Провадження №1-кп/523/804/17
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту та обрання запобіжного заходу
у вигляді домашнього арешту

12 жовтня 2017 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 28.09.2017 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004169 від 16.08.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з неповною середньою освітою, фізичної особи підприємця та працюючого за наймом водієм таксі «4242», перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 11.11.2002 року Червоногвардійським районним судом Дніпропетровської області за ч.5 ст.185, ч.3 ст.289, ст.70 КК України, до 12 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, звільнився 31.12.2011 року за відбуттям строку покарання;

- 14.06.2017 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України, до двох років позбавлення волі із звільненням від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, а також цивільний позов потерпілого Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до вказаного обвинуваченого «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину», -

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Суворовського районного суду м.Одеси 04.10.2017 року з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли обвинувальний акт від 28.09.2017 року й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, які ухвалою судді від 04.10.2017 року призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, а вказаний обвинувачений утримується під вартою в ОСІ УДПтСУ в Одеській області.

09.10.2017 року, до початку підготовчого судового засідання, на адресу суду від Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) «Укртелеком» надійшов цивільний позов ПАТ до обвинуваченого ОСОБА_5 «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину», який згідно з приписами ст.ст.127-129 КПК України, підлягає судовому розгляду у цьому ж кримінальному провадженні разом з обвинувальним актом.

Втім, під час підготовчого провадження за письмовою заявою обвинуваченого ОСОБА_5 й в присутності захисника ОСОБА_6 , якою за призначенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області здійснювався захист обвинуваченого в ході досудового розслідування, судом, в порядку ст.54 КПК України, було прийнято відмову вказаного обвинуваченого від захисника.

В підготовчому судовому засіданні, з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_7 з приводу можливості призначення судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокуророві, яким до того ж подане письмове й підтримане під час розгляду клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вислухавши з цих ж питань думку представника потерпілого ОСОБА_4 , заслухавши самого обвинуваченого, який просив обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, дослідивши обвинувальний акт й додані до нього документи разом з цивільним позовом у цьому кримінальному провадженні, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні повинен повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

З огляду на ст.291 зазначеного Кодексу, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути наведені відомості про потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата і місце народження, місце проживання, громадянство) та викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір завданої кримінальним правопорушення шкоди.

Разом з цим, ст.283 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Як слідує з положень ст.9 зазначеного Кодексу, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, а формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, згідно з диспозицією певної статті КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Згідно зі ст.7 вказаного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та розумність його строків.

За приписами ч.1 ст.337 означеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , ані старшим слідчим Суворовського ВП в м.Одесі ОСОБА_8 , ані прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки викладене у означеному акті формулювання обвинувачення є суперечливим і незрозумілим суду, що у свою чергу позбавить суд можливості роз`яснити його обвинуваченому у випадку віддання його до суду, та у цьому акті відсутні належні й відповідні до фактичних обставин відомості про потерпілого, яким є юридична особа - ПАТ «Укртелеком» (навіть не вказані його назва, місцезнаходження та інші реквізити) або його представника, а лише зазначені дані стосовно старшого спеціаліста відділу регіональної безпеки вказаного ПАТ ОСОБА_10 .
Втім, за розглядуваним обвинувальним актом, у формулюванні обвинувачення наведені відомості про заподіяння ПАТ «Укртелеком» матеріальної шкоди на загальну суму 616,89 гривень, яке стало наслідком інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 діянь з замаху на таємне викрадення трьох відрізків кабелю, довжиною 0,35, 0,97, 1,2м., відповідно, а за наданим для розгляду у цьому ж кримінальному провадженні представником зазначеного ПАТ за довіреністю ОСОБА_4 цивільного позову ПАТ «Укртелеком» й додатків до нього, викрадені відрізки кабелю складали 80м., кожний, що у своєї сукупності свідчить про не встановлення під час досудового розслідування дійсного розміру заподіяної матеріальної шкоди та його незазначення в обвинувальному акті.

