Дата документу Справа № 317/4754/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/105/18
Єдиний унікальний № 317/4754/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.122 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000577, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 16.01.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;

2) 25.09.2012 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до покарання у вигляді штрафу розміром 850 гривень. 03.12.2012 було переглянуто вирок і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя та остаточно призначено покарання у вигляді до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково за ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.03.2015 р. на строк 1 рік 4 міс.30 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався. Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 9497,91 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.
Згідно зі змістом вироку, 27.10.2016 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , знаходячись поблизу продовольчого магазину «Віват» за адресою: вул. Тельманівська, с. Широке, Запорізького району, Запорізькій області, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під час сварки з ОСОБА_9 , наніс останньому один удар рукою в область попереку та не менше десяти ударів рукою стиснутою в кулак в область голови та обличчя.

Після цього, 27.10.2016 приблизно о 20-30 годині продовжуючи свій єдиний злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 знаходячись на вул. Радянській, в с. Широке, Запорізького району, Запорізької області наніс не менше 3 ударів ногою в область правої ноги, тулуба, та обличчя ОСОБА_9 , в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця з набряком м`яких тканин у лівій щічно-виличної області, синці в лобовій області, в області лівої і правої вушних раковин, крововилив під білковою оболонкою лівого ока, садна в ділянці нирок з переходом на зону крижів зліва і справа, в правій підколінній ямці.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 не оспорюючи обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Судом першої інстанції не вказано та не враховано при призначені покарання таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочинів, в той час як ОСОБА_7 вчинив умисний злочин, маючи непогашену судимість за вчинення злочину проти власності. Також прокурор, вважає, що судом при призначенні покарання в повній мірі не враховано особу обвинуваченого, який характеризується негативно, шкоду потерпілому не відшкодував, раніше двічі судимий за умисні злочини, вчинив злочин середньої тяжкості через 2 місяці після закінчення умовно-дострокового звільнення, вчинив злочин в стані сп`яніння, раніше до нього вже застосовувалась ст.75 КК України, але він відповідних висновків не робив та знову вчинив злочин.
На підставі викладеного, перший заступник прокурора Запорізької області просить вирок суду першої інстанції скасувати. Визнати в якості обтяжуючої обставини рецидив злочинів. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вважала, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання; обвинуваченого, , який, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом було враховано відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, тобто усі ті обставини на які звертав увагу апелянт. При цьому покарання обвинуваченому було призначено в максимальних розмірах передбачених санкцією ч.1 ст.122 КПК України.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Доводи прокурора на предмет того, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не була врахована обставина, яка обтяжує покарання, а саме рецидив злочину, не можуть свідчити про незаконність вироку суду.

Кримінальне провадження розглядається судом в межах висунутого обвинувачення на підставі відомостей встановлених органом досудового розслідування, які зазначаються у обвинувальному акті з дотриманням вимог ст.291 КПК України. Відповідно до п.6 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 зазначено, лише одну обставину передбачену ст.67 КК України, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому суд не мав права враховувати рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .
Встановлені обставини, разом з відомостями про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів давали підстави суду першої інстанції звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Отже, остаточний висновок суду щодо виду та розміру покарання призначеного ОСОБА_7 ,а також можливість звільнення від його відбування з встановленим терміном випробування та покладенням на обвинуваченого обов`язків визначених законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків суду першої інстанції в частині призначення покарання і звільнення від його відбування з іспитовим строком, не спростовують.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, не встановлено.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4