АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/1814/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/705/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000517, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, ставить питання про зміну вироку з перекваліфікацією його дій з ч.3 на ч.2 ст.185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зі звільненням від відбування покарання на підставі Закону «Про амністію в 2017 році». При цьому, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року виконувати самостійно.
В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_6 зазначає, що, не зважаючи на те, що він погодився на розгляд провадження за ч.3 ст.349 КПК України, суд припустився помилки при кваліфікації його дій, оскільки крадіжка майна потерпілого з підвіконня з зовнішньої сторони дачного будинку, не буде проникненням у сховище, та його дії охоплюються ч.2 ст.185 КК України, яка підпадає під застосування положень закону про амністію, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року підлягає самостійному виконанню.
Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2017 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Цим вироком вирішено питання про долю речових доказів.
За обставин викладених у вироку, ОСОБА_6 повторно, 23 червня 2017 року, приблизно о 23-30 годин, перебуваючи на території садового товариства «Мрія Будівельник», розташованого в с. Мар`янівка, Криворізького району, Дніпропетровської області, підійшов до будинку АДРЕСА_3 на території цього садового товариства, який належить ОСОБА_9 , та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, та з підвіконня з зовнішньої сторони вказаного будинку таємно викрав два мобільні телефони, а саме«Samsung», модель GT 18262MBASEK, вартість якого становить 1200 грн. та «М2», модель M578 H, вартість якого становить 1950 грн., які належали ОСОБА_9 . Після чого з місця вчинення правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3150 грн.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник, кожен окремо, доводи апеляційної скарги підтримали та наполягали на їх задоволенні. При цьому, обвинувачений звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що вину у інкримінованому злочині визнає частково, та в повній мірі не розумів змісту ч.3 ст.349 КПК України, оскільки є юридично необізнаним, а тому погодився на проведення судового розгляду за спрощеною процедурою.

Прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції. Отже, суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.
За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Практикою Європейського суду з прав людини визнано і про це, вказано в рішенні від 15 липня 2010 року у справі «Олександр Смірнов проти України», що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції цих вимог закону дотримано не було.

Так, при проведенні судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, та на підтвердження його вини у вироку послався саме на ці показання обвинуваченого, згідно яких він підтвердив фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті.

Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувачений пояснив, що свою вину у інкримінованому злочині визнає частково, стверджує, що його дії кваліфіковані невірно за ч.3 ст.185 КК України. Також, зауважив, що в судовому засіданні в повній мірі не розумів змісту ч.3 ст.349 КПК України, оскільки є юридично необізнаним, а захисником в суді першої інстанції він був не забезпечений, тому погодився на проведення судового розгляду за спрощеною процедурою. Разом з цим, незважаючи на викладене та позицію обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість розгляду кримінального провадження в спрощеному порядку.

Окрім того, з матеріалів кримінального провадження видно, що під час судового розгляду, у обвинуваченого був відсутній адвокат для захисту його інтересів, який призначений тільки в суді апеляційної інстанції за його клопотанням.
Отже, суд першої інстанції, прийнявши рішення про недоцільність дослідження усіх доказів, безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин провадження лише допитом обвинуваченого, характеризуючих матеріалів провадження та вивченням речових доказів, чим позбавив обвинуваченого права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На переконання колегії суддів, суд порушив право обвинуваченого на захист, належним чином не з`ясувавши у нього обставини вчинення інкримінованого злочину, викладені в обвинувальному акті, не дослідив інші докази у кримінальному провадженні і здійснив судовий розгляд провадження у спрощеному порядку, передбаченому ч.3. ст.349 КПК України.
На переконання колегії суддів, допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що розгляд провадження місцевим судом відбувався за скороченою процедурою, без дослідження усіх доказів, позбавлений можливості усунути допущені судом порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та позбавлений можливості винести нове рішення.

Порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПКУкраїни переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення права обвинуваченого на захист, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду за наведених підстав, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, однак вважає, що вони, підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, як такі, що мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

При цьому, колегія суддів вважає, якщо під час нового судового розгляду підтвердиться об`єм обвинувачення, визнаний судом першої інстанції доведеним, то призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання слід вважати таким, що є справедливим та відповідає загальним засадам призначення покарання.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року задовольнити частково.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року скасувати.

Призначити у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але не більше ніж до 25 січня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4