АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0013482 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умані Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Убель Червенського району Мінської області Республіки Білорусь, громадянина Республіки Білорусь, білоруса, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
13.12.2012 року Новоархангельським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 27.06.2014 року згідно п. «а» ст. 4 Закону України про амністію в2014 році,
обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вироком суду, 05.09.2015 року, приблизно о 02-00 годині, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля кафе «Русалочка» в ПКіВ «Гідропарк», побачили потерпілого ОСОБА_12 .
В цей час у вищезазначених осіб виник злочинний умисел спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 . Вступивши між собою в злочинну змову та заздалегідь розподіливши ролі, згідно яких ОСОБА_7 мала відволікти потерпілого, а ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 напасти на останнього та заволодіти його майном.
Реалізуючи свої злочинні дії спрямовані на вчинення розбійного нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб, за заздалегідь розподіленими ролями, ОСОБА_7 шляхом обману завела потерпілого ОСОБА_12 на темну ділянку місцевості в ПКіВ «Гідропарк», за кафе «Русалочка». В цей час ОСОБА_5 , застосовуючи насильство яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, напав на ОСОБА_12 та наніс йому скляною пляшкою з під пива три удари по голові, у зв`язку з чим останній втратив відомість.
В ході застосування насильства до потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_5 зняв срібну обручку, що знаходилася на безіменному пальці лівої руки потерпілого та заволодів мобільним телефоном марки «Леново-А516», вартістю 1300 грн., що знаходився в правій кишені шортів потерпілого, в якому знаходилась сім картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 40 грн., та карта пам`яті об`ємом 16 ГБ, вартістю 200 грн. В цей час ОСОБА_6 незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 240 грн. та зарядним пристроєм вартістю 75 грн., які знаходились в лівій кишені шортів потерпілого.
Після цього ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 , матеріальної шкоди на загальну суму 1870 гривень.
В подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були затримані працівниками міліції, неподалік від станції метро «Гідропарк».
Не погодившись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, закрити кримінальне провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
При цьому вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, ґрунтується на припущеннях та показаннях лише потерпілого ОСОБА_12 , який під час бійки був в неадекватному стані, так як знаходився у сильному алкогольному сп`янінні, а з показань потерпілого ОСОБА_12 , які він надав в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_6 взагалі не було під час бійки та участі він в ній не приймав, що виключає кваліфікацію домовленості про розбійний напад.
Обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року та повернути кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтуваннях апеляційної скарги зазначає, що вирок є необґрунтованимта незаконним, оскільки ґрунтується лише на неправдивих показаннях потерпілого ОСОБА_12 та показаннях свідків, яких не було при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Судом не було прийнято до уваги такі факти: потерпілий ОСОБА_12 перебував у стані значного алкогольноого сп`яніння і саме він розпочав бійку та загубив власні речі; до 05 вересня 2015 року ОСОБА_5 знайомий з потерпілим ОСОБА_12 не був і лише почувши крик ОСОБА_7 , до якої потерпілий ОСОБА_12 застосовував насильницькі дії, прийшов їй на допомогу.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження, визнавши її невинуватою у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні кримінального правопорушення.

На підтвердження невинуватості просить дослідити в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наступні докази: допитати засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідити протокол огляду місця події від 05 вересня 2015 року та протокол затримання ОСОБА_7 від 05 вересня 2015 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 посилається на однобічність та неповноту досудового слідства та судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст та не спростовують тих доводів та обставин на які посилалася вона під час судового розгляду справи, як на підставу її невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Так , згідно її пояснень, які вона надала в суді першої інстанції, 04 вересня 2015 року, приблизно о 23 год. 00 хв., вона зі своїм знайомим ОСОБА_6 приїхали відпочити в «Гідропарк». Приблизно о 2 год. 00 хв. ночі вона вийшла з кафе та пішла в сторону, де знаходився туалет, але по дорозі до неї вийшов раніше не знайомий їй потерпілий ОСОБА_12 ,та почав до неї чіплятися і пропонувати непристойні речі, від яких вона відмовилась. Після цього потерпілий ОСОБА_12 почав її хватати за руки та тягнути до кущів. Злякавшись, вона почала кричати та кликати на допомогу, і в цей час до них підійшов раніше не знайомий їй ОСОБА_5 , який заступився за неї. Вона втекла з місця події, зустрілась з ОСОБА_6 та пішла з ним до парку, де пізніше вони зустіли ОСОБА_5 , з котрим там і познайомились. Домовленостей з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про скоєння розбійного нападу на потерпілого у неї не було, що підтвердили в суді ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в зв`язку з чим судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність при кваліфікації їх дій за попередньою змовою групою осіб, посилаючись при цьому лише на показання потерпілого ОСОБА_12

Крім цього вказує, що на досудовому слідстві у неї не було встановлено стану алкогольного сп`яніння, проте суд першої інстанції інкримінує їй скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в стані алкогольного сп`яніння.

Також, у вироку суду першої інстанції зазначено про обрахування строку покарання ОСОБА_7 з 16.11.2015 року, хоча насправді вона була затримана 05.09.2015 року, а тому судом не враховано в строк покарання два місяці її тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, доводи прокурора про відсутність законних підстав для їх задоволення, повторно дослідивши докази на перевірку апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню, а вирок має бути змінений на підставі положень ч.2 ст.404 КПК України, виходячи з наступного.

Винність обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції, незважаючи на позицію обвинувачених, двоє з яких - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заперечували свою причетність до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, а ОСОБА_5 визнавав вину частково лише в частині конфлікту з потерпілим через приставання того до ОСОБА_7 , нанесення ОСОБА_15 декількох ударів кулаком з метою захисту від ударів потерпілого та випадкового заволодіння речами потерпілого, вмотивував наявністю сукупності доказів, досліджених ним в судовому засіданні, які є допустимими та достатніми для підтвердження вини обвинувачених. При цьому в суді першої інстанції послався на показання:
потерпілого ОСОБА_15 , згідно яких той 05 вересня 2015 року відпочивав в ПКіВ «Гідропарк». Коли вийшов до туалету, зустрів дівчину, яку впізнає на лаві підсудних ОСОБА_7 . Приблизно о 03 - 00 год, біля кафе "Русалка", ОСОБА_7 підійшла та запропонувала йому інтимні послуги. Він відмовився, а коли повертався, зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який наніс йому удар в чоло пляшкою, від чого він впав, а коли намагався підвестись, ОСОБА_5 вдарив його ще раз пляшкою по голові. Після цього ОСОБА_5 з його лівої кишені шортів дістав телефон «Леново-516», а ОСОБА_6 , який був поруч, забрав зарядку і гроші із кишені шортів. Хтось із присутніх сказав, що ще є обручка і ОСОБА_5 став смикати його за руку. Він не віддавав обручку, після чого йому нанесли ще один удар і він втратив свідомість, а ОСОБА_5 з ОСОБА_6 забрали обручку. Коли він прийшов до тями, звернувся до правоохоронців і пояснив що трапилося. Десь о 5 годині ранку нападників затримали, знайшли телефон, обручку, зарядку, але грошей вже не було. Даючи в суді показання, ОСОБА_15 , вказавши на обвинувачених в залі суду, запевнив, що саме вони здійснили на нього напад. Також зазначив, що він переконаний, що обвинувачені були знайомі раніше та діяли узгоджено, оскільки ОСОБА_7 усе бачила та була поруч, коли відбувався напад, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшли відразу до нього, при цьому ОСОБА_5 звертаючись до ОСОБА_6 говорив - «Забирай все і айда», а коли наносив 3-й удар звертався до ОСОБА_6 і казав, щоб той не панькався;

свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які засвідчили, що працюють охоронцями у нічному клубі «Самбука» в «Гідропарку». 05 вересня 2015 року після роботи вони повертались додому з нічної зміни і до них підійшли працівники міліції та попросили взяти участь в слідчих діях в якості понятих. Пам`ятають, що в ОСОБА_5 вилучали каблучку з правої кишені, також був у нього був синець під оком. При цьому свідки впізнали ОСОБА_5 , як особу у якої працівники поліції в їх присутності вилучали срібну каблучку.

