Номер провадження: 11-сс/785/627/18
Номер справи місцевого суду: 522/5720/18 1-кс/522/6358/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2018 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001522 від 01 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. ранку наступної доби. Крім того на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали до 02 червня 2018 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені тяжкого злочину. Також, прокурор наголошує, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інший злочин, оскільки він не має міцних соціальних зв`язків, ніде не працює, не має утриманців, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З клопотання слідчого вбачається, що 01 квітня 2018 близько 01:30 годин, ОСОБА_8 з метою відкритого викрадення чужого майна (грабіж), знаходячись неподалік від торгівельного центру «Єкватор», що розташований по вул.Семена Палія, 103/б в м.Одесі побачив раніше не знайому йому ОСОБА_10 , яка йшла вздовж проїжджої частини дороги, майно якої визнав об`єктом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_8 діючи умисно, протиправно, з метою відкритого викрадення чужого майна (грабіж), застосувавши насилля, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , яке виразилось в тому, що ОСОБА_8 слідуючи їй на зустріч штовхнув потерпілу у плече, від чого та впала на асфальт проїзної частини дороги, після чого ОСОБА_8 нагнувся та відкрито викрав сумочку темно-сірого кольору, вартістю 500 гривень, в якій знаходився косметичний набір вартістю 300 гривень, та грошові кошти у сумі 50 гривень.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Апеляційний суд не погоджується з вказаною кваліфікацією дій ОСОБА_8 , оскільки підозрюваний одразу ж після вчинення злочину був затриманий співробітниками патрульної поліції та з причин, які не залежали від його волі не зміг розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, а тому дії підозрюваного мають бути кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: витягом з кримінального провадження №0001522, протоколом затримання ОСОБА_8 від 01 квітня 2018 року, протоколом прийняття заяви про вчинений злочин, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , іншими матеріалами кримінального провадження.

Оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості буде здійснена за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не наведено.

В судовому засіданні апеляційного суду, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, а також прокурор не зміг надати будь-яких доказів, що ОСОБА_8 здійснював спроби впливати на потерпілу та свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 постійно проживає в орендованій квартирі в м.Одесі, офіційно працевлаштований та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 самостійно за першою вимогою з`явився до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

В свою чергу прокурор в судовому засіданні не зміг навести достатніх та обґрунтованих доказів про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного та не запобігає ризикам на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

З таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 20:00 години до 07:00 години ранку наступної доби та з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 179, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання з 20:00 годин до 07:00 години ранку наступної доби залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3