УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна гр. ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту нерухомого майна звернулась адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначила, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2017 у кримінальному провадженні № 220 150 000 000 004 06 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 2585,ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0308, площею 3, 4844 Га, за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_6 .

Однак, представник власника майна вважає, що у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження потреби не має, оскільки воно не має жодного доказового значення для встановлення обставин вказаних вище кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного, що виключає накладення арешту на належне йому майно з метою подальшої його конфіскації, як виду покарання.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав, які у клопотанні наведені.

Слідчий ОСОБА_5 покладався на рішення суду.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, з`ясувавши позицію слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 12.04.2017 (справа № 761/12575/17, провадження № 1-кс/761/7952/2017) задоволене клопотання слідчого ОСОБА_5 та накладений арешт на вищезазначені об`єкти нерухомого майна, які належать на праві власності ОСОБА_6 .

Як вказано у судовому рішенні, слідчий посилався на те, що земельна ділянка та квартира набуті ОСОБА_8 протиправним шляхом, тобто внаслідок вчинення кримінальних правопорушень. У силу наведеного такі об`єкти є доказом у кримінальному провадженні, та з метою недопущення їх відчуження підлягають арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні ведеться, з-поміж іншого, за ст. 190 КК, за якими вказані об`єкти нерухомості можуть бути предметами злочину, однак доказом у даному випадку є не сам об`єкт, а факт злочинного переходу права власності на нього.

Зазначене дає підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У той же час, на момент розгляду клопотання про скасування арешту слідчим не доведено, що арештоване майно може бути доказом причетності ОСОБА_9 або інших осіб до незаконної діяльності щодо створення «фінансової піраміди» шляхом введення осіб в оману та залучення їх коштів для проведення арбітражно-валютних операцій, які фактично не проводились.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що арештоване майно не може бути використане в якої забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна, оскільки ОСОБА_10 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження дійсно відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ОСОБА_11 , що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Таким чином, клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах гр. ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2017 (справа № 761/12575/17, провадження № 1-кс/761/7952/2017) на нерухоме майно,

-земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:009:0308, площею 3, 4844 Га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна №08);

-квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна №00).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1