Справа № 448/625/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1202/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000159 від 12.03.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Раденичі Мостиського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

за ч.1 ст.122 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 , -

встановила:
вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року визнано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_8 30285 (тридцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) гривень 89 коп. у відшкодування завданої майнової шкоди, та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Згідно вироку суду, 11.03.2017 року о 22:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у м.Мостиська по вул. 16- го липня та будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку із ОСОБА_8 під час якої, на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар рукою по обличчі справа, та ще декілька ударів по обличчі чим спричинив потерпілому перелом виличної кістки справа, перелом передньої стінки верхньої щелепи справа, синець правої вилично - щічно - нижньощелепової ділянки обличчя, крововилив в білкову оболонку правого ока, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

На вирок суду представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік згідно ст.75 КК України та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 в користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 30000 грн., та в цих частинах постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки без застосування ст.75 КК України, а також стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 30000 (тридцять) тисяч гривень моральної (немайнової) шкоди.
В обґрунтування вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості, з огляду на ті обставини. які були встановлені судом, так суд безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Наголошує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги поведінку ОСОБА_6 після вчинення ним кримінального правопорушення відносно ОСОБА_8 , а саме те, що обвинувачений не проявив жодного співчуття до потерпілого, не вибачився за скоєне та в добровільному порядку після перенесення останнім операції і понесених значних грошових затрат жодним чином не відшкодував потерпілому понесені витрати на лікування.
Підкреслює, що судом безпідставно враховано ОСОБА_6 таку обставину, що пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки жодного каяття з боку обвинуваченого за весь час розгляду справи не було. Навпаки обвинувачений заперечував фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснюючи, що лише один раз вдарив потерпілого рукою в обличчя, хоча згідно пред`явленого йому обвинувачення він наносив декілька ударів по обличчі потерпілого, наведене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав повністю своєї вини, а тому підстав звільняти його від покарання з випробуванням у суду не було.
Звертає увагу, що судом належним чином не враховано особу обвинуваченого, який не працює, характеризується посередньо, на утриманні дітей чи осіб похилого віку не має, інвалідом не являється, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує покарання, а тому, зсилання суду на таку пом`якшуючу ОСОБА_6 обставину як каяття і сприяння розкриттю кримінального правопорушення є безпідставним.
Наполягає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе шляхом застосування до нього покарання у виді обмеження волі, але без відбування такого з випробувальним терміном.
Стверджує, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у повному обсязі в розмірі 30000 грн., оскільки судом при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди належним чином не було враховано, що потерпілий ОСОБА_8 переніс сильну фізичну біль і страждання внаслідок нанесених побоїв, порушилися його нормальні життєві зв`язки, він переніс операцію, через постійні болі порушився його сон, на деякий час він втратив працездатність, вимушений був лікуватися стаціонарно в зв`язку з чим порушилися його нормальні життєві зв`язки, він вимушений був витрачати свої кошти і час на лікування, які по даний час обвинуваченим не повернуто. В даний час потерпілий вимушений прикладати чимало зусиль для того, щоб повернутися до звичайного способу життя, оскільки спричинені побої негативно відбилися на його здоров`ї, він продовжує відчувати сильну головну біль, вимушений приймати знеболювальні і заспокійливі ліки. Жодні з наведених обставин судом належним чином не враховані, а тому безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 30000 грн. Тому з огляду на усі негативні наслідки яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 моральна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді, думку представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та прокурора, які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , вказав, що вибачився перед потерпілим, пропонував потерпілому, коли останній перебував на лікуванні відшкодувати йому 10 тис. грн., однак останній відмовився та вимагав від нього 3 тис. доларів США. Наголосив, що по можливості відшкодовує шкоду потерпілому ОСОБА_8 частинами, перераховуючи йому гроші.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України відповідають фактичним обставинам справи, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається зі змісту вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченому дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки та відповідно до ст.75 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, з покладенням на останнього обов`язків передбачених ст. 76 КК Україхни.

На думку колегії суддів, висновок суду про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України є обґрунтованим.

Доводи представника потерпілого в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, зокрема безпідставного застосування ст. 75 КК України не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини , що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до застережень, наведених у п. 9 Постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі с. 75 КК України має бути належним чином мотивоване.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог, мотивуючи своє рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки при призначенні покарання врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, а саме каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення особою злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апелянта про те, що відсутні пом`якшуючі обставини такі, як каяття та покликання про невідшкодування завданої моральної шкоди потерпілому, то як встановлено колегією суддів, обвинувачений в суді першої інстанції свою вину визнав повністю, після скоєного намагався відшкодувати матеріальну шкоду, проте не досягнувши згоди з потерпілим щодо розміру відшкодування, перераховує йому кошти по мірі можливості.

Оцінивши наведене, колегія суддів, вважає, що покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 65 КК України із забезпеченням принципу індивідуалізації покарання і підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає.

Стосовно вимоги апелянта про відшкодування потерпілому моральної шкоди у розмірі 30 тис. грн., то така є безпідставною і суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов в даному кримінальному провадженні, слушно визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілого, характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, ступінь вини завдача шкоди і його майновий, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на переконання колегії суддів, вірно оцінив завдану ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається апелянт, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання і визначення розміру моральної шкоди, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

постановила :
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4