АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000260 від 03.11.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :
08.11.2017 р. до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання зазначено, що СВ Черкаського ВП ГУ НП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000260 від 03.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

При цьому, 03.11.2017 р. до Черкаської місцевої прокуратури з Управління захисту економіки в Черкаській області ДЗЕ Національної поліції України надійшли матеріали звернення громадянки ОСОБА_9 , з приводу того, що посадові особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зловживаючи своїм службовим становищем шляхом підроблення кредитних договорів намагаються реалізувати нерухомість за заниженими цінами.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 уклала з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитні договори за № 010/02-2/734-06 від 30.10.2016 та № 010/02-2/935-06 від 15.12.2006 року.

30.10.2006 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки № 010/02-2/734-06з1, згідно якого предметами іпотеки є об`єкти нерухомості, а саме: адміністративна будівля (літ.А-4) з прибудовою, загальною площею 1633,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові будівлі, магазин літ.»А», загальною площею 389,40 кв.м., сарай літ.»Б», сарай літ. «Б», сарай літ.»В», огорожа літ.»1-2« , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення магазину, загальною площею 58,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана нерухомість є власністю ОСОБА_9 , що підтверджується Інформаційною довідкою (номер інформаційної довідки: 102801936) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

В серпні місяці 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_9 заборгованості по вищевказаних договорах.

05.10.2015 р. в судовому засіданні ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надали копії вказаних договорів в яких текст п.2 частини 1 кредитного договору № 010/02-2/734-06 від 30.10.2006 та відповідно текст п.2 частини 1 кредитного договору № 010/02-2/935-06 від 15.12.2006 року містив слова «в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/734-06/г від 30.10.2006, проте в оригіналах договорів вказаних вище, які знаходяться у ОСОБА_9 дані слова відсутні.

Крім того, як вказує ОСОБА_10 у договорах, які надані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судовому засідання містяться не її підписи, а іншої особи.

На даний час ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в межах примусового стягнення грошових коштів з ОСОБА_9 через органи Державної виконавчої служби за допомогою ДП «Сетам» намагається реалізувати нерухомість.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно ОСОБА_9 , слідчий суддя в ухвалі зіслався на його необґрунтованість та те, що воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

До того ж, слідчий суддя вказав, що накладання арешту на майно необхідно з метою зупинення проведення реалізації даного майна в межах виконавчого провадження, тобто є питанням яке повинно вирішуватись згідно з цивільно-процесуальним Кодексом України та Законом України « Про виконавче провадження.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про її скасування та постановлення нової ухвали, якою клопотання слідчого СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області задовольнити та накласти арешт на майно ОСОБА_9 , а саме: адміністративна будівля (літ.А-4) з прибудовою, загальною площею 1633,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові будівлі, магазин літ.»А», загальною площею 389,40 кв.м., сарай літ.»Б», сарай літ. «Б», сарай літ.»В», огорожа літ.»1-2« , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення магазину, загальною площею 58,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що ухвала суду винесена з істотним порушенням вимог КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що судом не взято до уваги вимоги ч. 1 ст. 170 КПК України, де вказано, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Тобто, окремо для забезпечення цивільного позову суд може накласти арешт на майно, а не «конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного кодексу», як зазначено в ухвалі слідчого судді.

Також зазначає, що оскільки ОСОБА_9 вказує на те, що нерухоме майно неправомірно та на підставі підроблених документів було передано в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і на даний час існує загроза втратити нерухоме майно, оскільки воно виставлене на торги, тому існує необхідність в накладенні арешту на нього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, підтримавшого апеляційну скаргу прокурора, та дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування в особі слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому згідно до п.п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши викладене мотивування клопотання, на думку судової колегії, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні його клопотання про арешт майна.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

В своїй апеляції прокурор посилається на те, що нерухоме майно ОСОБА_9 неправомірно та на підставі підроблених документів було передано в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і на даний час існує загроза втрати ОСОБА_9 цього нерухомого майно, оскільки воно виставлене на торги, то з матеріалів справи вбачається, що 30.10.2006 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки № 010/02-2/734-06з1, згідно якого предметами іпотеки були вказані об`єкти нерухомості. Вони є власністю ОСОБА_9 , що підтверджується Інформаційною довідкою (номер інформаційної довідки : 102801936) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Колегія суддів приходить до переконання, що майно, яке слідчий просить суд арештувати, в тому числі об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_9 , а саме: адміністративна будівля (літ.А-4) з прибудовою, загальною площею 1633,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлові будівлі, магазин літ.»А», загальною площею 389,40 кв.м., сарай літ.»Б», сарай літ. «Б», сарай літ.»В», огорожа літ.»1-2« , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення магазину, загальною площею 58,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , були передані ОСОБА_9 в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно договору від 30.10.2006 р.

В судовому засіданні прокурором та слідчим не надано доказів обґрунтування того, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу по кримінальному провадженню, оскільки воно не є об`єктом кримінального правопорушення.

Колегією суддів, при дослідженні клопотання слідчого, та апеляційної скарги прокурора, не встановлено обставин, які могли б свідчити про те, що нерухоме майно неправомірно та на підставі підроблених документів було передано ОСОБА_9 в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і на даний час існує загроза втратити нерухоме майно, оскільки воно виставлене на торги, а тому, на думку колегії суддів, слідчим та прокурором не доведено необхідності накладення арешту на вказане в клопотанні майно, на підставі чого апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції правильно вказав, що накладення арешту на майно необхідно з метою зупинення проведення реалізації даного майна в межах виконавчого провадження, тобто є питанням яке повинно вирішуватись згідно з цивільно-процесуальним Кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 170, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000260 від 03.11.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :