В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.01.2018 Справа №607/5808/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000203 від 01 квітня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. В. Березовиця Тернопільського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. В. Березовиця Тернопільського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_2 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

01 квітня 2016 року, близько 02 год. 00 хвилин, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи у громадському місці по вул. Національного Відродження в смт. В.Березовиця Тернопільського району, Тернопільської області, що неподалік місцевої школи, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах своїх товаришів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що на той момент перебували поблизу безпричинно вступили у конфлікт із потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, обвинувачений ОСОБА_3 у ході конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удар кулаком в обличчя. Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_12 у якого до цього відбувався конфлікт з обвинуваченим ОСОБА_4 , і діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удар кулаком в обличчя від якого він впав на землю.

У той же час, обвинувачений ОСОБА_4 вступивши у конфлікт із потерпілим ОСОБА_6 , діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, умисно наніс йому удар кулаком в обличчя. Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_4 , у якого до цього відбувся конфлікт із ОСОБА_6 , перебуваючи з потерпілим ОСОБА_7 на землі, оскільки вони впали внаслідок шарпанини, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 декілька, не менше трьох ударів кулаком в обличчя.

Внаслідок хуліганських дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження.

Крім цього, внаслідок злочинних дій, було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , наданих їм Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні вказав, що 01 квітня 2016 року, близько 02.00 год., він разом з ОСОБА_4 , перебували в смт. В.Березовиця Тернопільського району, Тернопільської області, що неподалік місцевої школи, де на очах своїх товаришів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 безпричинно вступили у конфлікт із потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у ході вказаного конфлікту він наніс йому удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_7 . Після чого він підійшов до потерпілого ОСОБА_12 у якого до цього відбувався конфлікт з обвинуваченим ОСОБА_4 , і умисно наніс йому удар кулаком в обличчя від якого він впав на землю. У той час ОСОБА_4 вступив у конфлікт із потерпілим ОСОБА_6 , в ході якого, умисно наніс йому удар кулаком в обличчя. Потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ними було спричинено тілесні ушкодження. Просить суд, враховуючи визнання вини, щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди, суворо його не карати та застосувати ст. 69 КК України.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні вказав, що 01 квітня 2016 року, близько 02.00 год., він разом з ОСОБА_3 перебували в смт. В.Березовиця Тернопільського району, Тернопільської області, що неподалік місцевої школи, де на очах своїх товаришів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 безпричинно вступили у конфлікт із потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та спричинили їм тілесні ушкодження. ОСОБА_3 наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_7 . У цей час він, вступив у конфлікт із потерпілим ОСОБА_12 і наніс йому удар кулаком в обличчя від якого він впав на землю. Також, внаслідок шарпанини він перебуваючи з потерпілим ОСОБА_7 на землі, умисно наніс йому не менше трьох ударів кулаком в обличчя. Просить суд, враховуючи визнання вини, щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди, суворо його не карати та застосувати ст. 69 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
ОбвинуваченийОСОБА_4 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачені та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Також, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який є раніше несудимим, його молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілих, які просять суд суворо обвинувачених не карати, відсутність у них майнових претензій, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, повне відшкодування завданої шкоди потерпілим. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає. Також, суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, оцінки негативно своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який є раніше несудимим, його молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілих, які просять суд суворо обвинувачених не карати, відсутність у них майнових претензій, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, повне відшкодування завданої шкоди потерпілим. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає. Обвинувачений ОСОБА_4 негативно відноситься до вчиненого ним кримінального правопорушення, критично оцінює свої дії, прагне стати на шлях виправлення та дав обіцянку не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України

Таким чином, суд, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , враховуючи письмові заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не заперечують щодо застосування ст. 69 КК України,вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в дохід держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Також, з огляду на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_4 , з врахуванням письмових заяв потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в дохід держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, однак в судовому засіданні 09 січня 2018 року потерпілим подано заяву у якій він зазначає, що шкода йому відшкодована та немає претензій до обвинувачених. За вказаних обставин, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 підлягає залишенню без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Апеляційна скаргана вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1