АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами:

- процесуального прокурора по кримінальному провадженню-прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 ;

- захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7

на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 05 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Умань, українку, громадянку України, освіта неповна середня, розлучену, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом, учасником бойових дій, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не являється, тимчасово не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

1) 29.08.2000 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі, додаткові заходи - лікування від алкоголізму; згідно ухвали Черкаського обласного суду від 10.10.2000 на підставі ст. 45 КК України засуджена умовно з іспитовим строком 2 роки;

2) 04.02.2003 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 198, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29.08.2000 та остаточно призначено до відбуття 3 роки 6 місяці позбавлення волі у виправній колонії загального режиму; звільнена 04.04.2006 по відбуттю покарання;

3) 01.09.2008 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі у виправній колонії з мінімальним рівнем безпеки з загальними умовами утримання; звільнена 28.03.2010 по відбуттю покарання;

4) 12.03.2013 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі у виправній колонії з мінімальним рівнем безпеки з загальними умовами утримання; звільнена 10.02.2015 за ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігів від 30.01.2015 умовно-достроково на не відбутий термін 4 місяці,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.

Цивільний позов Черкаської місцевої прокуратури в інтересах КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради» 5565 гривень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 06.12.2017, зарахувавши термін попереднього ув`язнення з 03.09.2017 до 05.12.2017, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 1день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Як вбачається з вироку, ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за те, що вона, 03 вересня 2017 року близько 19 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території Виробничого автотранспортного об`єднання Черкаської облспоживспілки, розташованого по вул. Смілянська, 149 в м. Черкаси, під час конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, стоячи обличчям до обличчя свого співмешканця ОСОБА_10 , 1974 р.н., умисно нанесла йому в область спини один удар ножем, який тримала в правій руці, в результаті чого заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: рани грудної клітки зліва по задній поверхні, яка проникає в плевральну порожнину з ушкодженням легені та крововиливом в плевральну порожнину, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1714 від 27 вересня 2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя, після чого потерпілого було госпіталізовано до КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради».

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі, процесуальний прокурор по кримінальному провадженню прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Частково дослідити матеріали кримінального провадження, а саме дані, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_8 . Свої апеляційні вимоги мотивував тим, що суд застосував покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, оскільки ОСОБА_8 , вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, негативно характеризується за місцем свого поживання, раніше притягалася до кримінальної відповідальності, та маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення та перевиховання не стала та вчинила новий умисний злочин. Зазначив, що у ОСОБА_8 строк погашення судимості не перериваються близько 17 років. Вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував рекомендації та роз`яснення викладені в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.12.2017 р., так як, даний вирок винесено з порушенням матеріального права без урахування всіх обставин справи, та винести новий вирок яким засудити ОСОБА_8 за ст.123 КК України, оскільки, вчинене нею кримінальне правопорушення слід кваліфікувати за ст.123 КК України. Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції при винесенні вироку не надав належну оцінку тому факту, як у обвинуваченої опинилося знаряддя злочину, при яких обставинах вона нанесла удар потерпілому, та в якому стані вона знаходилась під час нанесення удару ножем потерпілому. Разом з тим, суд не взяв до уваги пояснення потерпілого з приводу емоційного стану обвинуваченої під час нанесення йому тілесних ушкоджень, а також його дії, що спричинили тілесні ушкодження, зокрема те, що обвинувачена неодноразово отримувала від потерпілого тілесні ушкодження.

Вважає, що при заподіянні тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 обвинувачена ОСОБА_8 перебувала в стані сильного душевного хвилювання, оскільки після сварки, яка відбулася між ними вона кухонним ножем різала собі вени на руці. Крім того, певний емоційний стан обвинуваченої виник після того, як потерпілий наздогнав її і різко дернув за плече, очікуючи отримати тілесні ушкодження від потерпілого обвинувачена нанесла йому удар ножем в спину. З цього приводу був проведений слідчий експеримент, який підтвердив нанесення удару обвинуваченою ножем потерпілому в той момент коли його руки були підняті на рівні шиї обвинуваченої, а тому вважає, що цей слідчий експеримент тільки підтверджує той факт, що ОСОБА_8 при цих обставинах нанесла умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , процесуальний прокурор по кримінальному провадженню-прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав заперечення в яких зазначив, що конфлікт, який виник між обвинуваченою та потерпілим провокувала саме обвинувачена, а потерпілим не вчинялось жодних неправомірних дій відносно обвинуваченої, а саме нанесення тілесних ушкоджень або тяжких образ, щоб могло викликати раптовий стан сильного душевного хвилювання, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями потерпілого та обвинуваченої. Зазначає, що згідно судово-медичної експертизи 02-01/1594 від 05.09.2017 р. у ОСОБА_8 відсутні різані, або колото-різані рани рук, від можливого застосування ножа, про які вказує адвокат у апеляційній скарзі. Вказує, що доводи адвоката, про те, що слідчий експеримент підтверджує стан сильного душевного хвилювання у зв`язку з тим, що руки потерпілого були на плечах обвинуваченої є безпідставними. Оскільки слідчий експеримент проводиться з метою уточнення певних відомостей, зокрема механізму нанесення тілесних ушкоджень та ні в якому разі не може свідчити про певні психічні стани особи. Вважає, що апеляційна скарга адвоката є безпідставною та необґрунтованою, оскільки для кваліфікації дій обвинуваченої за ст.123 КК України, відсутні всі обов`язкові ознаки для такої кваліфікації, а саме раптове виникнення такого стану внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого. Окрім того, зазначив, що в судових дебатах адвокат просив суд застосувати до ОСОБА_8 закон про кримінальну відповідальність щодо нанесення тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, що свідчить про невизначеність позиції захисту, а також про пошук можливості уникнути відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину. Просив апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

