Ухвала
Іменем України

23 лютого 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-1224 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року,
встановив
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, проживає на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Миргородського міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та, на підставі ст. 75 КК, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 3 ст.185 КК по епізоду 20 листопада 2014 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на 4 роки.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до 1 року обмеження волі, більш суворим, призначеним даним вироком за злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на 4 роки.

Крім того, ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на 6 років.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за ч. 3 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на 6 років, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року, та остаточно засуджено ОСОБА_4 на 7 років 6 місяців позбавлення волі.
За обвинуваченням у вчиненні злочинів по викраденню майна громадянки ОСОБА_5 та Миргородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5, які кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК ОСОБА_4 виправдано.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат у провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 20 листопада 2014 року близько 15 год 30 хв із метою викрадення чужого майна проник до корпусу № 2 санаторію «Слава», що знаходиться у м. Миргороді, вул. Харківка, 64 у кімнату № 64, де на той час мешкав потерпілий ОСОБА_6 , та заволодів його мобільним телефоном марки «Nokia 225», вартістю 490 грн.

25 лютого 2015 року, близько 6 години, діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 проник до кв. АДРЕСА_2 і викрав звідти сумку, яка належала потерпілій ОСОБА_7 вартістю 150 грн, з

грошовими коштами в сумі 1100 грн та 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на той день складало 14023 грн 1 к., а також документи на ім`я вказаної особи. Під час виходу з квартири був помічений власницею квартири ОСОБА_8 , на її зауваження припинити вчиняти крадіжку засуджений не зреагував та відкрито заволодів майном на загальну суму 15273 грн 1 к. та втік.
11 березня 2015 року, близько 17 год 30 хв, повторно, ОСОБА_4 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, проник до кв. АДРЕСА_3 . При цьому, він був помічений власницею квартири ОСОБА_9 , але незважаючи на це відкрито заволодів сумкою, яка належала ОСОБА_10 з жіночим гаманцем вартістю 156 грн, 80 гривнями та 60 Євро готівкою, що за офіційним курсом НБУ становило 1350 грн 50 к. Крім того, ОСОБА_4 заволодів двома мобільними телефонами: «Samsung S 7562» вартістю 2831 грн та «Sony Ericsson W 580 I» - 392 грн. Внаслідок таких дій засудженого потерпілій спричинено шкоду на суму 4809 грн 50 к.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та прокурора залишено без задоволення, а вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. У касаційній скарзі засуджений зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в основу своїх рішень поклали докази, здобуті внаслідок істотних порушень прав та свобод людини.

Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з оцінкою доказів наявних в матеріалах кримінального провадження. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 433 КПК, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається з оскаржених судових рішень, свої висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 186 КК, за викладених у судових рішеннях обставин, доведено об`єктивними доказами, які перевірені у передбаченому законом порядку

і є допустимими.
Доводи засудженого про неналежність та недопустимість доказів здобутих через істотні порушення прав та свобод людини є безпідставними.
Зі змісту ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року вбачається, що доводи ОСОБА_4 про недоведеність його вини, недопустимість здобутих доказів, застосування незаконних методів слідства, порушення вимог КПК України під час досудового слідства були предметом перевірки в суді першої інстанції та спростовані в ухваленому вироку суду. Всі докази винуватості ОСОБА_4 оцінені відповідно до ст. 94 КПК.

Крім того, у ході апеляційного перегляду справи було перевірено доводи ОСОБА_4 щодо застосування до нього незаконних методів слідства та зазначено, що вони спростовуються висновками постанови слідчого першого слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження від 30 березня 2017 року, відповідно до якої кримінальне провадження щодо працівників Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області закрито у зв`язку з відсутністю їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.
Доводи касаційної скарги засудженого, аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 у касаційній скарзі засудженого не зазначено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Таким чином, у касаційній скарзі засуджений не навів переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК,

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3