Номер провадження № 1-кп/243/294/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«26» січня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

- захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003072 від 06 грудня 2017 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області 28 грудня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, студента Слов`янського професійного аграрного ліцею № 146, не працюючого, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
02 грудня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 проходячи по вул. Сєрова м. Слов`янська Донецької області, побачив раніше не знайомого ОСОБА_8 , у якого в руці знаходився мобільний телефон «Nокіа 6300» imei НОМЕР_1 . У вказаний час у вказаному місці у неповнолітнього ОСОБА_4 виник протиправний, корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, що знаходилось у потерпілого ОСОБА_8 , а саме мобільного телефону «Nокіа 6300» imei НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій протиправний, корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, умисно, керуючись корисливим мотивом, розуміючи протиправний характер своїх дій, 02 грудня 2017 року приблизно о 23 годині 35 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який знаходився біля будинку № 128 по вул. Сєрова м. Слов`янська Донецької області, та застосовуючи насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс йому один удар в область скроні, в результаті якого потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, після чого неповнолітній ОСОБА_4 продовжив наносити удари потерпілому ОСОБА_8 ногами по тулубу та по голові. Своїми умисними, протиправними діями неповнолітній ОСОБА_4 спричинив наступні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 : садно та підшкірну гематому правої лобно-скроневої області голови, синці повік очей, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які за своїм характером мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш 6 днів.

Далі, неповнолітній ОСОБА_4 доводячи свій протиправний умисел до кінця, діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів 02 грудня 2017 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_8 втратив свідомість, заволодів майном потерпілого ОСОБА_8 , а саме мобільним телефоном «Nokia 6300» imei НОМЕР_1 вартістю 550 гривень, Паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , кодом РНОКПП на ім`я ОСОБА_8 та Військовим квитком на ім`я ОСОБА_8 , після чого неповнолітній ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисними протиправними діями неповнолітнього ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 550 гривень.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та суду пояснив, що 02 грудня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин він проходячи по вул. Сєрова м. Слов`янська Донецької області, побачив раніше не знайомого ОСОБА_8 , у якого в руці знаходився мобільний телефон «Nокіа 6300» imei НОМЕР_1 . В той час у нього виник протиправний, корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, що знаходилось у потерпілого ОСОБА_8 , а саме мобільного телефону «Nокіа 6300» imei НОМЕР_1 . З метою заволодіння мобільним телефоном, він підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_3 , та застосовуючи насилля, наніс йому один удар в область скроні, в результаті якого потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, після чого він продовжив наносити удари потерпілому ОСОБА_8 ногами по тулубу та по голові. Потім, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_8 втратив свідомість, заволодів майном потерпілого ОСОБА_8 , а саме мобільним телефоном «Nokia 6300» imei НОМЕР_1 , Паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , кодом РНОКПП на ім`я ОСОБА_8 та Військовим квитком на ім`я ОСОБА_8 , після чого він з місця скоєння кримінального правопорушення втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся. На теперішній час викрадене майно повернуто потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_8 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, до судового засідання не з`явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_8 , заявив, що він впізнає хлопця зображеного на фотознімку № 4, як хлопця ,який здійснив на нього напад 02 грудня 2017 року та заподіяв йому тілесні ушкодження. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 грудня 2017 року вбачається, що на фотознімку № 4 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47-52).

Із Висновку судово-медичної експертизи № 411 від 06 грудня 2017 року вбачається, що садно та підшкірна гематома правої лобно-скроневої області голови, синці повік очей утворились від дії тупих предметів, можливо, у зазначений термін та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Характер та локалізація ушкоджень виключають можливість утворення їх при падінні з положення стоячи та ударі о тупий предмет (а.с. 56).

Із Протоколу огляду предметів від 06 грудня 2017 року вбачається, що об`єктом огляду є кабінет № 32 Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, розташований за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, буд. № 30. У кабінеті знаходиться хлопець, який представився, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_4 добровільно дістав з лівої зовнішньої кишені надягнутої на ньому чорної шкіряної куртки мобільний телефон у корпусі металево-сірого кольору та частини корпусу чорного кольору з полімерного матеріалу. На екрані телефону у правому куті маються пошкодження у виді вм`ятин у кількості трьох штук, при відчиненні задньої кришки телефону на внутрішній поверхні телефону мається наліпка з написом: «Nokia Model 6300 imei: НОМЕР_1 ». Як пояснив ОСОБА_4 вказаний телефон він узяв у чоловіка, а саме спричинивши йому тілесні ушкодження, наніс удар по голові, після чого забрав телефон. В ході огляду вказаний телефон було вилучено та поміщено до пакету Національної поліції України Головного слідчого Управління № 4307151 та опечатано (а.с. 58-63).

Із Висновку судової товарознавчої експертизи № 649 від 12 грудня 2017 року вбачається, що залишкова вартість мобільного телефону «Нокия 6300» імеі НОМЕР_1 у стані б/в, на момент скоєння кримінального правопорушення 02 грудня 2017 року, з технічної точки зору складає 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень (а.с. 65-69).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 06 грудня 2017 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпілий ОСОБА_8 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: потерпілий ОСОБА_8 вказав напрямок звідки він рухався по вул. Сєрова м. Слов`янська Донецької області. Потерпілий ОСОБА_8 вказав на місце біля буд. № 128 по вул. Сєрова м. Слов`янська Донецької області, де до нього під біг хлопець та наніс йому один удар кулаком у область скроні. Сатист вказав на потерпілому ОСОБА_8 , як йому наносився удар в момент нападу. Потерпілий ОСОБА_8 вказав на місце біля буд. АДРЕСА_3 , де він впав на землю. Потерпілий ОСОБА_8 вказав напрямок у якому він пішов, після того як піднявся з землі (а.с. 71-77).

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 06 грудня 2017 року з участю потерпілого ОСОБА_8 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих та статиста.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 06 грудня 2017 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу пред`явлення речей для впізнання від 13 грудня 2017 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 заявив, що впізнав телефон, який належить йому під № 3 мобільний телефон Nokia в корпусі з полімерного матеріалу чорного кольору та частина корпусу з металу сірого кольору з кнопками керування (а.с. 78-82).

Із Розписки від 13 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_8 отримав від працівників поліції належний йому мобільний телефон «Nokia 6300» imei НОМЕР_1 , який зобов`язується зберігати до вирішення питання по справі (а.с. 84).

Із Висновку судово-медичної експертизи № 438 від 19 грудня 2017 року вбачається, що як зазначається з Висновку експерта № 411 від 06 грудня 2017 року за фактом проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , виявлені у нього тілесні ушкодження за своїм характером мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів. Будь-яких даних про короткочасний розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня ОСОБА_8 на час проведення експертизи не мається (а.с. 85).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 22 грудня 2017 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_9 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: свідок ОСОБА_9 вказав місце звідки він рухався з ОСОБА_4 та де побачили потерпілого. Свідок ОСОБА_9 вказав місце, де ОСОБА_4 підійшов до потерпілого, та наніс йому один удар у область обличчя, та де потерпілий впав та вронив належний йому телефон. Свідок ОСОБА_9 вказав напрямок у якому він пішов з ОСОБА_4 , після чого, як останній забрав речі у потерпілого (а.с. 118-123).

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 22 грудня 2017 року з участю свідка ОСОБА_9 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 22 грудня 2017 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , вірно кваліфіковано за ст. 186 ч. 2 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

У відповідності до п.10 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18 липня 2013 року « Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх»

«Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень Глави 29 КПК та розділу Х1 КК. Судам необхідно зважати, що при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення.

Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин ( статті 2,18, 50 КК) Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації».

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд бере до уваги таку правову позицію, зазначену в Постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся, вчинення злочину неповнолітнім та потерпілому повністю відшкодовано матеріальну шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, особу винного, а також те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, вкрадене майно повністю повернуто, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.ст. 75, 104 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Nokia 6300» imei НОМЕР_1 , який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0003072 від 06 грудня 2017 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 13 грудня 2017 року, що зберігається у потерпілого ОСОБА_8 після набуття вироком чинності - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілого ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Nokia 6300» imei НОМЕР_1 , який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0003072 від 06 грудня 2017 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 13 грудня 2017 року, що зберігається у потерпілого ОСОБА_8 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілого ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1 .