Справа № 462/4278/14-к
Провадження № 51-1421км18
постанова
27 лютого 2018 року м. Київ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

у кримінальному провадженні №0000020 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя м. Львова,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі КК),

з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року щодо нього.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 366 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 3 роки.
У зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 на підставі ст. 49 КК звільнено від призначеного покарання.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, перебуваючи на посаді начальника відділу житлового господарства Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відповідно до розпорядження № 119-к від 27 лютого 2012 року, будучи службовою особою, уповноваженою виконувати адміністративно-господарські функції щодо здійснення технічного нагляду за виконанням робіт із поточного ремонту покрівлі будинку № 280 на вул. Городоцькій у м. Львові відповідно до розподілених бюджетних коштів, наданих житлово-комунальному господарству Залізничного району м. Львова у 2011 році, всупереч вимогам пунктів 1.1, 3.6, 3.7 посадової інструкції, затвердженої головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18 жовтня 2011 року, достовірно знаючи, що в акті приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в за листопад 2011 року містяться недостовірні дані щодо використаних будівельних матеріалів, а саме - завищено обсяг закладених під час поточного ремонту покрівлі будівельних матеріалів та вартість самих робіт, діючи умисно, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, підписав ці документи.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 4 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування цього зазначає, що при розгляді справи суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги, того що у його діях відсутній умисел на вчинення службового підроблення, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, а тому, на думку ОСОБА_4 , визнавши його винуватим у вчиненні вказаного злочину районний суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Крім того, всупереч вимогам ст. 370 КПК висновок районного суду у вироку про умисний характер його дій не підтверджуються наведеними у ньому доказами та є нічим іншим, як припущенням, що також не було враховано апеляційним судом.
Позиція інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні з доводами наведеними в касаційній скарзі не погодився і просив Суд залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи таперевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 91 КПК у кримінальному провадженні, крім іншого, доказуванню підлягають також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення суд повинен навести у вироку докази на підтвердження встановлених ним обставин.
Зі змісту вироку районного суду вбачається, що наведені у ньому докази стосуються лише оцінки вартості понесених витрат, посадових обов`язків ОСОБА_4 з підписання вказаних документів та його підпису в них, чого останній і не заперечує. Разом з цим у вироку суд не навів доказів на підтвердження свого висновку про те, що ОСОБА_4 достовірно знав про завищений розмір понесених витрат і підписав указані документи умисно.
Наведене дає підстави стверджувати, що висновок суду про умисний характер дій ОСОБА_4 ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 370 та ч. 3 ст. 373 КПК.
При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції доводи викладені у скарзі засудженого про відсутність у нього умислу на видачу завідомо неправдивих офіційних документів залишив без належного аналізу й оцінки, у своєму рішенні мотивованої відповіді на них не надав та обмежився лише переліченням доказів, наведених у вироку районного суду, а тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. ст. 370 і 419 КПК.
Допущені порушення у розумінні ст. 412 КПК є істотними, й такими, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Оскільки судові рішення у справі постановлено без додержання вимог ст. 370 КПК і питання про наявність у діях ОСОБА_4 умислу на вчинення кримінального правопорушення з дотриманням вимог статей 91, 94 КПК районний суд не перевіряв, колегія суддів вважає необхідним їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді справи суду першої інстанції разом із іншими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, слід також дослідити питання щодо наявності в діях ОСОБА_4 умислу на вчинення злочину й, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, з дотриманням вимог ст. ст. 368, 370, 374 КПК постановити у справі законне та обґрунтоване рішення.
Оскільки питання наявності умислу в діях ОСОБА_4 підлягає дослідженню при новому розгляді справи в суді першої інстанції, касаційну скаргу останнього належить задовольнити частково.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 438, ст.ст. 434, 436, 441, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» (в редакції Закону№ 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року) КПК, Суд,
ухвалив:
Касаційну скаргу задовольнити частково. Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
Постанова є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3