Перелічені вище обставини у формулюванні обвинувачення суперечать принципу верховенства права, закріпленому в ст.8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону, підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Викладені вище обставини у контексті принципів ст.ст.7, 9 КПК України, унеможливлюють призначення обвинувального акту від 28.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 до судового розгляду, з огляду на його невідповідність вимогам ст.291 вказаного Кодексу, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням з розгляду зазначеного обвинувального акту уявляється його повернення прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 для усунення виявлених недоліків разом з цивільним позовом ПАТ «Укртелеком».

Наряду з наведеним і виходячи з заявленого прокурором ОСОБА_7 письмового клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з нижчевикладеного.
Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 18.08.2017 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДПтСУ в Одеській області, строк якого спливає 14 жовтня 2017 року.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Стаття 177 вказаного Кодексу, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
З положень ст.178 цього ж Кодексу слідує, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
З огляду на п.5 ч.2 ст.183 зазначеного Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Як слідує з клопотання прокурора ОСОБА_7 й обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на середньої тяжкості злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за вчинення якого визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років та є раніше судимою особою за аналогічні майнові злочини, а інкриміноване йому протиправне діяння мало місце в період строку випробування за попереднім вироком суду від 14.06.2017 року, що за позицією прокурора свідчить про небажання вказаного обвинуваченого зупинити злочинну діяльність.
Разом з цим, за ч.2 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, пов`язані з обґрунтованістю підозри у вчиненні підозрюваним чи обвинуваченим кримінального правопорушення та з наявністю встановлених ст.177 цього Кодексу ризиків, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наведеним у клопотанні ризиків, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у розглядуваному клопотанні, а також покласти на підозрюваного чи обвинуваченого відповідні обов`язки, що випливають з доводів клопотання.
Проте, у розглядуваному клопотанні прокурора ОСОБА_7 взагалі не обґрунтовано недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, натомість зміст клопотання містить лише необґрунтовані припущення його ініціатора та посилання на докази сторони обвинувачення в обґрунтованість висунутого вказаній особі обвинувачення.
Втім, ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.

У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 10.06.1996 року у справі "Бенхем проти Сполученого Королівства").
Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального кодексу, Конвенції та практики ЄСПЛ, судом при вирішенні поданого прокурором ОСОБА_7 письмового клопотання приймається до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 має місце реєстрації та постійне місце мешкання в м.Одесі, є фізичною особою підприємцем та працює за наймом водієм таксі, перебуває у цивільному шлюбі й має на утриманні двох дітей та виключно позитивно характеризується за місцем мешкання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання.

На підставі наведеного, оцінивши в сукупності викладені законодавчі вимоги та приймаючи до уваги означені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 закінченого замаху на злочин, його особу та враховуючи існування в теперішній час ризиків, перелічених вище й передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що судовий розгляд по суті ще не розпочатий, потерпілий або свідки обвинувачення в суді ще не допитувались, зважаючи на недоведеність у розглядуваному клопотанні прокурора доцільності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого та на наявність у останнього місця реєстрації й постійного проживання в м.Одесі, суд доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, достатньо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із залишенням означеного клопотання прокурора ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст.ст.177-184, 193-199, 291, 314, 369-372, Главою 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт від 28.09.2017 року й додатки до нього у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004169 від 16.08.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, разом із цивільним позовом ПАТ «Укртелеком» до вказаного обвинуваченого «Про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину», - повернути керівнику Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України та для вирішення питань, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Клопотання прокурора ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишити без задоволення.

Обрати обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його проживання, строком до 14.11.2017 року, звільнивши його з під варти негайно в залі суду та поклавши на вказану особу наступні обов`язки:
1) невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
2) заборонити у нічний час в період з 22:00 до 06:00 години залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
3) без дозволу слідчого, прокурора чи суду не відлучатися за межі м.Одеси;
4) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
5) заборонити обвинуваченому спілкуватися з потерпілим, його представником та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копії ухвали направити для виконання керівнику Одеської місцевої прокуратури №4 та начальнику Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для відома - начальнику ОСІ УДПтСУ в Одеській області та надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1