Справа № 161/3590/17 Провадження №11-кп/773/434/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника

потерпілої адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2017 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився та проживає в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, має на утриманні матір інваліда І групи, судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, встановлений іспитовий строк 1 рік,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_10 до покарання за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 до вступу вироку у законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 10 грудня 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.12.2016р. по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволений повністю.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 в інтересах малолітньої ОСОБА_13 задоволений повністю.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в інтересах малолітньої ОСОБА_13 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100000,00 гривень.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.
В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, близько 03.30год., в приміщенні кімнати, що в будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_14 , з умислом на заподіяння їй смерті, вчинив вбивство, умисне заподіяння смерті іншій людині, нанісши один удар кухонним ножем в ділянку шиї останньої, спричинивши їй наскрізне колото-різане поранення шиї, з пошкодженням загального стовбура сонної артерії, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечею, та призвело до гострої крововтрати, що спричинило смерть потерпілої в короткий проміжок часу.
Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, оскільки обвинувачений не перебував і не міг перебувати на місці вчинення злочину в момент спричинення ножового ушкодження. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу обвинувачення показання свідка ОСОБА_15 . Зазначає, що судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення саме ОСОБА_10 злочину в процесі кримінального провадження не здобуто, як і не доведено умислу на вчинення убивства та не вказано мотив та мета, натомість в основу вироку покладені суперечливі показання свідка та письмові докази, які не можуть прямо вказувати про причетність обвинуваченого до злочину. Просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі.

У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду щодо ОСОБА_10 незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки суд безпідставно призначив надто м`яке покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України, при цьому не враховано те, що ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, знову вчинив особливо тяжкий злочин в період іспитового строку, результатом якого стала смерть особи, негативно характеризується, страждає алкоголізмом, не розкаявся у вчиненому. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК України 11 років позбавлення волі та остаточне покарання на підставі ст.71 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, потерпілої та її представника, які, кожен зокрема, скаргу прокурора підтримали та просили її задовольнити, при цьому скаргу захисника заперечили, пояснення захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, заперечили апеляцію прокурора, просили при цьому задовольнити скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_10 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_14 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання свідка ОСОБА_15 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами слідчого експерименту (т.1 а.к.п.189-191), огляду місця події (т.1 а.к.п.79-93), виїмкою (т.1 а.к.п.102). Зокрема ОСОБА_15 розповіла про виниклий конфлікт між обвинуваченим та вбитою, після чого вона побачила ОСОБА_14 з тілесним ушкодженням, обвинувачений їй сказав, що не хотів цього робити.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_16 , в присутності двох понятих, за участю спеціаліста ОСОБА_17 , який суд першої інстанції визнав допустимим доказом, ОСОБА_10 показав, що під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_15 пішла в іншу кімнату, а він із ОСОБА_14 залишився в попередній кімнаті. В цей момент він почав чіплятися до ОСОБА_14 , почувши це ОСОБА_15 забігла до них в кімнату, і вони із ОСОБА_10 почали сваритися.
Таким чином, показання свідка ОСОБА_15 та показання підозрюваного ОСОБА_18 під час слідчого експерименту, в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення. Про наявність конфлікту між обвинуваченим та вбитою об`єктивно вказував і сам обвинувачений під час проведення слідчого експерименту, який суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні.

Відповідно до висновку експерта №498 судово-медичної експертизи від 10 грудня 2016 року, суд встановлено, що на трупі ОСОБА_14 виявлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана на передньо-боковій (лівій) поверхні шиї у верхній третині, на рівні верхнього краю щитовидного хряща є вхідною раною, що продовжується в раневий канал, який проходить в напрямку знизу до верху, дещо спереду-назад і зліва-направо з пошкодженням загального стовбура лівої сонної артерії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, яка викликала в короткий проміжок часу смерть потерпілої ОСОБА_14 . Найбільша ширина раневого каналу складає 2,1 см, довжина рани на шкірі складає 2,1, загальна довжина раневого каналу складає близько 12,0 см, а колото-різана рана на боковій (правій) поверхні шиї у верхній третині є вихідною раною, довжина рани на шкірі складає 0,4 см. Морфологічні особливості рани свідчать, що вона являється колото-різаною і утворилася від одномоментної травмуючої дії гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа з лезом і обушком і є прижиттєвою. Причиною смерті ОСОБА_14 є наскрізне колото-різане поранення шиї з пошкодженням загального стовбура сонної артерії, що супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею, що призвело до гострої крововтрати. Окрім того, встановлено, що при утриманні ушкодження потерпіла знаходилась обличчям до нападника. Ушкодження могло бути спричинене при перебуванні потерпілої як в горизонтальному положенні або близько до нього, так і вертикальному положенні або близько до нього (т.1. а.к.п.94-99).
Висновок судово-медичної експертизи від 10 грудня 2016 року щодо розташування потерпілої ОСОБА_14 обличчям до нападника та висновок судово-медичної експертизи №1305 від 10 грудня 2016 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 (т.1 а.к.п.100-101), показами ОСОБА_15 про чіпляння ОСОБА_19 до ОСОБА_14 об`єктивно підтверджується виниклий конфлікт між ОСОБА_19 та ОСОБА_14 ..
Згідно з висновком судово медико-криміналістичної експертизи речових доказів №10-МК від 23 січня 2017 року встановлено, що на клаптику шкіри, вилученому з трупа ОСОБА_14 виявлено колото-різане ушкодження, яке утворилося від дії колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком. При чому первинна максимальна ширина клинка (вкол) в межах його поринання становить не менше 1,4 см з послідуючим його поринанням і з деяким протягуванням, що в загальному становить не менше 2,2 см. Найбільш вірогідно, що тілесні ушкодження заподіяні потерпілій ОСОБА_14 ножем №1, який вилучений під час огляду місця події та представлений на експертизу (т.1. а.к.п.111-114).
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №36 від 19 січня 2017 року, у ОСОБА_10 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого правопорушення не виявлялося. Він міг усвідомлювати свої дії/ бездіяльності/ і керувати ними. У ОСОБА_10 ознак будь-якого психічного захворювання в даний час не виявлено. Він може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Окрім того, ОСОБА_10 під впливом фізіологічного афекту чи іншого (природнього) емоційного стану, котрий би суттєво міг вплинути на його свідомість та діяльність не знаходився (т.1. а.к.п.109-110).
Відповідно до акту наркологічної експертизи від 11 січня 2017 року, ОСОБА_10 страждає алкоголізмом, потребує примусового протиалкогольного лікування, котре йому не протипоказане. Під час скоєння інкримінованих йому дій, ОСОБА_10 в стані паталогічного алкогольного сп`яніння не перебував (т.1. а.к.п.188).
На думку апеляційного суду, висновки вищевказаних експертиз є науково-обгрунтованими, а тому та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і в скарзі захисника.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв вбивства, оскільки вони спростовані показаннями вищевказаного свідка, та й частково показаннями самого обвинуваченого, при цьому у вироку зазначив, якими саме доказами вони спростовуються.

На думку апеляційного суду, показання свідка, яка хоча і не була безпосереднім очевидцем вбивства, в сукупності з іншими доказами, чітко вказують що лише ОСОБА_10 мав умисел та можливість здійснити вбивство.

На думку апеляційного суду, безпідставним та необгрунтованим є твердження сторони захисту про відсутність умислу на вбивство, як і доказів на підтвердження мотиву та мети, оскільки вони спростовуються як показаннями свідка, так і письмовими доказами у справі.

За таких обставин, саме показання вищевказаних свідка та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 , з огляду на знаряддя та спосіб заподіяння тілесного ушкодження в область життєво важливого органу, вчинив умисне вбивство, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

При розгляді кримінального провадження встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення, тому апеляційний суд вважає, що доводи в апеляційній скарзі захисника про неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність винуватості обвинуваченого в умисному вбивстві, є безпідставними, оскільки докази, яким суд обґрунтував свій висновок про вчинення ОСОБА_10 злочину, є належними, допустимими і достатніми для прийняття процесуального рішення.

Доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, знову вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, є особою молодого віку. Враховано при цьому і думку потерпілої щодо суворого покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав наявність на утриманні матері-інваліда І групи, а обтяжуючою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і апеляційний суд і це не оспорюється в скарзі прокурора.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, а остаточне шляхом частково складання покарань за сукупністю вироків.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку і з цих мотивів, зазначених в апеляції прокурора, суд не вбачає.

Доводи прокурора, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Цивільні позови судом першої інстанції були розглянуті з суворим дотриманням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді