Справа № 459/1812/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/13/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 листопада 2017 року відносно нього,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.4 ст.190 КК України та призначено йому покарання дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 17 травня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання з цивільним позовом.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати згідно з протоколом затримання з 17 травня 2017 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він в червні 2010 року, будучи співмешканцем ОСОБА_10 , володіючи інформацією про те, що будинок АДРЕСА_2 не перебуває в продажі, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами останньої, запропонував їй придбати вищевказаний будинок. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що процедурою купівлі будинку буде займатись він, тим самим запевнив останню у відсутності будь-якого фінансового ризику, на що ОСОБА_10 погодилась.
В середині червня 2010 року ОСОБА_10 в присутності свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 передала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, які зі слів останнього він мав передати власнику будинку АДРЕСА_2 . Однак ОСОБА_6 , переслідуючи свій злочинний умисел незаконного збагачення за рахунок протиправних дій, зловживаючи довірою своєї співмешканки ОСОБА_10 , заволодів її грошовими коштами в сумі 100 000 доларів США, що в еквівалентів до української валюти станом на 01 червня 2010 року становило 792 510 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, що становить особливо великі розміри.
Крім цього, ОСОБА_6 , будучи знайомим із ОСОБА_13 , достовірно володіючи інформацією про те, що останній має намір придбати для себе будинок на території міста Червоноград Львівської області, в продовження своїх злочинних дій, вирішив шахрайським способом заволодіти його грошовими коштами.
Так, ОСОБА_6 в квітні 2010 року, при розмові із ОСОБА_13 , повідомив останньому вигадану ним інформацію, а саме те, що знайшов будинок по АДРЕСА_2 вартістю 60 000 доларів США, який запропонував ОСОБА_13 придбати, проте усі дії, спрямовані на купівлю вказаного будинку виконуватиме він, на що ОСОБА_13 погодився.
В кінці травня 2010 року ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_13 не сумнівається в його надійності та відсутності будь-якого фінансового ризику, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами останнього, в присутності свідків: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 отримав від ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, які зі слів останнього він мав передати власнику будинку АДРЕСА_2 . Однак ОСОБА_6 , переслідуючи свій злочинний умисел незаконного збагачення за рахунок протиправних дій, зловживаючи довірою ОСОБА_13 , заволодів його грошовими коштами в сумі 60 000 доларів США, що в еквівалентів до української валюти станом на 30 травня 2010 року становило 475 200 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, що становить особливо великі розміри.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень до неї, просить скасувати вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 листопада 2017 року, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст.370 КПК України, ґрунтується не на належних та допустимих доказах, а на припущеннях.

На його переконання, суд проявив однобічність та безпідставно й передчасно надав перевагу стороні обвинувачення, чим порушив загальні засади кримінального провадження.

З приводу незаконного заволодіння коштами обвинувачений покликається на те, що ані потерпіла, ані свідки, які є фактичними власниками коштів, у встановлений законом спосіб в правоохоронні органи та в суд протягом семи років про стягнення боргу не звертались, внаслідок чого пропустили строк позовної давності, що ставить під сумнів правдивість їх показань, які потребують додаткової перевірки та спростовують факт заволодіння такими коштами обвинуваченим.

На переконання обвинуваченого, у суду не було підстав допустити відомості, які містяться в листах, оскільки такі листи в силу вимог ст.84, ч.11 ст.290 КПК України, є недопустимими доказами.

Не обґрунтовано в оскаржуваному вироку і те, з яких підстав суд прийшов до переконання щодо належності та допустимості доказів показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які крім факту передачі потерпілим коштів не підтвердили обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України.

Окрім цього, на думку апелянта, судом першої інстанції незаконно задоволено цивільні позови, заявлені потерпілими у ході даного кримінального провадження ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілої, які заперечили проти задоволення такої, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом та викладеними у вироку доказами.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачений заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пояснив, що познайомився з ОСОБА_10 в мережі інтернет. 14 лютого 2009 року вони вперше зустрілись та в них зав`язались стосунки, а згодом познайомився з батьками потерпілої. В лютому 2010 року через спільних знайомих він познайомився з ОСОБА_16 , в якого він мав намір придбати будинок АДРЕСА_2 . Він дав йому завдаток за цей будинок, однак згодом у нього з`явилися проблеми по роботі та виникли борги.

Обвинувачений заперечив факт отримання від ОСОБА_10 та ОСОБА_13 грошових коштів, а розписку на ім`я ОСОБА_10 , за його словами, він написав під примусом.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, в особливо великих розмірах, доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Зокрема, вина стверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які ствердили, що перебували з обвинуваченим в довірливих відносинах, такі в присутності свідків передавали гроші обвинуваченому для придбання будинку, проте останній їх обманув; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що бачили як ОСОБА_6 отримав від потерпілого ОСОБА_13 гроші в сумі 60 000 доларів США, а від ОСОБА_10 100 000 доларів США для придбання будинку АДРЕСА_2 ; показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що свого будинку не продавав і не мав наміру продавати, а ОСОБА_6 лише тимчасово проживав в його будинку; розпискою на ім`я ОСОБА_10 про отримання 100 000 доларів США від ОСОБА_10 на придбання будинку АДРЕСА_2 (а.с.п.159), даними інформаційних довідок з реєстру прав на нерухоме майно (а.с.п.160-162), даними листів ОСОБА_6 , в яких останній просить вибачення у ОСОБА_10 за вчинення злочину (а.с.п.174,175).

Відповідно до положень ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Питання вирішення допустимості чи недопустимості доказів регламентована вимогами ст.ст. 86-90 КПК України, положення яких передбачає такі процесуальні порушення, які тягнуть за собою безумовну недопустимість доказів, або ж їх допустимість залежить від розсуду суду.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З наведено вбачається, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так й ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Під час розгляду цього кримінального провадження суд у повній мірі дотримався зазначених вимог закону. В основу вироку та доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції поклав докази, які одержані в установленому законом порядку, перевірені і досліджені безпосередньо судом, таким надано оцінку їх належності, допустимості, достовірності й достатності.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції позиції сторони захисту щодо недопустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, позбавлені підстав, оскільки спростовуються доказами, які покладені в основу вироку, детальний зміст яких викладений у судовому рішенні.

Судом першої інстанції надано належну оцінку твердженням обвинуваченого, які також були покладені в основу обґрунтування апеляційних вимог, в частині недопустимості такого доказу як розписка від 23.07.2017 року. Як встановлено місцевим судом, так й підтверджено у суді апеляційної інстанції, вказану розписку обвинувачений в присутності свідків написав власноручно, доказів того, що дана розписка написана під тиском судом не встановлено, оскільки, зокрема, ОСОБА_6 з жодними скаргами щодо погроз та тиску на нього в правоохоронні органи не звертався, чим спростовуються твердження обвинуваченого.

Доводи апелянта про те, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 є неналежними доказами, оскільки з приводу правопорушень не надали ґрунтовних пояснень, також є безпідставними, адже вони прямо вказують на факт передачі потерпілим ОСОБА_13 обвинуваченому ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 60 000 доларів США для придбання останнім будинку АДРЕСА_2 . Дані показання узгоджуються з іншими наявними в матеріалах провадження доказами та такими підтверджується факт заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом зловживання довірою.

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду слід визнати необґрунтованими, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи, що могли мати значення для справи.

З приводу тверджень обвинуваченого про те, що ані потерпіла, ані свідки, які є фактичними власниками коштів, у встановлений законом спосіб в правоохоронні органи та в суд протягом семи років про стягнення боргу не звертались, не спростовують висновків суду про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, адже як вбачається з показань потерпілих та свідків, у них були доброзичливі стосунки з обвинуваченим, вони йому вірили та довіряли, після заволодіння обвинуваченим грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 така розшукувала його, зокрема ходила до його батьків та просила інших людей про допомогу в його пошуку.

Наведене є свідченням того, що протягом тривалого часу потерпілі та свідки з огляду на їх відносини з обвинуваченим розраховували на повернення коштів останнім без звернення до правоохоронних органів та суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення обвинуваченим особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має двох малолітніх дітей, та обрав таке, яке за своїм видом та мірою є необхідним та достатнім для виправлення особи-винного та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів судового провадження (а.с.п.26-27, 49-50), потерпілими у даному кримінальному провадженні до початку судового розгляду пред`явлено цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Оскільки неправомірними, шахрайськими діями обвинуваченого ОСОБА_6 було спричинено матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у сумах 100 000 доларів США та 60 000 доларів США відповідно, суд першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону із урахуванням положень цивільного законодавства обґрунтовано задоволив такі частково.

Свої висновки суд першої інстанції належним чином мотивував, відтак доводи апеляційної скарги в частині безпідставності задоволення судом цивільних позовів потерпілих не підлягають до задоволення.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду судом не встановлено, відтак підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_6 у строк покараннястрок його попереднього ув`язнення з 17 травня 2017 року до 02 квітня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4