Номер провадження: 11-сс/785/1460/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря: ОСОБА_5 ,
представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року про арешт майна, -

встановив
Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0001461 від 07.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуків 29.07.2017 року за адресою за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали.

30.08.2017 року на вказану ухвалу ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт вказує на свою незгоду з ухвалою слідчого судді та просить її скасувати в частині накладення арешту на автомобіль марки «Тойота Ландкрузер 200», д.н. НОМЕР_1 , та повернути автомобіль йому як власнику, а також просить зобов`язати СУ ГУНП в Одеській області повернути йому вилучені в ході обшуку грошові кошти в сумі 14200 доларів США.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року, мотивоване тим, що строк на апеляційне оскарження ним пропущено з поважної причини, оскільки розгляд клопотання слідчого було здійснено у відсутність власника майна, копію ухвали він не отримував, а про існування ухвали йому стало відомо з Єдиного реєстру судових рішень України.

При цьому, апелянт зазначає, що він є власником автомобілю «Тойота Ландкрузер 200», д.н. НОМЕР_1 , на який ухвалою слідчого судді накладено арешт, однак слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна без участі його власника. Вважає, що слідчим не було доведено необхідність накладення арешту на вказаний вище автомобіль.

Крім того, ОСОБА_6 посилається на те, що його автомобіль не має жодного відношення до зазначеного вище кримінального провадження, а викрадені речі в нього виявлені не були.

Апелянтом також зазначено, що при проведенні обшуку в його автомобілі, працівники поліції вилучили у нього 14200 доларів США, однак в протоколі обшуку ці грошові кошти не були зазначені, в зв`язку з чим він звернувся із заявою до Саратського ВП за фактом викрадення вищевказаних грошових коштів.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на автомобіль марки «Тойота Ландкрузер 200», д.н. НОМЕР_1 , та повернути автомобіль йому як власнику, а також просить зобов`язати СУ ГУНП в Одеській області повернути йому вилучені в ході обшуку грошові кошти в сумі 14200 доларів США.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки апеляційний суд не повідомив, в зв`язку з чим, у відповідності до положень ст.405 КПК України, розгляд апеляційної скарги було проведено за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення представника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали судової справи та обговоривши доводи клопотання; апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно до ч.3 ст.395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо ухвалу було ухвалено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що в матеріалах провадження не містяться дані про направлення копії ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно на адресу власника майна - ОСОБА_6 , а даних про отримання ним копії зазначеної ухвали матеріали судового провадження також не містять, в зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження, тому колегія апеляційного суду приходить до висновку про відсутність необхідності в поновленні такого строку та розгляду апеляційної скарги як такої, яка подана у передбачений законом строк.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з тексту клопотання слідчого, власником автомобіля марки «Тойота Ландкрузер 200», д.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_6 . Ці обставини також були зазначені в апеляційній скарзі та підтверджені представником ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 в ході проведення апеляційного розгляду. Крім того, до апеляційної скарги долучено документи, які свідчать про те, що ОСОБА_6 є власником зазначеного автомобіля.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя обмежився лише перерахуванням в цій ухвалі встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні слідчого, та зазначенням положень КПК України, на які послався як на підставу для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

При цьому, приймаючи зазначене рішення, слідчий суддя послався лише на те, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому з метою збереження речових доказів, які можуть бути використані як доказ в кримінальному провадженні прийшов до висновку про необхідність накладення арешту, однак жодним чином не обґрунтував його, не зазначив яким критеріям, визначеними в ч.2 ст.167 КПК України, відповідає вилучене майно, на яке він наклав арешт та не зазначив належних підстав задоволення клопотання слідчого.

Разом з тим, слідчий суддя, який розглядав клопотання, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не прийняв жодних заходів щодо належного повідомлення володільця або власника майна про розгляд клопотання слідчого та провів судовий розгляд за відсутності ОСОБА_6 , не з`ясував всіх обставин, чим порушив його право на участь в розгляді зазначеного клопотання, про що правильно було зазначено ОСОБА_6 в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_6 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, що свідчить про безпідставність такого клопотання та порушення слідчим суддею при прийнятті рішення вимог, передбачених ст. 170 КПК України, оскільки відповідність арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України не обґрунтована та не доведена належним чином.

