Номер провадження № 1-кп/243/132/2018
Номер справи 243/4620/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«03» березня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- потерпілої ОСОБА_4 ,

- неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

- законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

- захисників неповнолітніх обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

- представника Органу опіки та піклування Слов`янської міської Ради Донецької області ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002882 від 03 жовтня 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області 19 травня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 3 курсу Слов`янського аграрного технікуму, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня ДНЗ «Слов`янський професійний ліцей», не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 10 класу ЗОШ інтернат № 1, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Неповнолітня ОСОБА_18 перебуваючи у парку розваг «Луна-парк», який на той час був розташований позаду магазину «Універсам» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 27, 09 вересня 2016 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, передала неповнолітній ОСОБА_19 на зберігання жіночу сумку бежевого кольору, яка на праві користування належала неповнолітній ОСОБА_18 .

Після чого, приблизно о 19 годині 10 хвилин, в той же день на тому ж місці неповнолітня ОСОБА_19 передала вказану жіночу сумку бежевого кольору, яка належала неповнолітній ОСОБА_18 на праві користування, неповнолітньому ОСОБА_7 для зберігання.

В ході прогулянки у парку розваг «Луна-парк», який на той час був розташований позаду магазину «Універсам» за адресою: АДРЕСА_4 , неповнолітній ОСОБА_7 зустрів знайомих йому неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які побачили в руках у неповнолітнього ОСОБА_7 жіночу сумку бежевого кольору, яка на праві користування належала неповнолітній ОСОБА_18 , та запропонували йому оглянути речі, які в ній знаходяться, на що останній погодився, та всі троє попрямували до кущів, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області.

Далі, знаходячись у кущах, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області, неповнолітній ОСОБА_5 з неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказану сумку, та побачивши у ній майно, вирішили викрасти його, тим самим вступивши між собою в злочинний зговір, з метою таємного викрадення чужого майна.

Так, неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб та разом, діючи таємно, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність і соціально-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, скориставшись тим, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, викрали майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме:

- мобільний телефон марки « ASUS » у корпусі чорного кольору, вартістю 2222,23 гривень;

- сім карту оператора «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє;

- сім карту оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє;

- чохол - накладку, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє;

- карту пам`яті об`ємом на 8 ГБ, вартістю 100 гривень;

- грошові кошти у розмірі 30 гривень;

- блокнот, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє;

- зарядний пристрій для мобільного телефону, вартістю 100 гривень;

- ключі від квартири, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють;

- гребінець для волосся, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє;

- косметику жіночу різноманітну, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє;

- жіночу сумку бежевого кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє.

Після чого неповнолітні ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на свій розсуд, тим самим заподіяли потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 2 702 гривні 23 копійки.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 викриваються наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та суду пояснив, що 09 вересня 2016 року приблизно о 19 годині 10 хвилин в ході прогулянки у парку розваг «Луна-парк», який на той час був розташований позаду магазину «Універсам» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 27, він та ОСОБА_6 , зустріли знайомого ОСОБА_7 , де побачили в руках у ОСОБА_7 жіночу сумку бежевого кольору, яка на праві користування належала ОСОБА_18 , та запропонували ОСОБА_7 оглянути речі, які в ній знаходяться, на що ОСОБА_7 погодився, та вони попрямували до кущів, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області. Далі, знаходячись у кущах, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області, він з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказану сумку, та побачивши у ній майно, вирішили викрасти його. Так, він за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, викрали майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки « ASUS » у корпусі чорного кольору; сім карту оператора «МТС»; сім карту оператора «Київстар»; чохол - накладку; карту пам`яті об`ємом на 8 ГБ; грошові кошти у розмірі 30 гривень; блокнот; зарядний пристрій для мобільного телефону; ключі від квартири; гребінець для волосся; косметику жіночу різноманітну; жіночу сумку бежевого кольору. Після чого він разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на свій розсуд.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся. На теперішній час викрадене майно частково повернуто потерпілій.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав повністю свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та суду пояснив, що 09 вересня 2016 року приблизно о 19 годині 10 хвилин в ході прогулянки у парку розваг «Луна-парк», який на той час був розташований позаду магазину «Універсам» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 27, він та ОСОБА_5 , зустріли знайомого ОСОБА_7 , де побачили в руках у ОСОБА_7 жіночу сумку бежевого кольору, яка на праві користування належала ОСОБА_18 , та запропонували ОСОБА_7 оглянути речі, які в ній знаходяться, на що ОСОБА_7 погодився, та вони попрямували до кущів, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області. Далі, знаходячись у кущах, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області, він з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вказану сумку, та побачивши у ній майно, вирішили викрасти його. Так, він за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, викрали майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки « ASUS » у корпусі чорного кольору; сім карту оператора «МТС»; сім карту оператора «Київстар»; чохол - накладку; карту пам`яті об`ємом на 8 ГБ; грошові кошти у розмірі 30 гривень; блокнот; зарядний пристрій для мобільного телефону; ключі від квартири; гребінець для волосся; косметику жіночу різноманітну; жіночу сумку бежевого кольору. Після чого він разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на свій розсуд.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся. На теперішній час викрадене майно частково повернуто потерпілій.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав повністю свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та суду пояснив, що 09 вересня 2016 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, перебуваючи у парку розваг «Луна-парк», який на той час був розташований позаду магазину «Універсам» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 27, ОСОБА_19 передала жіночу сумку бежевого кольору, яка належала ОСОБА_18 на праві користування, йому для зберігання. В ході прогулянки у парку розваг «Луна-парк», який на той час був розташований позаду магазину «Універсам» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 27, він зустрів знайомих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які побачили в руках у нього жіночу сумку бежевого кольору, яка на праві користування належала ОСОБА_18 , та запропонували йому оглянути речі, які в ній знаходяться, на що він погодився, та вони попрямували до кущів, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області. Далі, знаходячись у кущах, що росли поряд з пам`ятником загиблих співробітників поліції по вул. Університетській м. Слов`янська Донецької області, він з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказану сумку, та побачивши у ній майно, вирішили викрасти його. Так, він за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, викрали майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки « ASUS » у корпусі чорного кольору; сім карту оператора «МТС»; сім карту оператора «Київстар»; чохол - накладку; карту пам`яті об`ємом на 8 ГБ; грошові кошти у розмірі 30 гривень; блокнот; зарядний пристрій для мобільного телефону; ключі від квартири; гребінець для волосся; косметику жіночу різноманітну; жіночу сумку бежевого кольору. Після чого він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на свій розсуд.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся. На теперішній час викрадене майно частково повернуто потерпілій.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_18 є її донькою та очевидцем вчинення кримінального правопорушення вона не була. Претензій матеріального та морального характеру не має, просить суд призначити покарання на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченими, провина обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Протоколу огляду місця події від 28 вересня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон « ASUS » чорного кольору ТООGWW. Зазначений мобільний телефон було добровільно надано для проведення огляду . При наборі комбінації цифр «*#06#» на дисплеї мається надпис НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Зазначений телефон не має сім-картки мобільного оператора, при огляді також встановлено відсутність карти пам`яті зазначеного мобільного телефону. Інших пошкоджень не виявлено. Зазначений мобільний телефон поміщено до поліетиленового пакету з пояснювальною запискою (а.с.96).

Із Висновку судової товарознавчої експертизи майна від 11 жовтня 2016 року вбачається, що виходячи з отриманої інформації шляхом вивчення цін за допомогою мережі Інтернет. Ринкова вартість майна: мобільний телефон «ASUS Zenfone5», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору (2016р.) на 09 вересня 2016 року складала 2222 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 23 коп. без ПДВ (а.с.98-109).

Із гарантійної розписки від 11 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , отримала від співробітників поліції в належному вигляді, без яких або пошкоджень наступне майно (документи): мобільний телефон «ASUS Zenfone5», в корпусі чорного кольору, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , та зобов`язується зберігати до прийняття законного рішення (а.с.111).

Із Довідки ФОП ОСОБА_20 . Огли вбачається, що вартість зарядного пристрою на мобільний телефон, який придбався в червні 2016 року, з урахуванням зносу на 09 вересня 2016 року складає 100 гривень (а.с.112).

Із Довідки ФОП ОСОБА_20 . Огли вбачається, що вартість карти пам`яті об`ємом 8Gb, яка придбалася в червні 2016 року, з урахуванням зносу на 09 вересня 2016 року складає 100 гривень (а.с.113).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2017 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_5 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_5 вказав на місце, де вони зустрілись з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . ОСОБА_5 вказав напрямок, куди вони пішки попрямували з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із сумкою. ОСОБА_5 вказав на місце, куди вони викинули сумку (а.с.135-141).

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 24 квітня 2017 року з участю підозрюваного ОСОБА_5 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, законного представника та захисника.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 24 квітня 2017 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2017 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_6 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_6 вказав на місце, де вони зустрілись з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . ОСОБА_6 вказав напрямок, куди вони пішки попрямували з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 із сумкою. ОСОБА_6 вказав на місце, куди вони викинули сумку (а.с.165-171).

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 24 квітня 2017 року з участю підозрюваного ОСОБА_6 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, законного представника та захисника.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 24 квітня 2017 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 24 квітня 2017 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_7 докладно розповів та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_7 вказав на місце, де вони зустрілись з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . ОСОБА_7 вказав напрямок, куди вони пішли. ОСОБА_7 вказав на місце, де вони викрали речі з сумки та викинули її (а.с.198-204).

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 24 квітня 2017 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, законного представника та захисника.

Окрім того, у відповідності до ч. 3 ст. 240 КПК України «До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник», але це не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 24 квітня 2017 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Окрім того, як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 507 від 11 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є психічно здоровим. В період часу, відповідного інкримініруємого кримінального правопорушення, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У ОСОБА_7 ознак розумової відсталості не виявлено. У ОСОБА_7 відзначаються індивідуально-психологічні характеристики, які відповідним образом впливають на його поведінку. За сукупністю ознак психологічного розвитку ОСОБА_7 відповідають критерію його вікового періоду. Наявність інформаційного дефіциту пов`язане з соціальним фактором. ОСОБА_7 може розуміти характер і значення своїх дій, критично їх оцінювати та передбачити їх наслідки. В теперішній час ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.207-211).

Із Висновку комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 508 від 11 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як в період часу, відповідного інкримініруємого кримінального правопорушення ,так і в теперішній час яким-небудь хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, іншим болючим станом не страждав та не страждає. Виявляє соціалізірований розлад поведінки. В період часу, відповідного інкримініруємого кримінального правопорушення, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_6 ознак розумової відсталості, не пов`язаних з психічним розладом не виявлено. У ОСОБА_6 відзначаються індивідуально-психологічні характеристики, які відповідним образом впливають на його поведінку. Психологічний розвиток ОСОБА_6 відповідає критерію його вікового періоду. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може розуміти характер і значення своїх дій, критично їх оцінювати та передбачити їх наслідки. В теперішній час ОСОБА_6 може усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.215-220).

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинувачених повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 , вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 2 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 2 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 2 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При визначенні міри покарання обвинуваченим у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченими, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до злочинів середньої тяжкості, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особи обвинувачених.

У відповідності до п.10 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18 липня 2013 року « Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх»

«Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень Глави 29 КПК та розділу Х1 КК. Судам необхідно зважати, що при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення.

Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин ( статті 2,18, 50 КК) Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації».

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Суд, призначаючи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд бере до уваги таку правову позицію, зазначену в Постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_5 щиросердно розкаявся, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, особу винного, а також те, що потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, вкрадене майно частково повернуто, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.ст. 75, 104 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 , його законний представник, захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

У відповідності до пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року «Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України:

А) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми…

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься у відповідності до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, за місцем мешкання та навчання характеризується задовільно, навчається в Слов`янському аграрному технікумі, на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім і у відповідності до п. «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року підлягає звільненню від відбування призначеного за цим вироком покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_6 щиросердно розкаявся, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, особу винного, а також те, що потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, вкрадене майно частково повернуто, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.ст. 75, 104 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник, захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

У відповідності до пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року «Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України:

А) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми…

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься у відповідності до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, за місцем мешкання та навчання характеризується задовільно, навчається в ДНЗ «Слов`янський професійний ліцей», на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім і у відповідності до п. «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року підлягає звільненню від відбування призначеного за цим вироком покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_7 щиросердно розкаявся, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, особу винного, а також те, що потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, вкрадене майно частково повернуто, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.ст. 75, 104 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник, захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

У відповідності до пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року «Звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України:

А) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми…

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься у відповідності до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, за місцем мешкання та навчання характеризується задовільно, навчається в Словянській ЗОШ інтернату № 1, на момент вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім і у відповідності до п. «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року підлягає звільненню від відбування призначеного за цим вироком покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі: мобільний телефон «ASUS Zenfone5», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0002882 від 03 жовтня 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 11 жовтня 2016 року, що зберігається у потерпілої ОСОБА_4 після набуття вироком чинності - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілої ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_15 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_15 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Визнати ОСОБА_21 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_21 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_21 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_21 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Визнати ОСОБА_17 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_17 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_17 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_17 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «А» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі: мобільний телефон «ASUS Zenfone5», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0002882 від 03 жовтня 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 11 жовтня 2016 року, що зберігається у потерпілої ОСОБА_4 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілої ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .