АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00008338 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ст. 76 КК України (у редакції Закону №1254-VI від 14 квітня 2009 року),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року у виді 3 років позбавлення волі, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 185 КК України, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.

Як визнав встановленим суд першої інстанції у вироку, ОСОБА_6 22 серпня 2015 року в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 60-А, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього бамперу 2 (два) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 4 314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) грн.

Крім того, 26 серпня 2015 року в період часу з 21 год. 00 хв. по 06 год. 30 хв. 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вільямса, 17/11, корп. 1, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 20 хв. 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вільямса, 3/7, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 20 хв. 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 58, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_4 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 20 хв. 27 серпня 2015 року, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вільямса, 3/7, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_5 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із переднього бамперу 2 (два) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 4 314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 17 год. 00 хв. по 09 год. 00 хв. 27 серпня 2015 року, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова 50/2, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_6 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_13 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. 27 серпня 2015 року, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова 50/2, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_7 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_14 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, спрямований на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова 54, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_8 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_15 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. 27 серпня 2015 року, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова 60-А, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із переднього бамперу 2 (два) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 4 314 (чотири тисячі триста чотирнадцять) грн.
Крім того, 26 серпня 2015 року, в період часу з 21 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на повторне викрадення чужого майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова 50/2, підійшов до припаркованого автомобіля марки «Тойота Кемрі» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_9 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав із своєї сумки заздалегідь приготовлену виделку, за допомогою якої умисно, з корисливих мотивів демонтував із заднього та переднього бамперу 4 (чотири) датчика паркування. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_16 матеріального збитку на суму 8 628 (вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн.
Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції, перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, вирок Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що згідно ч. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
З урахуванням наведеного, на переконання апелянта, суд першої інстанції незаконно визначив ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком, та вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року, призначивши покарання у виді 4 років позбавлення волі, із звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 за наведених у ній обставин; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, та просив залишити його без змін; в порядку ст. 404 КПК України повторно дослідивши документи, які характеризують особу обвинуваченого; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_6 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин учиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості, правову кваліфікацію діянь обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, - колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за кожний окремий інкримінований йому злочин, а також при визначенні покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ч. 3 ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та у відповідності до вимог закону, призначив йому покарання в мінімальних межах, передбачених санкціями ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України.
Разом з тим, обгрунтованими є доводи прокурора у апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року, який набрав законної сили, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ст. 76 КК України (у редакції Закону №1254-VI від 14 квітня 2009 року).

Як встановлено колегією суддів, до постановлення вироку в першій справі, 22 серпня та 26 серпня 2015 року обвинувачений вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України відповідно, у вчиненні яких він визнаний винуватим оскаржуваним вироком суду, яким обвинуваченому за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання, яке належить відбувати реально.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.
Коли особа, щодо якої застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З наведеного убачається, що ухвалюючи рішення про визначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції без законних на те підстав застосував принцип часткового складання покарання за даним вироком та покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року, що є недопустимим.
За вказаних умов кожний вирок підлягає самостійному виконанню.

Наведене дає колегії суддів підстави для висновку, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що потягло за собою неправильне призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України.
Крім того, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів середньої тяжкості, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, без законних підстав застосував до нього положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор у справі.

Так, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів, врахувавши дані, що характеризують особу обвинуваченого та обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 75 КК України зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Згідно абзацу 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Між тим, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Так, судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, які класифікуються як злочини середньої тяжкості, встановленим судом конкретним обставинам події, кількості епізодів злочинних діянь, способу та характеру, меті та мотиву вчинення кримінальних правопорушень, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також наявності у обвинуваченого не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості за аналогічний умисний корисливий злочин проти власності.
Вищенаведені обставини дають колегії суддів підстави вважати про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, та неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.
Отже, визначене ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту, а звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 із застосуванням статті 75 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням - таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

У зв`язку з цим, на думку колегії суддів, вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409; пунктами 2,3 ст. 413; ст. 414 КПК України в частині застосування ч. 4 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами пунктів 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким засуджений має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ст. 76 КК України (у редакції Закону №1254-VI від 14 квітня 2009 року), слід виконувати самостійно.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з з моменту затримання обвинуваченого, з 13 вересня 2017 року.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, в решті вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 373, 374, 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, пунктами 2,3 ст. 413, пунктами 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420, ч. 1 ст. 458 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, та за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 13 вересня 2017 року.

У решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3