12.12.2017
Справа № 494/1058/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2017 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000336 щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Кремидівка, Комінтернівського району Одеської області з повною середньою освітою, не одружений, на утриманні нікого має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
12.06.2001 року Суворовським районним судом м. Одеса за ч.3 ст. 101, ст.. 44 КК України до позбавлення волі строком 3 роки;
05.02.2009 року Іванівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст.. 304, ч. 3 ст. 152, ст.. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнений 03.09.2014 року після відбуття строку покарання.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України),-
ВСТАНОВИВ:
12.09.2017 року приблизно о 12:30 год. ОСОБА_4 , знаходячись на занедбаній території старої тракторної бригади розташованої поблизу с. Балайчук Березівського району Одеської області, знайшов та незаконно, без передбаченого законом дозволу, умисно придбав предмет, зовні схожий на пістолет, який являється нестандартною гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю однозарядним дульнозарядним (шомпольним) пістолетом з гнотовим найманням та 13 спортивно-мисливських патронів калібром 5.6 мм, які відносяться до категорії боєприпасів, які поклав до поліетиленового пакету та у подальшому, з метою використання у власних цілях, став умисно носити при собі без передбаченого законом дозволу до моменту їх виявлення та вилучення 12.09.2017 року о 14:30 год. співробітниками Березівського ВП.
На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у придбанні, носінні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 вчинив придбання, носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 263 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого, письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 263 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, характеризується за місцем мешкання посередньо, раніше судимий.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким він скористався.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України рецидив злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. Захисник та ОСОБА_4 просив не позбавляти його волі та вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку захисника, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Суд також вважає, що речові докази, а саме: пристрій, зовні схожий на пістолет та тринадцять предметів, зовні схожих на патрони, які знаходяться у камері схову речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - необхідно знищити.
Кім того, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1186 гривень 12 копійок за проведення експертизи.
Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 263 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувалися.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Речові докази, а саме: пристрій, зовні схожий на пістолет та тринадцять предметів, зовні схожих на патрони, які знаходяться у камері схову речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - необхідно знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відшкодування судових втрат за експертизу у розмірі 1186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) гривень 12 копійок на користь держави за реквізитами: ГУК в Од. обл./Малиновський район/ 24060300, р/р 0007, , МФО 828011, банк ГУДКСУ в Одеській області.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1