АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/4164/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/1941/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,

- представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника, обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 19.06.2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпропетровськ, громадянин України, не одружений, маючий середню освіту, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований та який фактично мешкає: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та засуджений до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, з відбуттям покарання в закладі кримінально-виконавчої системи. На підставі вимог ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбуття покарання, строк попереднє ув`язнення ОСОБА_7 час його перебування під вартою в період з 13.04.2016 р. по день ухвалення вироку, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по день ухвалення вироку. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 13.04.2016р.
Як встановлено вироком, 14.12.2015 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до спортклубу «Спорт-корт», який розташований за адресою м.Харків, вул.Дмитрівська, 12, представився адміністратору тренувального залу чужими анкетними даними, а саме « ОСОБА_10 », після чого направився до роздягальні, яка розташована на другому поверсі вказаного спорткомплексу «Спорт-корт».
Реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні роздягальні, використовуючи металевий предмет, схожий на лінійку, відчинив комірку, в якій знаходились носильні речі та грошові кошти в сумі 8000 доларів США, що в перерахунку відповідно до курсу Національного банку України станом на 14.12.2015 року становить 190880 гривень 75 коп., які належали ОСОБА_11 , таємно викрав, грошові кошти в сумі 8000 доларів США. Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння кримінально правопорушення з викраденими грошовими коштами зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 190880 гривен 75 копійок.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, захисник та обвинувачений ОСОБА_7 оскаржили вирок.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник відмовилися від своїх апеляційних скарг.

Обвинувачений подав заяву про застосування ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», а також зарахувати строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19.06.2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначив, що вважає вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 19.06.2017 незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Частиною 1 ст.65 КК України передбачено, що покарання винній особі має бути призначено в межах, встановлених у санкції статті, за якою її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, і попередження інших злочинів.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, який вчинив ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжких, є корисним злочином, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі.
Судом не враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працює, вчинив злочин з корисливих мотивів, в ході судового та досудового слідства не вжив заходів щодо відшкодування завданої шкоди.
Таким чином, призначене судом покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі не відповідає особі підсудного та тяжкості вчиненого ним злочину, не відповідає інтересам суспільства та де може служити метою виправлення засудженого, у зв`язку з тим вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19.06.2017 року підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, представника потерпілого, які підтримали апеляцію державного обвинувача; обвинуваченого та захисника, які відмовилися від своїх скарг та просили застосувати ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», заперечували проти апеляції прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, а також неможливість задоволення клопотання про застосування амністії.

Обгрунтованість засудження за вказаною статтею обвинуваченого ОСОБА_12 учасниками процесу не оспорюється.

Прокурор в своїй апеляції просить постановити новий вирок, вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину.

З урахуванням наведеного та ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляції та перевіряє в частині правильності призначення покарання районним судом.

Як видно з вироку, суд визнав винним ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначив йому покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. При цьому, суд прийняв до уваги тяжкість скоєного злочину, яке відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, який не працює, збитки не відшкодував. З урахуванням наведеного суд призначив йому покарання у виді реального позбавлення волі.

В той же час суд прийняв до уваги, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання. З урахуванням наведеного суд призначив ОСОБА_12 покарання, що наближене до мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того апеляційному суду обвинувачений показав, що повністю визнає вину, що також приймає до уваги колегія суддів та вважає, що призначене районним судом покарання не є занадто м`яким, тому апеляцію прокурора залишає без задоволення.

В судовому засіданні обвинувачений подав заяву та просив застосувати до нього ст.. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись, що він відбув більше половини призначеного строку покарання.
Відповідно до ст.. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Згідно зі ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:
Таким чином, до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2016 році» застосований бути не може, так як він вчинив умисний тяжкий злочин.
26.11.2015 року прийнятий Закон України «Про внесення змінидо Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав чинності 24.12.2015 року, згідно з яким ст. 72 КК України доповнена частиною 5, відповідно до якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21.06.2017 року набрали чинності зміни до вказаного закону, у зв`язку з чим ОСОБА_7 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України з дня його затримання по 20.06.2017 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 19.06.2017 р. щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 13.04.2016 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а після цього 1 день за 1 день.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: