АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/236/18 Справа № 696/1093/17 Категорія: ч. 1 ст. 310 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Кантакузівка Драбівського району Черкаської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерку, раніше не судиму,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судово-хімічної експертизи в сумі 494 грн. 80 коп.,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона у невстановлений слідством день весною 2017 року на присадибній земельній ділянці свого будинковолодіння по АДРЕСА_1 незаконно посіяла і вирощувала 40 рослин коноплі, до виявлення та вилучення їх 30.08.2017 працівниками поліції.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку міськрайонного суду від 11.12.2017 щодо ОСОБА_7 через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою та засудити за ч. 1 ст. 310 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Апелянт зазначає, що місцевим судом не було дотримано вимоги ч. 3 ст. 61, ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і призначено обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, яке не може бути призначене, зокрема, без врахування того, що остання, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991, досягла пенсійного віку, що унеможливлює призначення їй покарання у виді обмеження волі.

Також, стверджує, що судом при призначенні покарання обвинуваченій не в повному обсязі враховано, що вона вчинила злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що має підвищену суспільну небезпечність та, в силу віку та життєвого досвіду, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно їх не припинила, продовжуючи вчинення кримінально-карного діяння до моменту виявлення та вилучення рослин коноплі працівниками поліції, а тому звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням щодо останньої, не відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Крім того, на виконання вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, просить під час апеляційного розгляду дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційних вимог прокурора у кримінальному провадженні з підстав, наведених в апеляційній скарзі, міркування обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила застосувати щодо неї Закон України «Про амністію у 2016 році», останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі дані на обвинувачену та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 3 ст. 61 КК України, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням по матеріалах кримінального провадження нового вироку.

Зокрема, вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджена за ч. 1 ст. 310 КК України на 1 рік обмеження волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Разом з цим, згідно матеріалів кримінального провадження, зокрема ксерокопії паспорта серія НОМЕР_1 , виданого Драбівським РВ УМВС України в Черкаській області, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Частиною 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не може бути застосовано, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку.

Отже, обвинувачена ОСОБА_7 входить до переліку осіб, яким не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Так, санкцією ч. 1 ст. 310 КК України за незаконний посів або незаконне вирощування конопель у кількості від 10 до 50 рослин, передбачено покарання у виді штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Тобто, санкцією вказаної статті, крім обмеження волі, передбачені й інші альтернативні види покарання.

Вказане неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність можливо виправити в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, шляхом скасування вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2017 в частині призначення ОСОБА_7 покарання та ухвалення нового вироку з призначенням покарання в межах санкції ч. 1 ст. 310 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 КК України, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка по місця проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, в якості пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та її похилий вік, за відсутності обставин, що його обтяжує і вважає за можливе її виправлення з призначенням покарання у виді штрафу в мінімальних його межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 310 КК України.

З огляду на наведені вище обставини, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання тяжкості злочину і її особі внаслідок м`якості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що стягнення судових витрат з обвинуваченої не узгоджується з вимогами ст. 118 КПК України.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про застосування до неї ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, підлягає до задоволення, оскільки обвинувачена вперше вчинила умисний злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості і на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому, відповідно до вимог п. «ґ» ст.1 підлягає звільненню від відбування покарання призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 30.03.2018.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 310 КК України та призначити покарання за даною статтею у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вважати правильним стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 процесуальних витрат в сумі 494 грн. 80 коп.

В решті вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2017 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_7 від покарання призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 30.03.2018 на підставі п. «ґ» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :