Справа № 728/1247/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/117/2018
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски, Бахмацького району, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальних збитків - 204 грн 50 коп. та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп. - моральних.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 960 грн 00 коп.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 4000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2015 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи по вулиці Богунцева у м. Бахмач, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин застосував препарат сльозоточивої та подразливої дії в очі ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді хімічного опіку 1 ступеня слизових очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та закрити відносно нього кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вказує, що потерпілий його оговорив, а тілесні ушкодження він міг отримати від дій ОСОБА_9 , з якою у них постійно виникали конфлікти і вона сама у суді показала, що саме вона бризнула у очі потерпілому з балончика з метою самозахисту, оскільки той чіплявся до неї. Вказує, що свідок ОСОБА_10 вказала, що не бачила хто саме бризнув у очі її батьку, як і свідок ОСОБА_11 не надав інформації з даного приводу.

Вказує і на процесуальні порушення, допущені в ході досудового розслідування, внаслідок яких, вважає, висновок судово-медичної експертизи є недопустимим доказом, оскільки ґрунтується він на медичних документах, отриманих з порушенням ст. 159, 160, 163, 165 КПК України без дозволу на право доступу до них.

Також посилається на те, що в ході досудового розслідування не було проведено слідчих експериментів, не встановлено умисел та мотив нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що є обов`язковою складовою складу злочину.

Крім того, вказує, що потерпілим не надано переконливих доказів завданої йому шкоди як моральної так і матеріальної.

Тому вважає, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, оскільки його вина належними та допустимим доказами не доведена.

Прокурор подав письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу частково, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинуваченим ставиться питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні суду як першої так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав що у конфлікті, який виник між ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , між якими давні неприязні відносини, він взагалі участі не приймав, лише спостерігав, у очі ОСОБА_8 він не бризкав, це зробила ОСОБА_12 , яка і заявляла про це у суді.

Попри невизнання обвинуваченим вини, його показання та доводи апеляційної скарги в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні іншими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 26.12.2015 року зустрічав доньку з поїзда, повертаючись із вокзалу близько 16 години, проходячи повз двір ОСОБА_9 , під яким та разом з ОСОБА_6 згрібали листя, останні перегородили їм з дочкою дорогу та стали погрожувати і виражатися нецензурною лайкою через давні конфлікти між їхніми сім`ями. При цьому ОСОБА_6 став проти нього, а ОСОБА_9 , проти його доньки. В ході суперечки, він повідомив ОСОБА_13 , що відведе доньку додому і якщо той хоче вияснювати з ним відносини, то повернеться. Але ОСОБА_6 в цей час лівою рукою схопив його за рукав, а правою з кишені дістав балончик та бризнув йому у очі невідомим препаратом. Після цього вони з донькою пішли додому, дружина викликала швидку і його забрали у лікарню, де надали медичну допомогу.

Такі показання потерпілого повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 , даними суду першої інстанції, зокрема і щодо тривалих неприязних відносин між їх сім`єю та ОСОБА_9 , виникнення конфлікту в той день, а також щодо розташування його учасників один до одного, рухів останніх і що саме ОСОБА_6 бризнув ОСОБА_8 у очі балончиком.

Такі показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 узгоджуються і з показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 в частині тривалого конфлікту саме між сім`єю ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , що вказує на нелогічність потерпілому оговорювати ОСОБА_6 , з яким до цього дня не було будь-якої неприязні як зі слів потерпілого, так і самого обвинуваченого.

Стосовно показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 , що саме остання бризнула балончиком у очі потерпілому, то суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до таких показань, оскільки свідок ОСОБА_9 давала суду не послідовні, сумбурні та суперечливі показання стосовно місця розташування учасників конфлікту, однозначно не визначилася якою саме рукою потерпілий тримав її за одяг, а якою велосипед як і куди саме вона викинула балончик, тоді як потерпілий та свідок ОСОБА_15 давали послідовні, чіткі, аналогічні показання, правдивість яких більш очевидна. В такому випадку, колегія суддів розцінює показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 такими, що направлені на уникнення покарання винним.

