Справа № 458/169/16-к
Провадження № 1-кп/455/114/2017
ВИРОК
Іменем України
31 жовтня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Старий Самбір кримінальне провадження за № 0000375 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, працюючого електриком Турківської міської ради, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ст.287 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 09 серпня 2015 року о 23 годині, прибувши на належному йому на праві користування автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у с. Явора Турківського району Львівської області, на територію "Співоче поле", виконав його паркування із грубим порушенням вимог пунктів 1.3,1.5,1.10 (в частині значення терміну "дорожні умови") Р. 1; п. 2.3 д Р. 2; п. 15.12 Р. 15; пунктів 31.1 та 31.4.1д Р. 31 Правил дорожнього руху України, які проявилися в тому, що він припаркував та залишив із ключами в замку запалювання і відчиненими дверима на схилі поля величиною 19,4 % керований ним транспортний засіб, у котрого була несправна стоянкова гальмівна система, яка при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечувала його нерухомий стан як на визначеному ПДР допустимому уклоні 23 %, так і на ухилі поля 19,4 %; при цьому не вжив всіх заходів, щоби не допустити самовільного руху транспортного засобу, проникнення до нього або незаконного заволодіння ним, що призвело до руху автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , поза волею, як наслідок, до наїзду на дві туристичні палатки, у яких перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Внаслідок грубого порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, потерпіла ОСОБА_9 отримала травму у вигляді множинних переломів кісток склепіння і основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, множинних переломів ребер, забою легенів, розривів печінки та селезінки, яка ускладнилась травматичним шоком важкого ступеня, недокрів`ям внутрішніх органів, гнійним запаленням та набряком легенів, вторинними ішемічними змінами та набряком набряканням головного мозку, що пітверджується висновком експерта №88 від 20.08.2015 року, від яких померла, а потерпілий ОСОБА_8 , згідно висновку комісійної судово медичної експертизи №386 від 28.12.2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нігтьової фаланги 3- го пальця лівої кисті, закрита черепно мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, рани на голові, на лівій кисті, забій правої нирки, садно на правій нозі, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та подав до суду заяву про застосування до нього ст. 1 п." в" Закону України «Про амністію» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року і звільнити від призначеного судом покарання, оскільки має на утриманні неповнолітню дитину, відносно якої не позбавлений батьківських прав та подав заяву, в якій просив обмежитись його показами, так як вину визнає повністю. Щодо стягнення з нього моральної шкоди в користь потерпілих, то пояснив, що таких коштів на даний час у нього немає, по мірі можливості зобов`язується їх сплачувати.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що матеріальна шкода обвинуваченим відшкодована, щодо заявленої моральної шкоди то просив задовольнити повністю, оскільки моральну шкоду не можливо оцінити.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що їй важко, вона втратила єдину дочку, своє здоров`я, в частині стягнення матеріальної шкоди відмовляється, щодо моральної шкоди то просить цивільний позов задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_8 , відмовився від стягнення матеріальної шкоди, яка йому обвинуваченим відшкодована, моральну шкоду просив задовольнити.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого, потерпілих, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
Суд вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, кваліфікуючою ознакою якого являються вище викладені порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 та тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_8 .

Таким чином, дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 287 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризуються позитивно. Пом`якшуючими обставинами вини обвинуваченого слід визнати повне визнання вини та щире каяття, відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

А тому при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання згідно санкції ст. 287 КК України у виді позбавлення волі, а оскільки ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», то заслухавши його думку, думку захисника, які просять клопотання задовольнити, висновок прокурора, який не заперечив щодо застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію», думку потерпілих, які поклались на думку суду, суд вважає, можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, так як ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, і на день набрання цим Законом чинності є батьком дитини - дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої не позбавлений батьківських прав, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .

Відповідно до п. „в" ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році" № 1810-УІІ від 22.12.2016 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Дослідивши цивільний позов потерпілих, щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Внаслідок порушення ОСОБА_4 правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, потерпіла ОСОБА_9 отримала травми, що є у причинному зв`язку з її смертю, потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдано моральну шкоду, яка виявляється у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю їхньої єдиної доньки, біль втрати не можуть пережити по сьогодні, внаслідок чого постійно відчувають душевний біль, ця травма залишиться для них на все життя, смерть доньки завдала їм психологічної травми, що виявляється у звичного способу життя, здорового сну, погіршення стану здоров`я, зокрема, потерпіла ОСОБА_7 внаслідок хвилювань, які вона постійно переносить, неодноразово втрачала свідомість, а ОСОБА_6 замкнувся в собі, не виходить з дому, уникає побачень та спілкувань з оточуючими. Їх глибоке страждання як батьків також виявляється в частих головних болях та постійній слабості і тривозі.

Розмір заподіяної їм моральної шкоди позивачі оцінюють в п`ятсот тисяч гривень, тобто по 250000 гривень на кожного.
Також до суду із цивільним позовом про стягнення моральної шкоди звернувся потерпілий ОСОБА_8 , посилаючись на те, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. У зв`язку із завданням тілесних ушкоджень він зазнав значної моральної шкоди, яка виявилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях і хвилюванні, отримані внаслідок злочину травми спричинили йому психологічні страждання, що проявляється у втраті звичного способу життя, здорового сну, він переніс глибоке страждання, що тепер виявляється в частих головних болях, а отримані травми, які загоїлися, дають про себе знати при зміні погоди. Розмір заподіяної йому моральної шкоди він оцінює в 150000 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку ушкодженням здоров`я, у порушенні інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків; розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Враховуючи наведені вище обставини справи та вимоги закону, оскільки потерпілим внаслідок вчинення злочину заподіяна моральна шкода, яка виявляється в тому, що внаслідок вчинення злочину потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазнали тяжке горе - втрату єдиної доньки, внаслідок чого перенесли сильний емоційний стрес, душевні страждання, пов`язані із втратою доньки, яку їм ніколи і ніхто не зможе замінити, на даний час продовжують страждати, та враховуючи те, що вони оцінюють заподіяну їм моральну шкоду сумою в 250 000 гривень, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого в користь потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по двісті п`ятдесят тисяч гривень відшкодування моральної шкоди.
Також, враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_8 внаслідок вчинення щодо нього злочину також пережив біль, хвилювання, тривалий час лікувався від отриманих травм, та з урахуванням ступеню тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень суд вважає необхідним стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі сто п`ятдесят тисяч гривень.
Розмір заподіяної потерпілим моральної шкоди суд вважає, є достатньою та обґрунтованою.

Щодо цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовилися, так як заподіяна матеріальна шкода обвинуваченим відшкодована.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 1780.02 гривень, а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.
Відповідно до ч. 9 статті 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому майно повертається власнику (законному володільцю), коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про незаконне використання цього майна. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням законної сили.
Оскільки згідно з копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ (а.с. 26,27 тому 1) власником автомобіля ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_14 , і стороною обвинувачення не доведено, що власник знав або міг знати про незаконне використання його автомобіля, автомобіль ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , підлягає поверненню власнику, а ухвалу слідчого судді від 10.08.2015 року про накладення арешту на автомобіль слід скасувати.

Керуючись ст. 374,376 КПК України, п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року №1810- УІІІ, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, судові витрати в розмірі 1780.02 гривень за проведення судових експертиз.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в сумі двісті п`ятдесят тисяч гривень.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в сумі двісті п`ятдесят тисяч гривень.
Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в сумі сто п`ятдесят тисяч гривень.
Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди слід закрити у зв`язку з відмовою потерпілих.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_14 , а ухвалу слідчого судді від 10.08.2015 року про накладення арешту на автомобіль слід скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя