АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00027874 від 15 вересня 2017 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпрі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема, цілодобовий домашній арешт.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах шістдесяти днів, починаючи з часу фактичного затримання до 13 листопада 2017 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурор довів обґрунтованість пред`явленої підозри, існування ризиків, а саме може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, знищити або спотворити речові докази. Вирішуючи питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд врахував особу підозрюваного, зухвалість злочину, обставини кримінальної події та ризики, наведені стороною обвинувачення, та прийшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню. Вважає, що, окрім тяжкості злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , в клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу відсутні докази ризиків, передбачених ст. ст. 177-178 КПК України. На його думку, в ухвалі суду його правова позиція при обранні запобіжного заходу була суттєво змінена, оскільки захисник просив суд обрати підзахисному більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а не вирішити клопотання на розсуд суду, що підтверджується технічним записом судового засідання. Окрім цього, відсутні будь-які докази причетності підозрюваного до скоєних злочинів. Вважає ухвалу суду такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновок суду - фактичним обставинам кримінального правопорушення. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного є невмотивовано жорстоким, враховуючи те, що підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, його вина не доведена, а пред`явлена підозра надумана, необґрунтована та не підтверджена доказами, тому до підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисники підтримали апеляційну скаргу та, з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи захисників, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Згідно наданих матеріалів, 15 вересня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, яке виразилось в незаконному позбавленні волі потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжується заподіянням йому фізичних страждань із застосуванням зброї, та у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з прокиненням у житло із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Так, з матеріалів провадження вбачається що, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, при цьому, обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема, протоколом огляду місця події від 15 вересня 2017 року, протоколом додаткового допиту потерпілого від 15 вересня 2017 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання особи за участю потерпілого ОСОБА_10 , який впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який разом з іншими раніше йому невідомими особами, які на нього напали, застосовуючи насильство та погрози життю та здоров`ю незаконно позбавили його волі, після чого саме впізнана особа, продовжуючи скоювати відносно нього злочин, разом з вищезазначеними особами, спричиняючи тілесні ушкодження, погрожували потерпілому предметом, схожим на зброю та незаконно заволоділи його майном, та іншими доказами, долученими до клопотання слідчого.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Вказані висновки узгоджуються з усталеною практикою ЄСПЛ сформованою, зокрема, у рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», згідно якої не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).
Зважаючи на вказані вище положення рішень ЄСПЛ, колегія суддів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, оцінює вагомість вказаних доказів і вважає їх достатніми для висновку про ймовірність вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів та застосування щодо нього запобіжного заходу, у зв`язку з чим посилання захисника про необґрунтованість підозри та недоведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як на підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновків слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання та ухвала слідчого судді в цій частині є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, апеляційним судом встановлено, що існує обґрунтовані ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, при цьому колегія суддів враховує тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, відсутність стійких соціальних зв`язків, відсутність постійного офіційного місця роботи, відсутність відомостей про наявність хвороб, які б виключали застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою, тому висновки слідчого судді щодо можливості запобігання вказаним ризикам виключно шляхом застосування саме такого запобіжного заходу, є обґрунтованими.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст.177, 178 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і мотивованою, та не підлягає скасуванню, а в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4