За клопотанням прокурора та згодою інших учасників судового розгляду колегією суддів визнано доцільним дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченої заяву про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_11 (а.п.70); інформаційний лист щодо актового запису про шлюб ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №56 від 16.10.2015 р. (а.п.71); вимога про судимість відносно ОСОБА_14 (а.п. 72-75); довідка з КЗ «ЧОПНД» (а.п.76-77); відповідь на запит Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Черкаської районної лікарні від 22.09.2017 р., №07/1795 (а.п.78); довідка характеристика Руськополянської сільської ради на ОСОБА_8 (а.п. 79).

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу подану адвокатом в інтересах обвинуваченої та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу подану прокурором ОСОБА_9 та заперечила проти вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.

За матеріалами кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_8 частково визнавала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як і фактичні обставини та вважає, що злочин кваліфіковано невірно.

Натомість, суд першої інстанції мотивуючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, послався на наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , який суду показав, що 3 вересня 2017 він з дружиною ОСОБА_8 приїхали до нього на роботу. Десь через годину сіли попити пива, літра 3, і горілки 0,33л. Потім почали сваритися, дружина викликала поліцію, а сама втекла. Потім дружина повернулася, він відкрив їй двері, дав сигарету. Вони знову почали сваритися і дружина вийшла на двір. Він подзвонив напарнику щоб його змінили бо зрозумів, що ОСОБА_8 необхідно відвезти додому. Бєльська стала тікати від нього, коли він її наздоганяв щоб її зупинити і забрати додому вона вдарила його ножем, після цього він повернувся на пилораму. Удар стався десь о 19-20 год. Сварка була обопільна. Вважає, що дружина могла злякатися його коли він наздоганяв її;

- показання свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні показав, що десь близько 18 год. 03.09.2017 ОСОБА_10 подзвонив йому і попросив його замінити, вони працюють разом. Коли приїхав побачив Бєльську вона сиділа на проходній, просила грошей на проїзд, сказала, що ОСОБА_16 її вигнав. Він дав їй 20 грн. Бєльська прибігла до воріт вони були закриті і вони почали сваритися з ОСОБА_16 . Коли ОСОБА_16 пішов за ключами до котельної, ОСОБА_17 побігла на вихід до дороги. ОСОБА_16 відкрив ворота, побіг за нею. Він закрив ворота пішов в котельню. Потім дивиться ОСОБА_16 іде назад, метрів 10 не дійшов і впав. Коли підбіг до нього побачив мокру пляму і поріз на спині. Тоді він заніс його в котельню, подзвонив начальнику і той завіз його до лікарні;

- показання свідка ОСОБА_18 , який суду показав, що працює охоронником в магазині, туди зайшла жінка хотіла купити пиво, це була ОСОБА_17 . З її слів йому стало відомо, що вона нанесла своєму чоловіку чи співмешканцю тілесні ушкодження, вона була у збудженому стані. У неї був ніж. Вона сказала, що сама викликала поліцію, але вони не приїздили, один раз вона при ньому телефонувала, не могла назвати точної адреси;

-показання свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що 3 вересня 2017 йому подзвонив ОСОБА_20 , сказав, що на роботі ЧП, когось підрізали. Він приїхав і побачив, що ОСОБА_16 лежить, у нього на спині була рана, він був у свідомості. Коли спитав хто це зробив, ОСОБА_16 сказав, що співмешканка. Він поклав його в машину і повіз у лікарню. Обвинуваченої він не бачив;

