Єдиний унікальний номер 725/1121/18
Номер провадження 1-кп/725/58/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.03.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження за №0000025 з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
Солдат ОСОБА_5 , 08 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу за мобілізацією та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №69 зарахований до списків особового складу даної частини на посаду стрільця - помічника гранатометника 2 аеромобільного - десантного відділення 2 аеромобільно - десантно взводу 2 аеромобільно - десантної роти та на всі види забезпечення.

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно з статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до статті 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

13 серпня 2014 року близько 08 год. 20 хв. військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи те, що на виконання вимог наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) №73 від 13.08.2014 року останній зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, перебуваючи на території військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 ), умисно, відкрито відмовився виконати вищезазначений наказ начальника і до нового місця служби, а саме до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не вибув.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи те, що на виконання вимог наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №73 від 13 серпня 2014 року останній зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), умисно, відкрито відмовився виконати вищезазначений наказ начальника і до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 402 КК України, непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження прокурором та підозрюваним за участю захисника, досягнуто та підписано угоду від 26 лютого 2018 року за змістом якої вони погодили, що ОСОБА_5 за ч.1 ст. 402 КК України понесе покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 295 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5015 гривень.

В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2018 року та просили суд її затвердити. При цьому, обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, а також надав свою згоду на призначення йому узгодженого угодою покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу наявності підстав для затвердження угоди, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого, а також перевіривши умови угоди на відповідність вимогам ст.ст.472, 473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що угоду слід затвердити.

Так, відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи сукупність обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, з`явлення із зізнанням, а також дані, що характеризують його особу, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, оскільки саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження укладеної сторонами угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 376, 468-470, 472, 473, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 лютого 2018 року між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, і за його вчинення призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 295 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5015 гривень (п`ять тисяч п`ятнадцять) гривень.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1