№ 336/2060/17
Пр. 1-кп/336/242/2017
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

за обвинуваченням за ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.

ОСОБА_4 , який з 3 березня 2015 року по 28 лютого 2017 року проходив військову службу за контрактом під час особливого періоду у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та входив до складу цієї частини на посаді номера обслуги третьої гаубичної артилерійської батареї першого гаубичного артилерійського дивізіону, в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, за дозволом на звільнення звертатися до свого безпосереднього начальника, виїзд за межі гарнізону здійснювати лише з дозволу командира військової частини, 4 січня 2017 року самовільно залишив військову частину без поважних причин та ухилявся від проходження служби до 16 січня 2017 року.

Крім вказаного порушення в сфері військової служби, обвинувачений здійснив аналогічне діяння, самовільно залишивши вказану частину в період з 29 січня по 13 лютого 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні незаконних дій проти встановленого порядку несення військової служби і дав детальні показання щодо мотивів і фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Щодо обставин інкримінованого йому діяння пояснив, що проходив військову службу за контрактом з 3 березня 2015 року. У зазначені в обвинуваченні проміжки часу він самовільно, без дозволу командування, залишав частину і проводив час за місцем свого постійного проживання в селі Приморському Василівського району Запорізької області. Поважних причин для вчинення цих проступків у нього не було.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене повторно протягом року, в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений вперше вчинив тяжкий злочин.

Разом з цим у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який не має судимостей, наділений статусом учасника бойових дій, задовільно характеризується за місцем служби, дають суду підстави для призначення мінімального покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

Вирішуючи питання про підстави для звільнення винної особи від покарання, суд враховує заяву обвинуваченого про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, у зв`язку з тим, що він є учасником бойових дій, приймав участь в антитерористичній операції.
Вислухавши думку прокурора, який проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечує, суд вважає за необхідне його задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
В силу ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
За ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» № 3465-УІ від 02.06.2011 року, встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, який усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд за доведеності винуватості особи постановляє обвинувальний вирок зі звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. ч. 2-4 ст. 408, ст. 410, ч. 2-4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону).
Вчинене обвинуваченим діяння не є особливо тяжким за змістом ст. 12 КК України; подія інкримінованого ОСОБА_5 діяння відноситься до періоду, що передував набранню Законом України «Про амністію у 2016 році» чинності; з наданого обвинуваченим посвідчення випливає, що він має статус учасника бойових дій; він не підпадає під категорії осіб, перелічених в ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", ст. 9 цього Закону, до яких амністія не застосовується.

На підставі викладеного, з урахуванням згоди ОСОБА_4 на застосування до нього амністії, висловленої в усній формі під час судового засідання, суд, дійшовши висновку про його винуватість за ч. 4 ст. 407 КК України, звільняє його від кримінального покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про речові докази, як і про процесуальні витрати в провадженні, суду не надано.

У зв`язку з тим, що учасники кримінального провадження не клопочуться про обрання запобіжного заходу, який на стадії досудового розслідування не застосовувався, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування покарання звільнити.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1