АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1609/17 Справа № 185/1803/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначене йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, час попереднього ув`язнення з 15 січня 2017 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто судові витрати на проведення експертиз у сумі 879,88 грн.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін, вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 14 січня 2017 року близько о 21.50 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в районі супермаркету «АТБ 282» на вул. Центральній у м. Павлограді Дніпропетровської області, побачив на перехресті вулиць Центральної та Озерної потерпілу ОСОБА_9 , якій наніс один удар кулаком в потиличну область голови, чим умисно спричинив потерпілій, згідно висновку експерта № 22 від 25 січня 2017 року, легке тілесне ушкодження.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 з карману куртки потерпілої ОСОБА_9 відкрито повторно заволодів мобільним телефоном марки «Samsung GT-I 8262» IMEI НОМЕР_1 , вартістю 1287 грн. 30 коп., та шляхом ривку заволодів жіночою сумкою із шкіряного замінювача вартістю 370 грн. 36 коп., що належить ОСОБА_9 , після чого відвів її до огорожі будинку АДРЕСА_2 , де наніс їй один удар кулаком в обличчя, після чого з внутрішнього лівого та правого карману куртки потерпілої дістав банківські картки та, погрожуючи потерпілій фізичною розправою, відвів її до місця розташування банкомату «Райффайзен Банк Аваль» по вул. Соборній, 103 у м. Павлограді, де потерпіла ОСОБА_9 , знявши за допомогою вказаного банкомату належні їй грошові кошти у сумі 520 грн., передала їх ОСОБА_7 , в результаті чого він відкрито, повторно заволодів вказаними грошовими коштами.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 відвів ОСОБА_9 до ломбарду «ОНІКС» ОСОБА_11 , ОСОБА_12 », в якому вона, використовуючи свій паспорт, уклала договір застави належного їй мобільного телефону марки «Samsung GT-I 8262» ІМЕІ НОМЕР_1 , за що отримала грошові кошти у сумі 500 грн. та передала їх ОСОБА_7 , в результаті чого він відкрито, повторно заволодів грошовими коштами у сумі 500 грн. належними останній.

Вийшовши з ломбарду, ОСОБА_7 повів ОСОБА_9 по вул. Центральній м. Павлограді, де на перехресті вулиць Шевченка та Полтавської ОСОБА_13 побачила двох чоловіків і попрохала їх про допомогу. ОСОБА_7 усвідомлюючи характер вчинених ним дій, розуміючи, що він може бути затриманий за скоєння злочину, втік з місця вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди, згідно висновку експертизи № 284-17 від 24 січня 2017 року, на суму 2 677,86 грн.

Вказані злочинні дій ОСОБА_7 були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, та погрозою застосування такого насильства, вчиненого повторно.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом не було враховано належним чином положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зокрема не було прийнято до уваги достатньою мірою те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, звільнився з місць позбавлення волі 29 березня 2016 року і знову вчинив злочин, та не враховано позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому максимального покарання, встановленого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та потерпілу, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилаючись на її безпідставність, законність і справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого; наявність обставини, що обтяжує його покарання, якою було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; відомості про особу ОСОБА_7 , а саме те, що останній раніше судимий та за місцем проживання характеризується негативно.

Взявши до уваги та належним оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, рівно віддалений як від нижчої, так і від вищої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, втім з реальним його відбуванням, а також про відсутність підстав для застосування при призначенні покарання цьому обвинуваченому положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів з правильністю цього висновку погоджується та вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Апеляційна скарга вказаних висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки зазначені у ній обставини, - наявність у ОСОБА_7 декількох судимостей та короткий проміжок часу час між останнім звільненням його з місць позбавлення волі та вчиненням нового злочину, - були відомі суду першої інстанції, знайшли відображення у вироку та були достатньою мірою взяті до уваги при призначенні покарання, яке колегія суддів вважає законним та справедливим. Що стосується позиції потерпілої, то суд першої інстанції нею не пов`язаний, а також відповідно до ст. 65 КК України ця обставина не є такою, що підлягає обов`язковому врахуванню при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення її копії.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4