н/п 1-кп/640/994/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді кулеметника 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 7 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 БОП військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
03 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2014 №46 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 7 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 БОП зазначеної військової частини.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.
Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_5 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
22 вересня 2014 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Національної Гвардії України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину.
27 жовтня 2017 року о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону ( АДРЕСА_3 ) чим повідомив про себе та того ж дня направлений до військової частини НОМЕР_1 за адерсою: АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби.
Таким чином, 22.09.2014 р. о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем який проходить військову службу за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 09 год. 00 хв. 27.10.2017 р.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, визнав повністю та пояснив, що 03.04.2014 р. він був призваний за мобілізацією для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 . З квітня по вересень проходив службу в м. Миколаїв, а з 19.09.2014 р. був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 , де продовжив проходження служби. 22.09.2014 р. разом з іншими військовослужбовцями самовільно залишив частину та проїхав додому в м. Миколаїв, так як злякався чуток про направлення їх в зону АТО. Весь цей час проживав за місцем реєстрації у м. Миколаїв. Коли дізнався, що товаришів по службі викликають до військової прокуратури, 27.10.2017 р. сам з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, повідомив про себе та того ж дня був направлений до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби. В скоєному щиро кається, просить суворо не наказувати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.3 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, не одружений, характеризується задовільно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі і застосувати ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта та проведення по справі судових експертиз підлягають стягненню на користь держави у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі.
В силу ст.75 КК України ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 2 /два/ роки, поклавши на засудженого ОСОБА_5 у відповідності до ст.76 КК України обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1