Справа № 567/508/17
УХВАЛА
17.10.2017 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7

провівши у відкритому судовому засіданні розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.342 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України

встановив:
на розгляді в Острозькому районному суді Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.342 КК України та ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого - ОСОБА_7 подали клопотання про зміну обвинуваченому обраного щодо нього запобіжного заходу у виді утримання під вартою. Обвинувачений просить замінити його на особисте зобов`язання, а захисник - на домашній арешт.

Своє клопотання ОСОБА_5 мотивує тим, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу відсутні, а він фактично проживає в шлюбі та піклується про 3 неповнолітніх дітей.

Захисник зазначає, що ОСОБА_5 не перешкоджав встановленню всіх обставин кримінального провадження і не перешкоджатиме в майбутньому встановленню судом обставин кримінального провадження. Вказує, що його підзахисний за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина, опікується двома малолітніми дітьми жінки, з якою на даний час проживає. Крім того, вказує, що його підзахисний потребує лікування в умовах неврологічного відділення, консультації лікаря-нейрохірурга та оперативного втручання з метою пластики дефекту черепа.

В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотань заперечив, вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та просить в задоволенні клопотань відмовити.

Суд, заслухавши клопопотання та думку учасників судового розгляду, оцінивши всі обставини відносно особи обвинуваченого, вважає, що клопотання задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Під час досудового розслідування 11.08.2017 року щодо ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому ухвалою суду від 19.09.2017р. було продовжено.

При обранні запобіжного заходу було враховано, що ОСОБА_5 може ухилятися від слідства та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого було обрано у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрювався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, раніше судимий, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто на існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому мають бути наведені підстави для зміни запобіжного заходу.

В судовому засіданні встановлено, що обставини кримінального провадження з часу обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу не змінились, будь-яких доказів про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, ні обвинувачений, ні захисник на підтвердження своєї позиції не надали. Посилання захисника про наявність у ОСОБА_5 дружини, дитини та постійного місця проживання не свідчить про зменшення ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, а також ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинння яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, та виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Наведені обставини свідчать, що ризики, враховані слідчим суддею під час обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не зменшилися та станом на сьогоднішній день не встановлено, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Матеріали кримінального провадження, свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, що унеможливлює застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, встановлені ризики не зменшились, що виключає можливість зміни обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, а тому клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягають.

Окрім того, захисник просить змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що його підзахисний на даний час потребує медичної допомоги.
Пунктом "д" ст. 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 р. передбачено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, у тому числі, кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я.
Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України "Про попереднє ув`язнення", медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Гарантоване зазначеними нормами законодавства право осіб, узятих під варту, на охорону здоров`я та належну медичну допомогу реалізується, зокрема, в Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 212/20525 (далі Порядок).
Відповідно до п. 2.3. Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Згідно з вимогами п.2.6 зазначеного вище Порядку, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Відповідно до вимог п.2.7. зазначеного вище Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.
Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.
Оскільки надані захисником докази не вказують на те, що обстеження та лікування ОСОБА_5 потребують обов`язкової зміни запобіжного заходу щодо зазначеного обвинуваченого, то в задоволенні клопотання захисника слід відмовити і з даних підстав.
Керуючись ст.ст. 177, 331, 369-372 КПК України, -

ухвалив:
в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1