АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1140/17 Справа № 193/921/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 11 серпня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000742 від 19 червня 2017 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та накладений арешт на на комплекс будівлі вагової та авто гаражу до складу якого входить будівля вагової цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60,9 кв.м., авто гараж шлакоблочний обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» загальною площею 87,4 кв.м., огорожа металева решітка І загальною площею 240,0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775,0 кв.м., реєстраційний номер майна: 10573069, розташованого по АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що в ході розгляду клопотання органом досудового розслідування було повністю та всебічно доведено, що накладення арешту на дане майно, яке має значення речового доказу по кримінальному провадженню, є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, тому він і дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року про арешт майна. Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою, на майно яких накладено арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову та спів розмірності обмеження права власності; арешт є передчасним, оскільки накладено на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Також апелянт вказує на те, що судове рішення було постановлено за його відсутності, без виклику його в судове засідання, про його існування він дізнався випадково 30.08.2017 року під час отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а з матеріалами справи ознайомився в районному суді 04.09.2017 року, тому просить визнати поважними причини пропуску на апеляційне оскарження даної ухвали слідчого судді та поновити цей строк.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_7 чи його представник не були присутніми у суді першої інстанції при розгляді клопотання слідчого і лише 04.09.2017 року апелянт ознайомився з матеріалами кримінального провадження. Апеляційну скаргу ОСОБА_7 подав 07.09.2017 року. У відповідності до ст. 395 КПК України, - апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що строки оскарження судового рішення апелянтом не порушені.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення полягає у тому, що невстановлені особи шляхом шахрайських дій заволоділи нерухомим майном ОСОБА_7 , а саме частиною комплексу будівлі вагової та авто гаражу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили останньому матеріальні збитки.

По вказаному факту 19.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 внесено відомості за ч.2 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суддею ОСОБА_9 по справі № 175/359/16-ц, провадження № 2/175/131/16 від 20.04.2016 року у власність ОСОБА_10 перейшов комплекс, будівля вагової та авто гаражу до складу якого входить будівля вагової цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60,9 кв.м., авто гараж шлакоблочний обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» загальною площею 87,4 кв.м., огорожа металева решітка І загальною площею 240,0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775,0 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 , яке в подальшому 26.05.2016 року було зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_11 Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області по вул. В`ячеслава Липинського, 12 Шевченківському районі м. Дніпро. В ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_12 , останньому також був заподіяний матеріальний збиток і повідомив, що 04 липня 2017 року він дізнався, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпро від 26 січня 2017 року, у цивільній справі № 202/4350/16-ц, (суддя ОСОБА_13 ) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 про визнання права власності та сплати компенсації, позов задоволено у повному обсязі і за ОСОБА_7 було визнано 100% права власності на зазначений комплекс. 05 липня 2017 року ОСОБА_12 ознайомився, з матеріалами цивільної справи в Індустріальному районному суді м. Дніпро де під час ознайомлення зі справою /а.с. 2-6/ він побачив позовну заяву та заяву про забезпечення позову /а.с. 22-25/, які підписані від його імені, але зазначені документи він не підписував і підпис виконаній не ним. Також під час ознайомлення в матеріалах цивільної справи ОСОБА_12 побачив копію рішення Дніпропетровського районного суду від 26 квітня 2016 року № 175/359/16-ц (суддя ОСОБА_9 ) за позовом ОСОБА_10 до нього та ОСОБА_7 про визнання права власності за зазначений комплекс, але про слухання такої справи та існування такого рішення йому також було невідомо. ОСОБА_12 було подано до Індустріального районного суду м. Дніпро заяву про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 202/4350/16-ц та скаргу до вищої ради правосуддя на неправомірні дії судді ОСОБА_13 . 07.08.2017 року до СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло клопотання від захисника ОСОБА_15 в особі заявника ОСОБА_12 , про накладення арешту на вищезазначене майно у зв`язку із тим що ОСОБА_7 може перепродати вказаний комплекс.

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Обставини, зазначені апелянтом, - відсутність повідомлення про підозру, відсутність достатніх доказів, що вказують на вчинення особою, на майно якої накладено арешт, кримінального правопорушення, не встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову та спів розмірності обмеження права власності - при вирішенні питання про арешт майна з цієї підстави врахуванню не підлягають та не є перешкодою для його застосування.

Що стосується посилання апелянта на те, що арештоване майно не має відношення до розслідуваного кримінального правопорушення, то вони не можуть бути взяті до уваги зважаючи на вищенаведені обставини. Крім того, доводи апеляційні доводи у цій частині є передчасними, оскільки слідство ведеться на протязі достатньо короткого періоду та на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянти не позбавлені права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4