Так, приймаючи рішення про накладення арешту на майно, перелік якого зазначено в оскаржуваній ухвалі, слідчий суддя послався на необхідність накладення на нього арешту для встановлення усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та послався на те, що зазначене майно є речовим доказом у справі, однак не зазначив чому саме прийшов до таких висновків та не прийняв до уваги відсутність в матеріалах клопотання постанови слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановлення ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення та які у відповідності до вимог ст.409 та 412 КПК України є підставою для його скасування.

Щодо розгляду апеляційним судом клопотання слідчого про накладення арешту на майно по суті, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до матеріалів клопотання, ухвалами слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2017 року було надано слідчим органам у даному кримінальному провадженні дозвіл на проведення обшуку за двома адресами у будинку АДРЕСА_3 , з метою знаходження та вилучення теплоприцілу (тепловізору) «Pulsar», модель «Apex xd50», серійний номер НОМЕР_2 .

29.07.2017 року за адресами: АДРЕСА_1 , а саме за місцем мешкання ОСОБА_6 та АДРЕСА_2 , а саме за місцем мешкання ОСОБА_9 були проведені обшуки та вилучено майно, на яке в подальшому було накладено арешт. При цьому слідчим суддею було відмовлено у накладені арешту на дозвіл на зброю та ключі від автомобілю.

Водночас, як свідчать матеріали справи, під час проведення обшуку 29.07.2017 року було вилучено й інше майно, на вилучення якого ухвалами слідчого судді від 12.07.2017 року не було надано дозвіл, в тому числі і на автомобіль марки «Тойота Ландкрузер 200», д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

У клопотанні прокурора, який було подано до слідчого судді про накладення арешту не було зазначено та необґрунтовано належним чином яким критеріям, визначеними в ст. ч.2 ст.167 та ст. 98 КПК України, відповідає вилучене майно, яке відношення вилучене в ході обшуків майно має до даного кримінального провадження та які існують підстави, передбачені нормами законодавства, для накладення арешту на зазначене майно.

На вказані вище обставини слідчий суддя уваги не звернув, прийняття рішення у цій частині не обгрунтував та безпідставно наклав арешт на вилучене в ході проведення обшуків майно, яке не має відношення до вказаного вище кримінального провадження.

В зв`язку з наведеним вище апеляційний суд приходить до висновку, що майно вилучено - безпідставно та незаконно зберігається у органа досудового розслідування. При цьому, згідно положень ч.2 ст.404 КПК України, яка зобов`язує апеляційний суд у разі, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги на теж рішення не надходили, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно в цілому, з наведених вище мотивів, а не тільки в частині апеляційних вимог ОСОБА_6 , про що просив апелянт.

Разом з тим, апеляційний суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим в частині необхідності накладення арешту на інструкцію по експлуатації тепловізору «Pulsar», модель «Apex xd50», серійний номер 76425, яка має безпосереднє відношення до кримінального провадження №0001461, внесеного до ЄРДР 07.06.2017 року за заявою ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки відповідно до витягу з кримінального провадження було викрадено саме цей тепловізор, про що зазначено і в самому клопотанні прокурора (а.п. 1, 5).

Інше майно, яке було безпідставно вилучено в ході обшуків 29.07.2017 року та незаконно зберігається в органах досудового розслідування, підлягає поверненню його власникам.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за результатами перегляду ухвали слідчого судді апеляційний суд приймає такі рішення про: 1) залишення ухвали слідчого судді без змін; 2) скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора лише в частині арешту на інструкцію по експлуатації тепловізору «Pulsar», модель «Apex xd50», серійний номер 76425, яка була вилучена 29.07.2017 року в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_9 , яке розташоване по АДРЕСА_1 та поверненню власникам безпідставно вилученого в ході проведення обшуків майна, перелік якого зазначено в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0001461 від 07.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку 29.07.2017 року за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , яке зазначено в резолютивній частині ухвали - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Накласти арешт на інструкцію по експлуатації тепловізору «Pulsar», модель «Apex xd50», серійний номер 76425, яка була вилучена 29.07.2017 року в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_9 , яке розташоване по АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, вилученого під час проведення обшуків 29.07.2017 року за адресами: АДРЕСА_1 , а саме за місцем мешкання ОСОБА_6 та АДРЕСА_2 , а саме за місцем мешкання ОСОБА_9 - відмовити та зобов`язати прокурора повернути власникам вилучене під час проведених обшуків майно.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4