УХВАЛА
02 жовтня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сколе, Львівської області,
громадянина України, зареєстрованого за адресою:
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж п`ять років позбавлення волі та зарахувати до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06 червня 2017 року до дня ухвалення рішення судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 72 КК України.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повному обсязі враховано його щире каяття, надання правдивих послідовних показань в суді та допомога слідству.
Обвинувачений звертає увагу на те, що суд також не врахував стан його здоров`я. Крім того, апелянт зазначає, що в період перебування в слідчому ізоляторі померла його бабуся.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2017 року в 02 год. 45 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, Мінське Шосе, буд. 4, побачив раніше незнайому йому жінку ОСОБА_8 , яка прямувала до магазину та мала при собі візок з сумкою та жіночку сумку. Підійшовши до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 запропонував їй допомогти донести сумки, на що вона погодилась та дала йому візок сумкою. Дійшовши разом до магазину «Сільпо», розташованому за адресою: м. Київ, Мінське Шосе, буд. 4, у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно, діючи відкрито умисно, ОСОБА_5 вирвав сумку з плеча ОСОБА_8 та збив її з ніг, в результаті чого остання впала на підлогу. Заволодівши вказаною жіночою сумочкою, всередині якої знаходились особисті речі потерпілої, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 446 грн.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, в повній мірі дотримався вимог закону.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин, один з яких відноситься до категорії тяжких.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочини, визнавши свою вину в повному обсязі.

На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, як таку, що пом`якшує покарання, тому доводи апелянта про те, що ця обставина не врахована судом є безпідставними.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставину, що пом`якшує покарання - його активне сприяння розкриттю злочину, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, що підтверджують цю обставину, а тому такі доводи апелянта, на думку колегії суддів, є не переконливими.
ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що суд, призначаючи покарання не врахував також те, що він хворіє важкими захворюваннями. Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів, які б підтверджували цей факт обвинуваченим не було надано суду першої інстанції, такі докази не надані апеляційному суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_5 неодноразово судимий, звільнившись з місць позбавлення волі, в червні 2017 року знову вчинив тяжкий злочин.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попередніми вироками не досягли своєї мети щодо виправлення обвинуваченого.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд визначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ст. 186 ч. 2 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Доводи обвинуваченого про зарахування в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 червня 2017 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не ґрунтуються на законі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в разі засудження особи до позбавлення волі, в рамках того самого кримінального провадження їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06 червня 2017 року часу його фактичного затримання до 08 червня 2017 року дати ухвалення судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З огляду на те, що ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року) втратила чинність 20 червня 2017 року, а вирок суду першої інстанції ухвалений 18 липня 2017 року і ним ОСОБА_5 змінено запобіжний захід на тримання під вартою, апеляційні вимоги обвинуваченого про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до вищевказаної норми закону не підлягають задоволенню, оскільки принципи, викладені в ст. 5 КК України стосуються дії в часі закону про кримінальність відповідальність, а положення ст. 72 КК України регулюють порядок зарахування строку покарання.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3