Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/711/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.07.2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Бобринець, Кіровоградської області, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, працюючого різноробочим ПП «Чернявський», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку та непрацездатну матір,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст.135 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяця, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 8 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У відповідності до вимог ч. 5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18.02.2017 року по 20.06.2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вказаним вироком вирішено цивільний позов, а також вирішенадоля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого; та злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан при наступних обставинах.

17 лютого 2017 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_8 керував автомобілем ВАЗ-2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, рухаючись в темну пору доби по вулиці Каштановій в м. Бобринець, Кіровоградської області з боку центра міста Бобринець, Кіровоградської області в напрямку міста Кропивницький навпроти будинку № 37 по вул. Каштановій в м. Бобринець, Кіровоградської області, яка освітлювалась міським освітленням, порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну …, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявивши неуважність та безпечність дорожньої обстановки, маючи можливість завчасно виявити перешкоду для руху, яка виразилась у наявності пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку по правому краю проїзної частини, в порушення п.12.3, 13.1, 13.3 ПДР України (п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, п. 13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху), не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вибрав безпечний інтервал між своїм автомобілем та пішоходом в момент об`їзду останнього, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Вищевикладені невідповідні дії водія ОСОБА_8 вимогам п.п. 2.3 (б), (д); 12.3; 13.1 та 13.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода.

У результаті наїзду на пішохода автомобіль ВАЗ-2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 отримав механічні пошкодження, проте останній продовжив рух на пошкодженому автомобілі до греблі розташованої неподалік вул. Куйбишева, в м. Бобринець, Кіровоградської області, де покинув транспортний засіб, а сам ( ОСОБА_8 ) прослідував до свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де переховувався від правоохоронних органів до 20 год. 00 хв. 17 лютого 2017 року чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР (п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги, а якщо це не можливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» п. 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа, субдурального та субарахноідального крововиливів, забою головного мозку, синця на повіках правого ока, крововиливу в м`які тканини голови в потиличній ділянці, перелому кісток правої гомілки, перелому кісток лівої гомілки, рани на правій гомілці по задньо-внутрішній поверхні, садна в нижній третині по зовнішній поверхні, переломів ребер з права 3 по 8 по прихребетній лінії, садна лівого стегна по передній поверхні у верхній третині, групи саден у лівій здухвинній ділянці, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть останнього знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманням тілесними ушкодженнями.

Таким чином, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що своїми діями пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху, у результаті яких відбувся наїзд на пішохода, з наступним його падінням і контактуванням з дорожнім покриттям, та як наслідок перебуванням його в безпорадному стані (без свідомості), не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_9 , якого своїми діями поставив в небезпечний для життя стан, чим завідомо залишив без допомоги вказану особу, і з місця пригоди втік, переховуючись з 18 год. 40 хв. 17 лютого 2017 року по 20 год. 00 хв. 17 лютого 2017 року від правоохоронних органів.

Не погоджуючись з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи обставини кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання. А саме, звільнити його від відбування покарання з іспитовим терміном застосувавши ст. 75КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції встановивши, що він раніше не судимий, працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину та матір інваліда ІІ групи, добровільно сплатив матеріальну шкоду потерпілій, та сплатив більшу частину моральної шкоди, вибачився перед потерпілою, помилково прийшов до висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Крім того відсутні обставини, що обтяжують покарання. А тому, на думку апелянта є всі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Оскільки перебуваючи не у місцях позбавлення волі він матиме змогу працювати, допомагати родині та виплачувати кошти потерпілій.

До початку розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 змінив апеляційні вимоги. Просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році».

Зазначає, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_3 та непрацездатна мати ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є інвалідом ІІ групи. А тому є всі підстави для застосування до нього вищевказаного закону.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.07.2017 року відхилити, а вирок - залишити без змін.

Вважає, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з тих підстав, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. При розгляді даного кримінального провадження судом було досліджено всі обставини справи, а також при обрані міри покарання були враховані всі характеризуючі дані обвинуваченого.

Просить суд звернути увагу, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин у результаті чого настали тяжкі наслідки - смерть її єдиного сина, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не надавши йому допомоги.

Також не було встановлено, що її син миттєво загинув на місці ДТП і була ймовірність що він був ще якийсь час живий. Але обвинувачений настільки був в алкогольному сп`янінні, що навіть в лікарні при медичному освідченні не міг зрозуміти, що трапилось.

Потерпіла зазначає, що застосування покарання завжди повинно здійснюватися з додержанням основних напрямів, притаманних кримінальній політиці. Каральний вплив покарання повинен відповідати тяжкості злочину. Застосовуючи покарання суд має на меті покарати винного, що необхідно і для задоволення почуттю обурення, справедливості як потерпілого, так і суспільства в цілому.

При визначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції визначався його строк з врахуванням характеру фізичних і моральних страждань, втрат та обмежень.

Вважає, що заперечення мети та виду покарання зменшує примусове його значення, не ураховує, що мета кари якраз і перетворює покарання в особливу (найбільш гостру) міру державного примушування. Без неї взагалі не може бути кримінального покарання. Забезпечення цієї мети обов`язкова відповідь держави на вчинений злочин.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили застосувати до обвинуваченого положення Закону про амністію, прокурора, який не заперечив щодо застосування амністії до обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги із змінами, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини обвинуваченого та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 кваліфікувавши дії останнього, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та один злочин невеликої тяжкості. За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_8 характеризується посередньо, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та мати, яка є інвалідом другої групи, працює різноробочим ПП «Чернявський», за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів: психіатра і нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 районний суд правильно визнав його щире каяття та часткове добровільне відшкодування потерпілій завданого кримінальним правопорушенням шкоди. Обставин, які обтяжують покарання обвинувачуваного судом не встановлено.

На думку колегії суддів, районний суд врахувавши всі обставини справи обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням на строк в межах санкції інкримінованих йому злочинів та врахувавши грубе порушення ПДР України, тяжкість наслідків, прийшов до вірного висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання, у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Колегія суддів переконана, що дане покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, а також забезпечить досягнення мети покарання, визначеній у ст.50 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині необґрунтована, та такою, що до задоволення не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно статті 13 дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 17 лютого 2017 року, вчинив закінчені злочини один з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжкий необережний злочин та інший умисний злочин невеликої тяжкості.

Відповідно до довідки наданої до апеляційного суду, виданої Бобринецькою міською радою, ОСОБА_8 відносно доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не позбавлений батьківських прав. Тобто обвинувачений ОСОБА_8 є особою, яка підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Застереження застосування амністії визначених вищевказаним Законом, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин колегія суддів вважає за можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання призначеного вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.07.2017 року, задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого в цій частині.

Істотних порушень вимог КПК України, які є підставою для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу із змінами обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.07.2017 року, стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році»№1810-VII від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06.09.2017 року, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.07.2017 року: за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяця з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 8 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

ОСОБА_8 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2