справа № 208/5995/17
№ провадження 1-кп/208/228/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2018 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001660 від 01.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Ракітне Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, маючого повну середню освіту, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.05.2014 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська по ч.1 ст.164 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн.;

- 15.01.2015 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст.164 КК України до 120 годин громадських робіт;

- 26.10.2016 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2 ст.164 КК України до 120 годин громадських робіт, знятий з обліку по відпрацюванню призначеного покарання 24.03.2017 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.04.2012 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.03.2012 року, на користь матері ОСОБА_6 . Рішення суду набрало законної сили 23.04.2012.

13.04.2012 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська з метою виконання вищезазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ.

03.12.2012 державним виконавцем Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 попереджено про кримінальну відповідальність під особистий підпис за злісне ухилення від сплати аліментів, зобов`язання в 3-х денний термін надавати довідку з місця роботи державному виконавцю для направлення виконавчого листа за місцем роботи; попередження державного виконавця про зміну місця проживання або роботи, щомісячне (щоквартальне) надання державному виконавцю копій квитанцій про сплату аліментів.

Однак, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом сплати аліментів, будучи попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментів.

В період часу з 01.04.2016 по 01.10.2017 ОСОБА_4 , працюючи без офіційного працевлаштування та отримуючи дохід, про місце роботи зміну та місця проживання державного виконавця не повідомляв, маючи заробіток, аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, внаслідок чого допустив заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 20434, 00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 протягом часу з 01.04.2016 по 01.10.2017 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.04.2012, коштів на утримання дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , і допустив заборгованість зі сплати аліментів за 18 місяці у твердій грошовій сумі 20434,00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, та пояснив, що він вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за несплату аліментів на утримання його сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення повноліття. Про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку на користь потерпілої, йому було відомо. Останній раз його було засуджено у жовтні 2016 року до покарання у виді 120 годин громадських робіт. Відпрацював у 2017 році. Поточні платежі в період часу з 01.04.2016 року по 01.10.2017 року він не сплачував, бо виплачував стару заборгованість. В цей час він працював неофіційно, отримував на місяць десь пьять тисяч гривень.З дитиною не спілкувався, подарунків, продуктів харчування тощо, не давав, з колишньою дружиною склалися погані стосунки. Суму заборгованості за період з 01.04.2016 року по 01.10.2017 року 20434,00 грн. не оскаржує. З листопада 2017 року він не працює, бо хворіє, знаходиться на стаціонарному лікуванні, точного діагнозу ще не виставлено, не є інвалідом, у нього постійно змінюється артеріальний тиск, потребує подальшої діагности та лікування. Проживає у приватному будинку, пересувається на автомобілі, власником якого не являється. Власних коштів на теперішній час не має, бо не працює через стан здоров`я, виставлено на продаж майно, також лікуватися допомагають його батьки, всі кошти витрачаються на лікарню. Стан свого здоров`я він може підтвердити виписним єпікрізом № 2362 про знаходження на стаціонарному лікуванні в ІІ урологічному відділенні 4 ГМКБ м. Дніпропетровська з 05.02.2018 по 20.02.2018 р., в якому, в тому числі зазначено, що його консультував лікар кардіолог і він потребує постійного вживання препаратів від артеріального тиску.

Просив суд розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КК України, фактичні обставини справи він не оспорює, погоджується з кваліфікацією, це є його добровільна позиція.

Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюють ся. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істиною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилася

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчинені злочину, а саме у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), скоєному особою, раніше судимою за злочин передбачений цією статтею встановлена і доведена і його дії кваліфіковані правильно за ч.2 ст.164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), скоєне особою, раніше судимою за злочин передбачений цією статтею.

При обрані міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст.65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 в силу ст.67 УК України, судом не встановлені.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд вважає повне визнання своєї вини обвинуваченим у вчинені кримінального правопорушення.

При призначені покарання ОСОБА_4 суд також враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч.2 ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

На думку суду, не зважаючи на повне визнання вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, не було встановлено такої обставини, яка пом`якшує покарання - як щире каяття, бо обвинувачений, який обізнаний, що він не вперше притягається до кримінальної відповідальності, в період часу, який йому інкримінується, а це з 01.04.2016 по 01.10.2017, працював, мав реальний заробіток, близько п`яти тисяч гривень, проживав у приватному будинку, мав в користуванні транспортний засіб, не являвся на той час особою з інвалідністю і при цьому зазначав в судовому засіданні, що сплачував лише заборгованість по аліментам, а не поточні платежі, розмір заборгованості по яким не оспорює і на теперішній час переймається станом свого здоров`я і не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, який має певні вади здоров`я і у зв`язку з чим потребує вживання медичних препаратів у тому числі і гіпотензивних, повне визнання вини ОСОБА_4 і відсутність щирого каяття, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту, а не обмеження волі, оскільки покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Тобто, обов`язкова умова відбування такого виду покарання як обмеження волі передбачає обов`язкове залучення засудженого до праці, що може бути неможливим у зв`язку з вадами здоров`я ОСОБА_4 .

З досудової доповіді від 19.02.2018 за № 1057, отриманої від Заводського районного сектору Кам`янського міського відділу південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, яка містить соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої поведінка ОСОБА_4 відповідає загальноприйнятим нормам суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький, слідує висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, на думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови застосування соціально-виховних заходів. У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає достатнім для виправлення особи покласти обов`язки відповідно до ч.1 ст.76 КК України та ч.2 ст.76 КК України, а саме працевлаштування, звернення до служби зайнятості для реєстрації як безробітного або інше альтернативне позбавленню волі або обмеженню волі покарання.

На думку суду, орган пробації при підготовці досудової доповіді, в якій приймав участь ОСОБА_4 , взявши до уваги соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, класифікацію злочинів, не вірно оцінив проблемні питання особистості обвинуваченого та його життєдіяльності через неможливість представника органу пробації бути присутнім особисто, з об`єктивних причин, в судовому засіданні і слухати пояснення обвинуваченого.

Суд вважає, що покарання у виді арешту буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.349,368,370,371,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.164 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1