- дані протоколу огляду місця події від 03.09.2107 та фото таблиці до нього, біля магазину по АДРЕСА_2 , згідно якого особа жіночої статі самостійно з лівого верхнього карману куртки дістала ніж (а.м.к.п. 42-43) ;

- дані протоколу огляду предметів від 18 вересня 2017 року, а саме медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 з КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради» (а.м.к.п. 46);

- дані висновку судово-цитологічної експертизи № 05-5-06/177 від 03.09.2017, згідно судово-медичній експертизі зразків крові потерпілого ОСОБА_10 проведеній у відділенні судово-медичної імунології група крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО (висновок експерта №05-1-09/466 від 15.09.2017 року). Згідно судово-медичній експертизі зразків крові підозрюваної ОСОБА_14 проведеній у відділенні судово-медичної імунології група крові А (11) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО (висновок експерта №05-1-09/443 від 05.09.2017 року). При судово-медичній експертизі матеріалу з руків`я ножа (об.І) кров та ядровмісні епітеліальні клітини не виявлено. При судово-медичній експертизі речовини бурого кольору на клинку ножа (об.2) виявлено кров людини, ядровмісні епітеліальні клітини не виявлено. При серологічному дослідженні даної крові виявлено антиген В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, враховуючи отримані результати, групу крові осіб, що проходять у справі, можна прийти до висновку, що антиген В, виявлений в слідах крові на клинку ножа може походити від особи (осіб) з групою крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 не виключається, даних про можливість походження крові від ОСОБА_14 не отримано ( а.м.к.п. 47-49);

- дані висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1714 від 27 вересня 2017 року, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути за обставин на які вказала ОСОБА_14 в протоколі проведення слідчого експеременту від 11.10.2017 (а.м.к.п. 55-56);

- дані протоколу огляду предметів від 04.09.2017, а саме: перегляду відеозапису подій 03.09.2017 з ДВД диску, на якому зафіксовані ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , їх пересування по території пилорами, і які з огляду на їх рухи мають словесний конфлікт ( а.м.к.п. 48-49);

- дані ДВД - диск з аудіо записами, прослуханими в судовому засіданні по факту повідомлення щодо нанесення ОСОБА_14 03 вересня 2017 року тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , в якому ОСОБА_14 чітко повідомляє, що порізала свого чоловіка, і висловлювала думку щоб останній помер.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», «суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій за ст. 123 КК України є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи зі сторони потерпілого».

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказового значення для кваліфікації дій обвинуваченої за ст.123 КК України, так у діях потерпілого ОСОБА_10 та відповідного нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень відсутня віктимна поведінка потерпілого безпосередньо перед нанесенням йому удару ножем, у зв`язку з чим відсутня раптовість та причинно - наслідковий зв`язок між вказаними діями.

Також, стан сильного душевного хвилювання не може підтверджуватися аудиозаписом після вчинення безпосереднього злочину. Оскільки, під час прослуховування вказаного аудіозапису в суді першої інстанції, встановлено, що у ОСОБА_8 умисел, щодо спричинення тілесних ушкоджень виник давно, що було досліджено судом першої інстанції, а саме обвинувачена неодноразово повідомляла, що бажає смерті потерпілому.

Окрім того, ОСОБА_8 , в період часу, що стосується вчинення злочину, хронічним, психічним розладом, недоумством, іншим, у тому числі і тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, не страждала, у зв`язку з чим, вона була здатна у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже, підстави для кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 123 КК України відсутні.

Враховуючи, викладене колегія суддів приходить до висновку, що скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою та безпідставною, так як для кваліфікації дій обвинуваченої відсутні всі обов`язкові ознаки для такої кваліфікації, а саме раптове виникнення такого стану внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого.

Оцінюючи доводи процесуального прокурора по кримінальному провадженню прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , колегія суддів враховує, що вони стосуються лише аспектів м`якості призначеного судом покарання з мотивів недостатнього врахування судом першої інстанції характеру вчиненого злочину, особи обвинуваченої.

Обставини вчиненого, кваліфікація діяння, винуватість ОСОБА_8 , прокурором не оскаржується.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що часткове визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_8 є таким, що спрямоване на уникнення нею кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд першої інстанції, відповідно до приписів ст.ст. 65-67 КК України обґрунтовано врахував характер і ступінь громадської небезпеки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченої .

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, передбачених ст.66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом встановлено, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши, що, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а обвинувачена вчинила тяжкий злочин проти здоров`я особи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для її виправлення та запобігання нових злочинів, необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано визнав ОСОБА_8 винною за ч.1 ст.121 КК України, вірно кваліфікував її дії і призначив покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи та запобіганню вчинення нею нових злочинів а тому апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 05 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий :

Судді :