Справа №490/180/17 05.03.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7
на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вознесенськ Миколаївської області, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстрована в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачена ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Визначено ОСОБА_5 строк відбування покарання обчислювати з 06.09.2016 р. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.09.2016 р. до 19.06.2017 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачена просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, та призначити їй мінімальне покарання у межах санкції частини статті.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити у частині правової кваліфікації кримінального правопорушення. Кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 119 КК України та призначити їй мінімальне покарання у межах санкції частини статті.

Прокурор Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 просить вирок у частині призначення покарання ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким їй за ч.1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Обвинувачена ОСОБА_5 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, а також захисник ОСОБА_6 , наводячи аналогічні доводи, вважають вирок незаконним, необґрунтованим та невмотивованим з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням кримінального закону.

Зазначають, що є неправильними висновки суду про наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. На думку апелянтів, не встановлено мотив та мету вчиненого умисного вбивства, хоча ці складові суб`єктивної сторони складу злочину є визначальними при відмежуванні умисного вбивства від вбивства з необережності.

Стверджують, що у обвинуваченої ОСОБА_5 були відсутні мотив та мета на вчинення умисного вбивства. Про це свідчить та обставина, що ОСОБА_5 після виникнення сутички з ОСОБА_9 намагалася йому допомогти та одразу викликала швидку допомогу, що свідчить про відсутність умислу на вбивство. На їх думку, вбивство вчинено з необережності.

Просять врахувати, що ОСОБА_5 внаслідок сутички з ОСОБА_9 отримані легкі тілесні ушкодження. Тому захисник ОСОБА_6 також висловив доводи, що обвинувачена ОСОБА_5 могла діяти у стані необхідної оборони.

Крім того, обвинувачена стверджує про порушення її права на захист, оскільки під час судового розгляду вона хоча не заявляла клопотання про надання їй перекладача, але не розуміла української мови.

Прокурор вважає, що вирок у частині призначення покарання ОСОБА_5 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні покарання судом формально враховано характер суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, а також особу обвинуваченої, яка вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, офіційно не працевлаштована з метою з метою забезпечення себе законним джерелом доходу, має посередню характеристику.

Вважає, що суд без наявності підстав визнав як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття. Крім того, посилається на те, що злочин ОСОБА_5 вчинено з мотивів породжених її антисоціальним способом життя. На його думку, ОСОБА_5 призначено покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
06 вересня 2016 року приблизно о 16-00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходилась за місцем мешкання ОСОБА_9 , у квартирі АДРЕСА_3 . На підставі виниклих неприязних стосунків, в ході раптово виниклої сварки, яка склалась на ґрунті сумісного вживання алкогольних напоїв з потерпілим ОСОБА_9 , використовуючи малозначний привід, реалізовуючи раптово виниклий намір на умисне вбивство, ОСОБА_5 , тримаючи в руці кухонний ніж, яким нарізала продукти харчування, умисно нанесла один удар в грудну клітину ОСОБА_9 , спричинивши проникаюче поранення грудної клітини з пошкодженням серця, яке супроводжувалось внутрішньо-плевральною кровотечею та ускладнилось тампонадою серцевої сорочки кров`ю внаслідок чого ОСОБА_9 помер на місці.
Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Її дії кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника на підтримку поданих ними апеляційних скарг, а також їх заперечення проти апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника, та не підтримав подану вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.
Обвинувачена ОСОБА_5 в суді стверджувала, що вчинила вбивство потерпілого ОСОБА_9 з необережності. Пояснила, що нарізала овочі в кімнаті, і в цей час ОСОБА_9 почав висловлювати їй претензії, у них виникла словесна суперечка. Порізавши овочі та тримаючи ніж у руці, з ним вона пішла в напрямку до кухні, а ОСОБА_9 в цей час йшов їй назустріч із кухні. Вони зупинились один навпроти одного на відстані витягнутої руки, та вона відчула різкий біль у районі лівого стегна. Тому вона замахнулась правою рукою, щоб відштовхнути ОСОБА_9 , але не врахувала, що у неї в руці був ніж. При цьому вона не хотіла завдати потерпілому удар ножем.
Однак, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника про необережний характер дій обвинуваченої, внаслідок яких настала смерть потерпілого, а також висловлені захисником доводи, що обвинувачена ОСОБА_5 могла діяти у стані необхідної оборони, спростовані доказами, які досліджені судом першої інстанції.

