Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 26 вересня 2017 року касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Великолепетиського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230.

Вироком Великолепетиського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України
уродженця смт. Велика Лепетиха Херсонської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на двісті годин.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 листопада 2016 року вирок місцевого залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що апеляційним судом в порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК України здійснено заміну захисника ОСОБА_8 на захисника ОСОБА_5 за відсутності попереднього захисника ОСОБА_8 та без надання можливості для конфіденційного спілкування з підзахисним, чим, на його думку, було порушено право засудженого на захист.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 ставить питання про скасування судових рішень щодо свого підзахисного та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому, фактично посилається на неповноту і однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи, які були наведені в апеляційній скарзі засудженого, а також не навів обґрунтування своїх висновків на спростування доводів останнього і не мотивував свого рішення належним чином, внаслідок чого постановив ухвалу, яка за змістом не відповідає вимогам ст. 419 КПК .

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винними в тому, що він 10 червня 2016 року близько 14 години, знаходячись біля подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи умисно, наніс останній два удари правою ногою в область сідниць та один удар кулаком лівої руки в область нижньої щелепи зліва, чим спричинив потерпілій легке тілесне ушкодження .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану касаційну скаргу та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Ст. 434 КПК України передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції встановлено, що судом правильно зроблений висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі показань свідків, а також на підставі інших доказів у їх сукупності, в тому числі висновками медичних експертів.

Оцінка зібраних у провадженні доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку.

Зі змісту вироку вбачається, що суд, відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд, приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення, а вирок щодо нього без зміни, не дотримався вимог кримінального закону, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ставив питання про скасування вироку суду та закриття кримінально провадження щодо нього у зв`язку з недоведеністю його вини у скоєнні інкримінованого правопорушення. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6 без зміни, апеляційний суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколи проведення слідчого експерименту від 16 червня та 17 червня 2016 року, висновки медичних експертів.
Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу щодо ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував всі доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції засудженого на кожний з доводів дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив апеляцію без задоволення.

Що стосується доводів прокурора про істотні порушення кримінального процесуального закону, то вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінального провадження.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про призначення йому адвоката за рахунок держави у зв`язку з відсутністю у нього коштів самостійно залучити захисника (а.п. 151). Вказане клопотання було задоволено апеляційним судом та Регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Херсонській області було призначено ОСОБА_13 захисника ОСОБА_5 .

Крім того, у матеріалах провадження міститься клопотання адвоката ОСОБА_8 , в якому він просить розглядати апеляційну скаргу обвинуваченого за його відсутності у зв`язку з розірванням з останнім договору про надання правової допомоги (а.п. 156).

До того ж, у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції 30 листопада 2016 року засудженим ОСОБА_6 подано заяву про розгляд його апеляційної скарги без участі адвоката ОСОБА_8 (а.п. 166), а тому апеляційний розгляд його скарги відбувся за участю захисника ОСОБА_5 .

З огляду на викладене доводи у касаційній скарзі прокурора про те, що у розумінні ст. 54 КПК відбулася відмова ОСОБА_6 від захисника та про порушення судом вимог частини другої цієї статті, отже, й порушення права на захист не можна визнати прийнятними. Така позиція колегії суддів узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, відображеним у його постанові від 26 квітня 2016 року (справа №5-381кс15).

Отже, доводи касаційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального та кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення по справі.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Вирок Великолепетиського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3