Також вина ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за висновками суду, підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом:
протоколом огляду місця події від 05.09.2015 року (том 2 а.с. 135-136), відповідно до якого у працівника кафе «Рудь», ОСОБА_14 , що розташоване в ПКіВ «Гідропарк», було вилучено мобільний телефон «Леново». ОСОБА_14 пояснив, що придбав телефон у незнайомого чоловіка за 150 грн;

протоколом огляду місця події від 05.09.2015 року (том 2 а.с. 137-139), відповідно до якого, біля кафе «Русалочка» ПКіВ «Гідропарк», було знайдено та вилучено порожню пляшку з під пива «Арсенал міцне»;
протоколом огляду місця події від 05.09.2015 року (том 2 а.с.140-142), відповідно до якого у ОСОБА_5 з кишені було вилучено срібну каблучку;
протоколом огляду місця події від 05.09.2016 року (том 2 а.с. 143-145), відповідно до якого у сміттєвому баку біля кафе «Торнадо» ПКіВ «Гідропарк», було знайдено та вилучено сім-карту;
протоколом огляду місця події від 05.09.2015 року (том 2 а.с. 146-148), відповідно до якого з кішені ОСОБА_6 було вилучено сім-картку, яку, як він пояснив, придбав у незнайомого чоловіка за 20 грн.;
протоколом огляду місця події від 05.09.2016 року з ілюстративними таблицями (том 2 а.с. 149- 158);
висновком експерта №2556 (том. 2 а.с. 165-166), відповідно до якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено синець в ділянці лівої брови з переходом на верхню повіку лівого ока; садно-в лобно-тім`яній ділянці зліва. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 05.09.2016 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я);
речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оцінюючи наведені вище докази суд першої інстанції виходив з того, що вони є допустимими та належними, а позиція сторони захисту щодо невинуватості обвинувачених є надуманою та безпідставною.
Колегія суддів, повторно допитавши обвинувачених у суді апеляційної інстанції та дослідивши протоколи процесуальних дій, на які послався суд у вироку, погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, оскільки не вбачає жодних суперечностей в показаннях потерпілого ОСОБА_12 в суді, які повністю відповідають викладеним судом фактичним обставинам справи. Дані показання потерпілого узгоджуються з висновками судово-медичної експертизі ОСОБА_12 , в дослідній частині якої міститься детальне описання тілесних ушкоджень на його голові синця в ділянці лівої брови з переходом на верхню повіку лівого ока, багрово-фіолетового кольору, невизначеної форми, розмірами 4х2,5 см; садна в лобно-тім`яній ділянці зліва, розмірами 3,5х0,4 см., вкритого бурою кіркою вище рівня неушкодженої шкіри. Дані тілесні ушкодження за висновками експерта спричинені тупим предметом (предметами). Колегія суддів вважає, що таким тупим предметом якраз і була скляна пляшка, якою, згідно показань потерпілого, йому наносив удари по голові, в життєво-важливий орган, ОСОБА_5 , і від таких ударів потерпілий міг втратити свідомість, як він на те вказує у своїх показаннях.
Доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх показання в суді апеляційної інстанції про приставання потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_7 та про дії ОСОБА_5 на її захист, випадкове заволодіння останнім речами потерпілого та про непричетність до даної події ОСОБА_6 , колегія суддів оцінює критично, як спосіб захисту обвинувачених, та вважає, що сукупність доказів, на які послався суд першої інстанції, в достатній мірі доводить факт вчинення протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб. Про це свідчить встановлена судом узгодженість дій обвинувачених під час вчинення злочину, перемовини між ними в процесі розбійного нападу на потерпілого про застосування насильства, відображені в показаннях потерпілого, а також їх подальші дії, такі як продаж викрадених речей та спільне вживання алкогольних напоїв, а також обставини їх спільного затримання.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано критично поставився до показань обвинувачених про їх випадкову зустріч, з чим погоджується і колегія суддів.
Нічим не підтверджуються і доводи апеляційних скарг про знаходження потерпілого у стані сильного алкогольного сп`яніння та його неадекватність, як і доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про безпідставність посилань суду на знаходження обвинувачених під час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки згідно показань обвинувачених вони вживали до вчинення інкримінованих їм дій пиво в кафе.
Таким чином, колегія суддів, ретельно перевіривши всі доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинувачених, вважає, що судом першої інстанції повністю виконані вимоги ч. 1 ст. 94 КПК України і здійснена ним оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, відповідно до вимог закону, при цьому кожен доказ оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку. Судом вірно встановлені фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кримінального правопорушення та здійснена їх правова кваліфікація за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а посилання в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду дослідженим під час судового розгляду доказам та допущені порушення вимог кримінального процесуального закону не відповідають дійсності.

Покарання обвинуваченим призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, відомості про особу кожного з обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, не працює, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем попереднього ув`язнення; ОСОБА_7 не працює, не одружена, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдрому залежності від алкоголю, за місцем проживання характеризується негативно.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених судом не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і колегія суддів, з наведених вище підстав.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті кримінального закону, дотримався вимог кримінального закону і таке покарання, на думку колегії суддів, не є занадто суворим чи м`яким, або несправедливим для кожного з обвинувачених.
Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених, як з приводу доведеності їх винуватості, так і з приводу правильності кваліфікації їх дій за ч.2 ст. 187 КК України та виду та розміру призначеного кожному з обвинувачених покарання.
В той же час, слушними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо рішення суду першої інстанції в частині обрахування строку покарання ОСОБА_7 та іншим обвинуваченим з 16.11.2015 року, хоча насправді вони були затримані 05.09.2015 року і з цього часу трималися під вартою. Перевіривши надані стороною захисту копії ухвал слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , протоколу затримання ОСОБА_6 від 05 вересня 2015 року, звіривши їх з даними протоколів процесуальних дій, на які послався суд першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 та зарахувати їй строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 05 вересня 2015 року. Аналогічні рішення, на підставі положень ч.2 ст.404 КПК України, колегія суддів приймає і щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які також перебувають під вартою з 05 вересня 2015 року.

У зв`язку із набранням з 21.06.2016 року чинності змінами до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від18.05.2017 року №2046-VII) апеляційним судом слід провести зарахування ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05.09.2015 року по 20.06.2017 року, включно
Також, на підставі повноважень, передбачених ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне усунути допущені судом першої інстанції помилки у застосуванні закону про кримінальну відповідальність, вийшовши за межі апеляційних вимог, оскільки це не погіршує становища обвинувачених.
Так, у вступній та мотивувальній частині вироку помилково вказано, що ОСОБА_7 раніше судима 15.02.2011 року Тетіївським районним судом Київської обл. за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, в той час, як на підставі ч.1 ст. 89 КК України, вона визнається такою, що не має судимості, у зв`язку з чим посилання на попередню судимість ОСОБА_7 має бути виключене з вироку. З урахуванням того, що ОСОБА_7 призначене мінімальне покарання за ч.2 ст. 187 КК України це не тягне за собою пом`якшення призначеного їй покарання.
Крім того, вироком суду всім обвинуваченим призначене додаткове покарання, яке є обов`язковим згідно санкції ч.2 ст. 187 КК України, у виді конфіскації майна. В той же час, згідно з вимогами ч.1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає у примусовому безоплатному вилученню у власність держави всього, або частини майна, яке є власністю засудженого, у зв`язку з чим призначене обвинуваченим додаткове покарання є неконкретним та потребує уточнення.
Виходячи з викладеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 додаткового покарання, а саме уточненню, що за ч.2 ст.187 КК України кожному з них призначене додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є власністю засуджених.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку посилання на попередню судимість ОСОБА_7 за вироком Тетіївського районного суду Київської обл. від 15.02.2011 року за ч.1 ст. 12, 75,76 КК України.

Уточнити вирок в частині призначення ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна та вважати, що кожному з них за ч.2 ст. 187 КК України призначене додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, якеє власністю засуджених.
Обчислювати строк покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (кожному окремо) з 05 вересня 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону від 18.05.2017 року №2046-VII) зарахувати ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (кожному окремо) строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року, включно.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, які тримаються під вартою, у той же строк з часу отримання копії ухвали.
Судді:

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/677/2017
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України

Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_18
Доповідач ОСОБА_1