Проаналізовані фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 119 КК України, а також ст. 118 КК України, оскільки природа її діяння, спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 діяла необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили, або діяла в межах необхідної оборони, як про це стверджує сторона захисту.

Показання обвинуваченої у частині заподіяння удару ножем з необережності суперечать доказам, які узгоджуються між собою та не викликають в суду сумнівів в їх достовірності.
Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.09.2016 р. та його відеозапису, ОСОБА_5 розповіла про обставини нанесення ОСОБА_9 удару ножем. ОСОБА_5 пояснила, що вони обидва знаходились в стані алкогольного сп`яніння. Коли на прохання ОСОБА_9 вона стала нарізати в кімнаті на столі овочі, ОСОБА_9 почав висловлювати на її адресу претензії, у них виник словесний конфлікт. В ході цього конфлікту вона була у кімнаті, а ОСОБА_9 на кухні. Порізавши овочі, тримаючи ніж у руці, щоб віднести його на кухню, вона почала рухатись в напрямку кухні. В цей час, ОСОБА_9 йшов із кухні їй назустріч, тривав конфлікт.
Вона зупинилась, ОСОБА_9 зупинився навпроти неї на відстані її витягнутої руки, в цей час вона відчула гострий біль в районі лівого стегна, та одразу замахнулась правою рукою, в якій у неї був ніж, та нанесла удар ОСОБА_9 . Удар ножем прийшовся в область грудної клітини зліва в районі серця. Після цього ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_9 почав осідати на підлогу, вона його підтримала та побачила у нього кров. Ніж вона вийняла та сховала за пеналом на кухні. Біля ОСОБА_9 побачила кулькову ручку та зрозуміла, що це він нею наніс їй удар. Потім викликала швидку допомогу.
Таким чином, ОСОБА_5 у ході слідчого експерименту не зазначала про спричинення ОСОБА_9 удару ножем з необережності, а пояснила, що після отримання удару від ОСОБА_9 у стегно вона нанесла йому удар ножем у життєво важливий орган людини - грудну клітку, у район серця.
Спростовуючи показання обвинуваченої щодо необережного характеру її дій, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства, суд першої інстанції послався на висновки судово-медичної експертизи, згідно якому смерть ОСОБА_9 настала в результаті проникаючого ножового поранення грудної клітки з пошкодженням серця, яке супроводжувалося внутрішньо плевральною кровотечею та ускладнилося тампонадою серцевої сорочки кров`ю. Довжина ранового каналу становить близько 10 см. Між колото-різаним пораненням грудної клітки та настанням смерті потерпілого мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
З огляду на дані судово-медичної експертизи апеляційний суд приходить до висновку, що ножове поранення було зроблено із значною силою, оскільки довжина ранового каналу становить близько 10 см.
Згідно висновку експерта № 186 від 21.10.2016 р. на клапті шкіри від трупа ОСОБА_9 є одне ушкодження, що по своїй морфології має ознаки колото-різаного та могло утворитися від дії якогось плоского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що має вістря, обух, лезо.
Тобто, мало місце саме нанесення обвинуваченою ОСОБА_5 удару в область грудної клітини ОСОБА_9 , а не відштовхування потерпілого, як зазначає у судовому засіданні обвинувачена.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1534 від 07.09.2016 р., у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден в виличній ділянці зліва та лівої вушної раковини, в області правого колінного суглоба поверхневої рани в області зовнішньо-передньої поверхні нижньої третини лівого стегна. Дані тілесні ушкодження утворилися в результаті дії тупих твердих предметів, строком давності близько доби до часу огляду. За ступенем тяжкості садна відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, рана в області лівого стегна до категорії легких тілесних ушкоджень, спричинивши собою короткочасний розлад здоров`я. Садна в області обличчя зліва, лівої вушної раковини і на правому колінному суглобі могли виникнути при падінні тіла на площині з положення стоячи. Рана в області лівого стегна утворилася від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактною поверхнею, можливо при ударі загостреним кінцем кулькової ручки.

ОСОБА_5 суду пояснювала, що садна на стегні утворились від удару ОСОБА_9 кульковою ручкою, а інші тілесні ушкодження утворились після смерті ОСОБА_9 від падіння.
Таким чином, підтверджується та обставина, що тілесні ушкодження у вигляді саден в виличній ділянці зліва та лівої вушної раковини утворилися після смерті ОСОБА_9 .

Згідно протоколу огляду місця події від 06.09.2016 р., в кв. АДРЕСА_4 , виявлений труп ОСОБА_9 з ножовим пораненням в області грудної клітини. У ході протоколу огляду було вилучено, зокрема, кулькову ручку та ножі.
Суд першої інстанції, пославшись на висновок судово-імунологічної експертизи № 648 від 28.10.2016 р., встановив про наявність на кульковій ручці (що виявлена при огляді місця події) крові, походження якої не виключається від ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .
На підставі встановлених обставин суд дійшов правильних висновків про те, що ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_9 удар кульковою ручкою у ногу. Після чого, використовуючи даний малозначний привід, вона з метою позбавити життя ОСОБА_9 нанесла йому один удар ножем в область грудної клітини у район серця, внаслідок чого він помер.
Доводи обвинуваченої та захисника про нанесення обвинуваченою удару ножем з необережності є неспроможними, оскільки суперечать дослідженим доказам, зокрема, даним протоколу слідчого експерименту та висновкам судово-медичних експертиз.
Крім того, доводи захисника про те, що обвинувачена могла заподіяти потерпілому удар ножем у стані необхідної оборони теж не є слушними, оскільки під час судового розгляду вона таких показань не надавала. Інших відомостей на підтвердження таких доводів у матеріалах кримінального провадження немає.
Доводи про відсутність в обвинуваченої умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 суперечать матеріалам кримінального провадження.
Хоча обвинувачена нанесла тільки одне ножове поранення і одразу після його нанесення викликала швидку, але поранення було спричинено у життєво важливий орган людини грудну клітку у район серця, зі значною силою, що вказує на умисел обвинуваченої позбавити життя ОСОБА_9 .

Судом першої інстанції достатньо проаналізовані пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого злочину та його мотиву, і у вироку викладені фактичні обставини вчиненого злочину, що спростовує відповідні доводи обвинуваченої та її захисника в цій частині.

Суб`єктивне ставлення винної до наслідків її дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного вбивства від убивства з необережності, суд першої інстанції вірно оцінив не лише виходячи з показань ОСОБА_5 , а й з урахуванням сукупності всіх доказів: показань обвинуваченої про характер дій винної та знаряддя вчинення злочину, про причини припинення злочинних дій, а також висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень, які були заподіяні потерпілому ОСОБА_9 .

Фактичні обставини, що встановлені під час розгляду кримінального провадження в суді, свідчать про умисний характер дій обвинуваченого. Зокрема, про умисел ОСОБА_5 на умисне позбавлення життя потерпілого свідчить спосіб позбавлення життя, а саме: застосування такого знаряддя вчинення злочину, як ножа; механізм заподіяння тілесних ушкоджень заподіяння удару ножем у грудну клітку.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть потерпілої, обвинувачена бажала настання смерті і передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, тобто діяла з прямим умислом.

Таким чином, проаналізовані фактичні обставини кримінального провадження виключають можливість кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст.119 КК, про що просять апелянти, оскільки характер її дій, спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 діяла необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили.

З огляду на наведене, апеляційний суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства доведена поза розумним сумнівом, оскільки таке доведення випливає із сукупності ознак, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Тому є правильними висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_5 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, і підстав для перекваліфікації її дій з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, про що просять апелянти, немає.

Є голослівними твердження обвинуваченої ОСОБА_5 про порушення її процесуальних прав через незнання української мови, оскільки остання є громадянкою України, народилася та постійно проживає в Україні.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника, відсутні.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_5 занадто м`якого покарання, то вони є необгрунтовними з огляду на таке.

При призначенні покарання ОСОБА_5 судом дотримані вимоги ст. ст. 65-67 КК України, та враховано ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу винної, яка не судима, характеризується посередньо, немає постійного місця проживання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, визнано її каяття у вчиненому злочині, а обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Хоча ОСОБА_5 і призначено мінімальний розмір покарання у виді позбавлення волі, передбачений санкцією ч.1 ст. 115 КК України, але з огляду на те, що обвинувачена не судима, апеляційний суд вважає, що призначене їй покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
З вироку вбачається, що у строк призначеного ОСОБА_5 покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 06.09.2016 р. до 19.06.2017 р. включно, тобто до дня постановлення вироку. Тому суд, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України вважає за необхідне прийняти рішення про зарахування ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту її затримання до дня набрання чинності Закону №2046-VIII від 18.05.2017 р., яким внесені зміни до ч.5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2017 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р., з урахуванням змін, внесених Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р.) у строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06.09.2016 р. до 20.06.2017 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. до 05.03.208 р. із розрахунку день за день.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3