Справа № 183/929/18
№ 1-кп/183/637/18
В И Р О К
іменем України
12 березня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 16.02.2018 року за № 0000051 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, виховує 4 неповнолітніх дітей, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , працюючого без офіційного оформлення, раніше не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30 квітня 2016 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду оператора навідника військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

За наведених обставин солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все що сталося з ним доповідати безпосередньому командиру.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Військовослужбовець ОСОБА_5 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

14 травня 2016 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

12 червня 2017 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, 14 травня 2016 року солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від військової служби до 12 червня 2017 року, тобто в умовах особливого періоду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.02.2018 року за № 0000051, згідно якого 14.05.2016 року військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та був незаконно відсутній у військовій частині до 12.06.2017 року

(а.п. 16);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 21 від 21.07.2017 року про виключення старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 із списків особового складу частини у зв`язку із самовільним залишенням частини

(а.п.17);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1095 від 17.10.2017 року про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим солдатом ОСОБА_5

(а.п. 18);

- копія акта проведення службового розслідування, затвердженого 10.11.2017 року командиром військової частини НОМЕР_1 , під час проведення якого встановлено факт самовільного залишення старшим солдатом ОСОБА_5 військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць

(а.п. 21-23);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби

(а.п. 31-37);

- з`явлення із зізнанням ОСОБА_5 від 12.06.2017 року про самовільне залишення військової частини у зв`язку з сімейними обставинами, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав

(а.п. 25).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, а також з`явлення обвинуваченого із зізнанням у скоєнні кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем фактичного мешкання характеризується позитивно; раніше не судимий; виховує 4 неповнолітніх дітей, на підтвердження чого обвинуваченим надано копії свідоцтв про народження дітей; працює без офіційного оформлення.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1