Справа № 381/2695/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1232/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 29.11.2017

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Інта РФ, громадянка України, з неповною вищою освітою, заміжньої, яка є матір`ю трьох дітей, двоє з яких неповнолітні, працюючої апаратником ХВО котельної ТОВ ФАЗОР, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимої,

визнано винною за ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів по справі, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком, 28 червня 2017 приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , з метою з`ясування відносин із своїм чоловіком ОСОБА_8 , прийшла на територію подвір`я, за адресою: АДРЕСА_2 , де її чоловік ОСОБА_8 спільно зі своїми знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 відпочивали, при цьому вживали спиртне.

Під час розмови, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний протиправний умисел на спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження чоловіку, без наміру позбавити його життя.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 перебуваючи по місцю проживання ОСОБА_10 , на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , не маючи умислу на позбавлення його життя, але усвідомлюючи, що спричинення удару в живіт завдасть тяжкі наслідки, нанесла ножем господарсько-побутового призначення, який знаходився на столі, один ударив область живота та один удар в область лівої сідниці, заподіявши тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням тонкого кишечника і сальника, крововиливу в черевну порожнину, рани лівої сідниці, які відповідно до висновку експерта М 37/д від 25.07.2017 року, виникли в результаті дії гострого предмету з властивостями колюче-ріжучого, можливо удару ножем, в тому числі і господарсько-побутового призначення та мають ознаки: проникаюче колото-різаного поранення живота з ушкодженням тонкого кишечника і сальника, крововилив в черевну порожнину - тяжких тілесних ушкоджень по критерію і небезпеки для життя; рани лівої сідниці - легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2017 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст.121 КПК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів та обставин їх вчинення.

Крім того, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 раніше судима за злочини у сфері проти власності, висновків для себе не зробила та вчинила новий умисний тяжкий злочин. Зазначене, на думку прокурора, вказує на її небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просив її задовольнити;

обвинувачену ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок залишити без змін, та пояснила, що зрозуміла свою помилку. На даний час проживає спільно з потерпілим, виховує трьох дітей, працює;

потерпілого ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок залишити без змін, пояснив, що сам спровокував обвинувачену на вчинення нею злочину, зараз її вибачив, вони проживають разом, виховують трьох дітей;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації її дій за вчинення інкримінованих їй злочинів, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні нею злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховано, що обвинувачена за місцем проживання, роботи та навчання дітей характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів психіатра на обліку не перебуває, має постійне місце проживання, в силу ст..89 КК України не судима. У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, у відповідності до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, не ставить питання про призначення обвинуваченій більш суворого покарання, ніж те, що визначив суд першої інстанції.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченій покарання за ч.1 ст.121 КК України виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покаранням у виді позбавлення волі за своїм розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винної, є необхідним і достатнім для її виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винної, конкретні обставини вчиненого злочину, та події після його вчинення в їх сукупності, думку учасників судового розгляду, які одностайно просили призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, визнав за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до обвинуваченого положення ст.75 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановлення іспитового строку тривалістю 1 рік.

Так, відповідно до положень ст.75 КК України якщо суд крім випадків за засудження за корупційний злочин при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ухваленого судом першої інстанції вироку, обвинувачена визнана винуватою у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, звільняючи обвинувачену від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, суд першої інстанції навів у вироку належні мотиви прийнятого рішення, вказав в чому полягало його щире каяття.

Суд першої інстанції за передбачених законом підстав застосував положення ст.75 КК України та звільнив обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік, таке покарання забезпечить її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів при вирішенні питання про покарання враховує позицію потерпілого з цього питання, який в суді апеляційної інстанції просив залишити вирок без змін, вказав, що повністю вибачив обвинувачену, на даний час вони проживають разом та виховують спільних дітей.

Отже, на переконання колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та призначення їй покарання із застосуванням ст.75 КК України, з встановлення іспитового строку тривалістю один рік,мотивовано належним чином, а тому викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить належного обґрунтування та переконливих доводів щодо незаконності вироку суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :
(підписи)