Справа № 299/1761/16-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження №11сс/777/684/17 за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури про вжиття заходів забезпечення по кримінальному провадженні у вигляді арешту майна, -
В С Т А Н О В И В :
Ухвала слідчого судді вмотивована тим, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведеного необхідність накладення арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, оскільки підозра по кримінальному провадженню нікому не оголошена, а ОСОБА_12 є добросовісним набувачем, ніяких заборон, обмежень та арештів не існувало станом на 26.07.2017 р. коли був оформлений договір купівлі- продажу, як не існує і на теперішній час. ОСОБА_12 придбав та використовує будівлі для бізнесу, для підприємницької діяльності. Прокурор не вказав жодної підстави доцільності арешту майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого. Вказує на те, що в поданому до слідчого судді клопотанні органом досудового розслідування повністю дотримано вимоги ст. 171 КПК України та чітко вказано мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, яка полягає в недопущенні відчуження майна та збереженні речових доказів. Вважає прийняте слідчим суддею рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на те, що слідчим суддею залишено поза увагою, що на момент розгляду клопотання існували достатні підстави вважати, що зазначене у клопотанні майно є речовими доказами.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення адвоката ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення, потерпілих, які вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою і просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши судовий матеріал, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Із вимог ч.3 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Так, згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а саме: база відпочинку за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 12); асфальтобетонний завод за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту 212); магазин-кіоск за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту 212); на підставі договору купівлі продажу №1462 від 26.07.2017 відчужено ОСОБА_11 об`єкт нерухомого майна: будівля виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту 212); на підставі договору купівлі продажу №1465 від 26.07.2017 відчужено ОСОБА_12 об`єкт нерухомого майна: будівля виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту 212) та інші документи, які стали підставою реєстрації зміни власника майна; на підставі договору купівлі продажу №1468 від 26.07.2017 відчужено ОСОБА_12 об`єкт нерухомого майна: будівля виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту 212) вказаних вимог законодавства не дотримався в повному обсязі.

Слідчим за погодженням з прокурором як в поданому до слідчого судді клопотанні так і під час апеляційного розгляду прокурором доведено, що майно «КП «Агрошляхбуд» згідно постанови слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000363 від 12 квітня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.205-1, ч.1 ст.366 КК України.

Колегія суддів вважає, що у клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна, конкретизовано підставу та мету накладення арешту на майно, а постанова органу досудового розслідування про визнання автомобіля та документів речовим доказом у кримінальному провадження доводить відповідності даного автомобіля критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За наведених обставин судова колегія приходить до переконання, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки обґрунтовано визнане речовими доказами, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів критично ставиться до висновків слідчого судді з приводу того, що підозра по кримінальному провадженню нікому не оголошена, а ОСОБА_12 ОСОБА_11 та ОСОБА_13 є добросовісними набувачами майна, ніяких заборон, обмежень та арештів не існувало станом на момент оформлення договірів купівлі- продажу, оскільки як вбачається із клопотання, постановою слідчого таке майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому у клопотанні слідчого зазначені достатні на даній стадії кримінального провадження підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні слідчого майно.

Доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності наявності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегія суддів не вбачає. При цьому колегія суддів враховує те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на це майно, шляхом заборони розпорядження таким майном.

Враховуючи наведене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням апеляційним судом, у відповідності до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, нової ухвали.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.170-173,407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду від 29 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000363 від 12 квітня 2016 року а саме: базу відпочинку за адресою м. Виноградів, урочище Виннички, 18 (реєстраційний номер об`єкту 12); асфальтобетонний завод за адресою с. Гудя, вул. Гевденя (вулиця Леніна) 1Б (реєстраційний номер об`єкту 212); магазин-кіоск за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту 212); на підставі договору купівлі продажу №1462 від 26.07.2017 відчужено ОСОБА_11 об`єкт нерухомого майна: будівлю виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту 212); на підставі договору купівлі продажу №1465 від 26.07.2017 відчужено ОСОБА_12 об`єкт нерухомого майна: будівлю виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту 212) та інші документи, які стали підставою реєстрації зміни власника майна; на підставі договору купівлі продажу №1468 від 26.07.2017 відчужено ОСОБА_12 об`єкт нерухомого майна: будівлю виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту 212) шляхом заборони розпорядження вказаним майном.

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури та ОСОБА_13 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягають.

Судді: