Справа № 742/2793/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/99/2018
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 січня 2017 року за № 0000072, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а

:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прилуки, українець, громадянин України, неодружений, із середньою освітою, непрацюючий, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 ,-

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, та на нього покладено обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження у відношенні ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу визначено не обирати.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 615 грн. 72 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 13 січня 2017 року, близько 20 години, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленою із ході досудового розслідування особою, перебуваючи поблизу під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою незаконного власного збагачення, реалізовуючи свій злочинний намір для подолання супротиву потерпілого застосували до ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні одного удару кулаком в обличчя та декількох ударів ногами по тулубу, після чого скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки «1 Note 4» 2 Gb, 16 Gb, у силіконовому чохлі, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, розпорядившись викраденим на свій розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 збитки на загальну суму 3809 гри. 56 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.2 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Звертаючись з апеляційною скаргою прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого та не заперечуючи фактичних обставин кримінального провадження, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, виключивши з мотивувальної частини вироку визнання пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди, визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Автор скарги наполягає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд безпідставно визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди. Проте обвинуваченим не вчинено жодної дії спрямованої на повернення викраденого майна, оскільки телефон потерпілому було повернуто працівниками поліції. Прокурор переконаний, що судом не в повній мірі враховано, що злочин, за який засуджено ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 віднесено до категорії тяжких. Крім того, у вироку вказано, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, проте свідоцтво про народження таких даних не містить, а також дані про наявність в обвинуваченого місця роботи та джерела прибутку викликають сумнів у можливості утримувати дитину. Більше того, апелянт наголошує, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 не розкаювався у вчиненому злочині, а свою вину визнав лише під час розгляду справи в суді.

В засіданні апеляційного суду прокурор змінив свою позицію, просив задовольнити апеляційну скаргу частково, скасувати вирок суду першої інстанції і повернути справу на новий судовий розгляд у зв`язку з наявністю процесуальних порушень недотримання процесуальних правил при розгляді справи за скороченим порядком (ч.3 ст. 349 КПК) та невідповідністю показань ОСОБА_8 в судовому засіданні пред`явленому йому обвинуваченню.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді першої інстанції справа розглядалась за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому докази обвинувачення при апеляційному розгляді не перевіряються.

Першим питанням, яке повинен вирішити апеляційний суд в цьому провадженні це питання про те, чи були дотримані норми процесуального права при розгляді справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК. Апеляційним судом було безпосередньо досліджено звукозапис засідання суду першої інстанції, в ході якого встановлено, що скорочений порядок розгляду справи було запропоновано прокурором, сторона захисту з цим погодилась, процесуальні наслідки такого розгляду були роз`яснені обвинуваченому і він пояснив, що ці наслідки йому зрозумілі. Порушень законодавства при скороченому розгляді справи в суді першої інстанції колегією суддів не виявлено.

Щодо невідповідності показань обвинуваченого тому обвинуваченню, яке було пред`явлено ОСОБА_8 , то колегія суддів не знаходить в них таких суперечностей, які б давали підстави для скасування вироку. Як в суді першої так і апеляційної інстанцій обвинувачений пояснив, що розмовляв з наглядно знайомим хлопцем, до них причепився потерпілий, який був п`яним, він ( ОСОБА_8 ) вдарив потерпілого, а потім відкрито забрав його мобільний телефон. Ці дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), додатково кваліфікований як вчинений за попередньою змовою групою осіб. Те, що ОСОБА_8 не у повній мірі в своїх показаннях описав дії другого учасника злочину, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, може свідчити тільки про недостатній рівень його освіти або про те, що він не запам`ятав усіх дій іншої особи. Проте, за умов визнання своєї вини і розгляду справи в скороченому варіанті, місцевий суд зробив правильний висновок про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, відповідно до п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно та має на утриманні малолітню дитину.

При цьому обставинами, які пом`якшують покарання, слід вважати зокрема те, що свою вину у вчиненому обвинувачений визнав повністю, щиро розкаявся та відшкодував заподіяну шкоду.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованого врахування судом першої інстанції пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, з причин того, що ОСОБА_8 визнав свою вину тільки під час розгляду справи судом, оскільки така пом`якшуюча обставина прямо передбачена ч.1 ст.66 КК України, а в судовому засіданні при допиті обвинуваченого мало місце визнання ним вини та щире каяття.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції прокурора з приводу необхідності виключити з мотивувальної частини вироку і таку обставину, що пом`якшує покарання як відшкодування заподіяної шкоди, адже як вірно вказав місцевий суд, відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_9 (а.с.215) претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_8 він не має, всі збитки були відшкодовані.

Твердження прокурора про те, що посередні характеристики за місцем мешкання і навчання, вік та сімейний стан обвинуваченого не можуть розцінюватися як обставини, що пом`якшують покарання, на думку колегії суддів є помилковими, оскільки суд ці дані вказав як характеризуючі особу обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги про врахування судом даних про наявності на утриманні в обвинуваченого малолітньої дитини, а також сумніви щодо можливості утримувати дитину виходячи з наявних даних про місце роботи, то колегія суддів не вважає ці дані достатніми підставами вважати визначену ОСОБА_8 міру покарання м`якою.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 вказаних вимог закону дотримався. Зокрема, суд врахував щире каяття та відшкодування шкоди, позицію потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого. Викрадене майно повернуто потерпілому. Обвинувачений раніше не судимий. Крім того, суд орієнтувався на позицію органу пробації, який не виключає виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та вважає за можливе призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі (а.с. 236-238).

Апеляційний суд також враховує позитивну характеристику з місця проживання обвинуваченого (а.с. 241), відсутність обставин, які обтяжують покарання і вважає, що з урахуванням відсутності у нього попередніх судимостей, йому слід дати шанс на виправлення без ізоляції від суспільства..

Крім того, в апеляційній скарзі не наведено, а прокурором в судовому засіданні не підтверджено, чому покарання тільки у виді позбавлення волі може сприяти виправленню і перевихованню ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів порівняла наявність та вагомість обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, обставини вчиненого злочину і його наслідки, та позицію сторони обвинувачення, і при йшла до переконання про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, а тому вважає необґрунтованими доводи апеляції прокурора, про те що районний суд безпідставно призначив обвинуваченому покарання з випробуванням.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413,420, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4