Постанова
Іменем України
01 березня 2018 року

м. Київ
справа № 521/20224/14-к
провадження № 51-817 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0002334 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Москви, громадянки РФ, жительки АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. На підставі ч. 5 ст. 49, ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 32 019,65 грн та 20 000 грн відповідно.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 17 квітня 2013 року о 13.35 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почала сварку з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ході сварки ОСОБА_6 , стоячи обличчям до потерпілої, схопила за передпліччя ОСОБА_7 , яка трималася за її верхній одяг, а потім, проявляючи злочинну недбалість і не передбачаючи можливих наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, стала відходити назад, утримуючи потерпілу за руки та тягнучи її за собою. Після цього ОСОБА_6 відштовхнула потерпілу, внаслідок чого остання не втрималась і впала, отримавши в результаті удару об дорожнє покриття тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритого переламу шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, саден в області лівого колінного суглобу.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволено. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 був відсутній умисел на завдання ОСОБА_7 будь-якої шкоди, вона діяла у стані необхідної оборони, не перевищуючи її меж.

Апеляційний суд установив такі фактичні обставини справи.
17 квітня 2013 року о 13.35 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , вступила у сварку з ОСОБА_7 . Остання з мотиву виниклих неприязних відносин жбурнула в ОСОБА_6 камінням, у результаті чого завдала їй легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_6 підійшла до ОСОБА_7 з метою її заспокоїти, а остання схопила ОСОБА_6 за верхній одяг з метою подальшого застосування насильства до неї. У свою чергу ОСОБА_6 , діючи у стані необхідної оборони й не перевищуючи її меж, з метою зупинити протиправні дії ОСОБА_7 та звільнитися від її захвату, схопила останню за руки й намагалася відірвати їх від себе. Враховуючи перевагу у вазі з боку ОСОБА_7 , ОСОБА_6 почала відходити назад, а ОСОБА_7 , рухаючись за нею, не втрималася на ногах і завалилася на бік. У результаті падіння, яке відбулося не з вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України дослідив у судовому засіданні докази, яких суд першої інстанції не досліджував і про дослідження яких у цьому суді клопотань не заявлялося; за результатами повторного дослідження доказів апеляційний суд дійшов іншого висновку, ніж районний суд, однак усупереч ст. 94 КПК України не надав оцінки усім доказам у їх сукупності і дійшов передчасного висновку про перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони.

Позиції інших учасників судового провадження

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду касаційної інстанції письмові пояснення, в яких підтримала скаргу прокурора та просила її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні не підтримав касаційну скаргу, вважав, що ухвала апеляційного суду постановлена на підставі закону і її слід залишити без зміни.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Прокурор у скарзі посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України. Проте, з таким твердженням колегія суддів погодитися не може.

За приписами ч. 3 ст. 404 цього Кодексу суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, якщо вони були досліджені не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження та аудіозапису судового засідання суду апеляційної інстанції вбачається, що сторона захисту заявляла клопотання про повторне дослідження обставин кримінального провадження в частині дослідження причинного зв`язку між падінням потерпілої та негативними наслідками, які настали. При цьому захисник посилався на безпідставну відмову суду першої інстанції в допиті експерта й призначенні повторної судово-медичної експертизи потерпілої. З метою повного та всебічного розгляду кримінального провадження апеляційний суд повторно у повному обсязі дослідив обставини, які були досліджені в суді першої інстанції, зокрема допитав обвинувачену, усіх свідків, дослідив висновок судово-медичної експертизи № 2483, а також задовольнив клопотання захисника ОСОБА_9 про виклик та допит у судовому засіданні експерта, який проводив зазначену експертизу. Проти такого обсягу дослідження доказів учасники кримінального провадження, у тому числі прокурор, не заперечували.

Дослідивши усі зазначені докази, суд апеляційної інстанції дав їм згідно зі ст. 94 КПК України відповідну оцінку з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність цих доказів із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, і прийняв рішення, яке є обґрунтованим та вмотивованим.

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, прокурор не погоджується з оцінкою апеляційним судом цих доказів і вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутня необхідна оборона.

Проте ці твердження прокурора спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Зокрема, показаннями ОСОБА_6 , яка послідовно під час розгляду провадження в судах першої та апеляційної інстанцій стверджувала, що потерпіла ОСОБА_7 перша почала сварку і жбурнула в неї камінням, яке влучило ОСОБА_6 у передпліччя. Після того, як остання підійшла до потерпілої з метою з`ясування причин такої поведінки, ОСОБА_7 схопила ОСОБА_6 за одяг у районі плечей і почала її тягнути. ОСОБА_6 у свою чергу схопила потерпілу за руки, намагалася звільнитися від її захвату та відступала назад. Оскільки ОСОБА_7 продовжувала триматися за одяг ОСОБА_6 і не відпускала його, то потерпіла почала поступово завалюватися на асфальт, після чого зойкнула і залишилася лежати.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції підтвердили вищенаведені обставини події, пояснили, що ініціатором конфлікту була ОСОБА_7 , і стверджували, що остання трималася за одяг ОСОБА_6 , яка намагалася звільнитися від захвату і поступово відходила назад, при цьому потерпіла не відпускала цей одяг, повільно сповзаючи на правий бік на асфальт. Свідки заперечували, що ОСОБА_6 штовхала потерпілу. Наведені показання свідків повною мірою відповідають іншим доказам у справі, їх показанням у суді першої інстанції, а тому апеляційний суд обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення, мотивувавши чому не бере до уваги показань, даних свідком ОСОБА_11 у місцевому суді про те, що ОСОБА_6 після падіння ОСОБА_7 пнула останню ногою.

Наведені показання свідків узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 2483, згідно з яким встановлено, що у ОСОБА_7 були виявлені легкі тілесні ушкодження у виді крововиливів правого та лівого передпліччя, саден в області лівого колінного суглобу, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого переламу шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків.

Допитаний у суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_14 , який проводив цю експертизу, підтвердив свій висновок і пояснив, що на тілі потерпілої були відсутні сліди контактування, характерні для поштовху, а тому він не може виключати версію ОСОБА_6 про можливість отримання ОСОБА_7 тілесного ушкодження у вигляді переламу шийки лівої стегнової кістки при самостійному спусканні на землю за вказаних обвинуваченою обставин або за наявності на асфальтовому покритті виступаючої поверхні (бордюру).

Наявність у ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у вигляді синця та садна лівого передпліччя, які підтверджуються актом судово-медичного обстеження № 1186 від 24 квітня 2013 року, в суді ніким не оспорювались і підтверджують версію сторони захисту про те, що ОСОБА_7 жбурнула в ОСОБА_6 камінням, у результаті чого завдала останній зазначених тілесних ушкоджень.

Дослідивши усі наведені докази відповідно до ст. 94 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_7 розпочала конфлікт, схопила ОСОБА_6 за верхній одяг і утримувала її до моменту свого падіння, а обвинувачена, намагаючись звільнитися від захвату, стала відходити назад, у результаті чого потерпіла не втрималась і завалилася на бік та отримала зазначені тілесні ушкодження. Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_6 ознак необхідної оборони та про відсутність у її діях складу злочину, передбаченого ст. 128 КК України, і належним чином мотивував його у своїй ухвалі. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Наведені у касаційній скарзі твердження прокурора про те, що після того, як ОСОБА_7 жбурнула в ОСОБА_6 камінь, потерпіла протиправних дій більше не вчиняла, а отже, у обвинуваченої не було підстав для оборони, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Як убачається з показань свідків, ОСОБА_7 тримала ОСОБА_6 за одяг, трясла її та не відпускала, внаслідок чого остання змушена була вириватися від захвату потерпілої. Отже, твердження прокурора про припинення потерпілою посягання та про відсутність у ОСОБА_6 права на необхідну оборону є безпідставними.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_15 ОСОБА_3