Справа № 640/204/18
н/п 1-кс/640/1155/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_5 ,
представника ТОВ «ФК МАГНАТ» - ОСОБА_6
24.01.2018 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова винесено ухвалу по справі №640/204/18 н/п 1-кс/640/634/18 про накладення арешту, зокрема, на майно, вилучене 04.01.2018 року в ході обшуку в приміщенні обміну валют, що знаходиться в готелі «Національ», що у м. Харкові, по проспекту Науки, 21, та належить ТОВ «ФК МАГНАТ» (м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36-В), а саме: грошові кошти у сумі 1 206 950 (один мільйон двісті шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень, грошові кошти у сумі 2740 (дві тисячі сімсот сорок) євро, грошові кошти у сумі 490 (чотириста дев`яносто) фунтів стерлінгів, грошові кошти у сумі 72 400 (сімдесят дві тисячі чотириста) Російських рублів, грошові кошти в сумі 2900 (дві тисі дев`ятсот) Польських злотих, грошові кошти в сумі 3 140 (три тисячі сто сорок) Швейцарських франків, грошові кошти у сумі 11 420 (одинадцять тисяч чотириста двадцять) доларів США.
Так, грошові кошти, є специфічним майном, яке не може мати індивідуальні ознаки, на відміну від конкретних банкнот. Проте, грошові кошти можуть бути предметом арешту виключно в випадках, коли вони підпадають під вимоги, визначені ст.98 КПК України, чого в даному випадку не просліджується.
Зазначив, що при задоволенні клопотання про накладання арешту на грошові кошти, що були вилучені в ході обшуку 04.01.2018 року в приміщенні обміну валют, що знаходиться в готелі «Національ», м. Харків, проспект Науки, 21, не було враховано розмір шкоди, що наноситься третій особі - ОСОБА_5 , який являється власником даних грошових коштів, та який не має жодного відношення до даного кримінального провадження, не являється стороною кримінального провадження, чи підозрюваним по справі.
Вказав, що дані грошові кошти не набуті ним в результаті вчинення кримінального правопорушення, не є доходами від нього або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Необхідністю скасування арешту майна, на думку заявника, є помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії.
У судовому засіданні заявник та його адвокат доводи клопотання підтримали у повному обсязі, посилаючись на належність грошових коштів саме ОСОБА_5 та їх знаходження у готелі «Національ», що у м. Харкові по проспекту Науки, 21, належного ТОВ «ФК МАГНАТ» на підставі договору зберігання.
Представник ТОВ «ФК «Магнат» ОСОБА_6 підтримав клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту на грошові кошти, вказавши, що зазначені ним грошові кошти дійсно належать ОСОБА_5 та перебували у ТОВ «ФК «Магнат» на зберіганні.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти скасування арешту з грошових коштів, належних ОСОБА_5 не заперечувала, вказавши, що на теперішній час встановлено органом досудового розслідування, що походження грошових коштів, зазначених ОСОБА_5 у клопотанні, є законним.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить висновку до наступного.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
В ході розгляду клопотання встановлено, що 11.12.2017 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за яким позикодавець ( ОСОБА_7 ) передав у власність позичальника ( ОСОБА_5 ) грошові кошти в сумі 206 000,00 грн. (а.с.5).
За договором позики від 01.12.2017, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , позикодавець ( ОСОБА_7 ) передав у власність позичальника ( ОСОБА_5 ) грошові кошти в сумі 1 000 000,00 грн. (а.с.6).
За договором безпроцентної позики від 18.12.2017, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , позикодавець ( ОСОБА_8 ) передав у власність позичальника ( ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2 740,00 євро (а.с.7).
Згідно розписки від 01.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 грошову суму в розмірі 1 000 000,00 грн. (а.с.8).
Згідно розписки від 11.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 грошову суму в розмірі 206 000,00 грн. (а.с.9).
Згідно розписки від 18.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 72 400,00 рублів (а.с.10).
Згідно розписки від 18.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 2 740,00 євро (а.с.11).
Згідно розписки від 20.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 18 252,50 грн. (а.с.12).
Згідно розписки від 22.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 2000 польських злотих, та 2000 швейцарських франків (а.с.13).
Згідно розписки від 23.12.2017 ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 грошову суму в розмірі 1900 польських злотих, та 1140 швейцарських франків (а.с.14).
За договором зберігання від 03.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Фінансова компанія Магнат», поклажодавець передав, а зберігач прийняв на зберігання: грошові кошти (банкноти гривні): 1 206 000,00 гривень; 2 900,00 Польських злотих; 2 740,00 євро; 3 140,00 Швейцарських франків; 72 400 Російських рублів та 490,00 фунтів стерлінгів.
Відповідно до ст.ст. 170, 174 КПК України, на теперішній час ОСОБА_5 довів, що він не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження (про підозру йому не було повідомлено, підстави арешту його майна як третіх осіб слідчим, прокурором не обґрунтовано).
Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для заявника, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що на теперішній час, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання та часткового скасування арешту.
На теперішній час прокурором не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є потреба, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт грошових коштів, належних ОСОБА_5 , вилучених 04.01.2018 під час проведення обшуку в приміщенні обміну валют, що знаходиться у готелі «Національ», розташованого у м. Харкові по проспекту Науки, 21.
Таким чином, наявні правові підстави до задоволення клопотання заявника щодо скасування арешту вказаного майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1