Крім викладеного, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується рядом інших доказів. Зокрема і показаннями свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем того, що під двором ОСОБА_9 відбувалася розмова на підвищених тонах між чотирма особами.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.12.2015 року, згідно з яким ОСОБА_8 повідомив Бахмацький ВП ГУНП про те, що ОСОБА_6 наніс йому тілесні ушкодження, пирснувши в обличчя невідомою речовиною (а.п. 64);

Витягом із журналу 07-20 Бахмацької ЦРЛ, в якому за № 718 внесено запис від 26.12.2015 року о 17 год. 20 хв. стосовно звернення ОСОБА_8 з приводу травми, отриманої 26.12.2015 року близько 16 год. 20 хв. (а.п. 65-66).

Висновком експерта № 3 від 06.01.2016 року, яким підтверджується наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді хімічного опіку І ступеню слизових очей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які могли утворитися при обставинах і в термін, вказаних у постанові (а.п. 67).

Протоколами пред`явлення особи для впізнання від 15.02.2016 року та від 20.02.2016 року, згідно з якими потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_10 за фотознімками впізнали ОСОБА_6 , як особу, яка 26.12.2015 року нанесла ОСОБА_8 тілесні ушкодження, пирснувши в обличчя невідомою речовиною з балончика (а.п. 68-71).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисні дії, що виразилися у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо належності та допустимості наданих суду доказів, зокрема висновку експерта, на який обвинувачений в своїй апеляційній скарзі посилається як на неналежний. Колегія суддів вважає, що даний доказ органом досудового розслідування отриманий в порядку ст. 93 КПК України, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування є дані про прийняті процесуальні рішення, серед яких і постанова про призначення СМЕ від 04.01.2016 року, винесена слідчим ОСОБА_16 (а.п. 4), потерпілий ніяких претензій з приводу надання копій його медичних документів не висловлював, тому підстав вважати неналежним доказом висновок компетентного спеціаліста, попередженого про кримінальну відповідальність, не вбачається.

Крім того, з огляду на положення ст. 40 КПК України слідчий уповноважений проводити слідчі (розшукові дії), несе відповідальність за їх законність та своєчасність та є самостійним у своїй процесуальній діяльності, в тому числі і щодо оцінки сукупності зібраних доказів на предмет достатності та взаємозв`язку, як на те вказує ст. 94 КПК України, тому посилання апелянта на не проведення слідчих експериментів є безпідставними.

Не можна погодитись і з доводами обвинуваченого з приводу не встановлення судом умислу та мотиву нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною, відповідальність настає коли умисел винного був спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю. Суд першої інстанції правильно встановив, що дії обвинуваченого по відношенню до потерпілого були вчинені умисно (оскільки той дістав з кишені балончик та бризнув в обличчя) на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин (так як до конфлікту обидві його сторони стверджували про відсутність неприязні один до одного).

Посилання щодо необґрунтованості матеріальної та моральної шкоди також не знаходять свого підтвердження, оскільки в матеріалах наявна копія товарного чеку на придбання ліків, характерних для лікування такого виду травми на суму 204 грн. 50 коп. (а.п. 25) і саме в такій сумі задоволено позов матеріального характеру. Так само і розмір моральної шкоди, який потерпілий визначає на власний розсуд, судом оцінений виходячи із об`єктивних обставин, в тому числі тривалості лікування потерпілого і розумності заявленої суми з реальною можливістю її виплати обвинуваченим, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи суму моральної шкоди 2500 грн. цілком обґрунтованою.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який по місцю проживання негативних характеристик не має, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, раніше не судимий, враховано судом і висновок органу з питань пробації стосовно можливості його виправлення без ізоляції від суспільства та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення йому покарання у виді громадських робіт і що таке покарання відповідатиме засадам гуманності та справедливості.

В суді першої інстанції обвинуваченому роз`яснювалось його право на застосування амністії, однак він відмовився скористатися таким правом.

Разом з тим, відповідно до п.5 ст.74 КК особа звільняється від покарання та його відбування на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження злочин вчинено 26 грудня 2015 року, тобто на момент розгляду провадження в суді апеляційної інстанції закінчився строк давності, а тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції зміні, а обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч.5 ст.74, п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4