Справа № 314/3592/17
Провадження № 1-в/314/1028/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника засудженого ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», уродженця смт. Якимівка, Запорізької області українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, не одруженого.
В силу ст. 89 КК України раніше не судимий.
Засуджений: 05.06.2013 року Якимівським районним судом Запорізької обл. за ст. 122 ч.1, 263 ч. 1, 153 ч.1, 152 ч.2,.129 ч.1, 125 ч.1, 296 ч.4, 70 ч.1, 72 КК України до 9 років позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районно го суду від 16.02.2016 року зарахувати строк попереднього ув`язнення за правилами передбаченими ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25.03.2012 року по 02.10.2013 року в строк відбування покарання.
Початок строку: 25.03.2012 року Кінець строку: 1 8.09.2019 року
про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду від ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», надійшла заява, про можливість умовно-дострокового звільнення.

Під час тримання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», де знаходився з 04.04.2012 року по 24.10.2013 року, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З 24.10.2013 року відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, мав 12стягнень, накладених правами начальника установи, та 5 стягнень, накладених правами начальника відділення. Стягнення погашені у встановленому законом порядку.
На виробництві установи не працевлаштований.
У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний.
Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, за для того щоб отримати поблажливість від персоналу установи.
Спальне місце та при ліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Недбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.
Не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.
Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатній рівень необхідних навичок.
До виконання робіт із благоустрою установи ставиться не належним чином.
Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Відповідно до от. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених.

Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не займається самоосвітою, бібліотеку не відвідує.

Відповідно до ст. 127 Крим і пально-виконавчого кодексу України не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.

Відповідно до ст. 59 Кримінально-виконавчої о кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки передачі.

Прокурор та представник адміністрації клопотання не підтримали і вважають, що подання не належить задовольнити, оскільки засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Представник засудженого та засуджений наполягали на задоволенні заяви засудженого про умовнодострокове звільнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Поведінка засудженого за період відбування покарання, за відсутності заохочень та 17 погашених стягнень, на переконання суду не може вважатись сумлінною.

До обсягу правослухняної поведінки засудженого входить також виконання зобов`язань за рішенням суду.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов`язковими до виконання на всій території України. В силу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») виконання рішення суду входить до обсягу прав особи на справедливий суд.

Суд враховує, що завданням кримінального законодавства (ст.1 КК України, ст.2 КПК України) є зокрема захист прав потерпілого, яке полягає у відновленні прав потерпілого в результаті вчинення кримінального правопорушення, а в разі неможливості відновлення прав забезпечення справедливої компенсації завданої шкоди в результаті кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи засудженого, засуджений має зобов`язання відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням в загальному розмірі 80000,00 грн.

Засуджений був працевлаштований лише в період серпень грудень 2016 та отримував заробітну плату. З матеріалів справи вбачається, що засуджений самостійних заходів щодо відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, шляхом відрахування виплат із заробітної плати не вчиняв.

Одночасно суд враховує, що засуджений протягом 2017 року не працював, обставин того, що за станом здоров`я засуджений загалом не може бути залучений до праці, тобто особа є непрацездатною, судом не встановлено.

На підставі визначеного суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України.

Керуючись ст. 81 КК України, п.2 ч.1 ст. 537 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

12.12.2017