Справа № 456/3708/16-к
Провадження № 1-кп/456/71/2018
ВИРОК

іменем України
04 січня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий Львівської області кримінальне провадження № 0002468 від 22.11.2016р. про обвинувачення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Моршин Львівської області, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, з вищою освітою, у шлюбі не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачена ОСОБА_5 20 листопада 2016р. приблизно о 13 год. 20 хв. в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_2 , в ході словесної суперечки, яка виникла між нею та потерпілою ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин, зловила останню рукою за волосся та почала смикати. Коли ОСОБА_4 у відповідь також схопила ОСОБА_5 правою рукою за волосся, остання з метою спричинення тілесних ушкоджень подряпала праву руку потерпілої. Коли ж ОСОБА_4 відпустила волосся ОСОБА_5 , остання схопила потерпілу обома руками за волосся на голові і вдарила головою до міжкімнатних дверей, заподіявши потерпілій згідно з висновком експерта №604 від 23.11.2016р. умисне легке тілесне ушкодження у виді садна в лобній ділянці голови та садна на тильній поверхні правої кисті.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винуватість в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, ствердила наведені вище обставини, вибачилася перед потерпілою, у вчиненому каялася.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердила, що обвинувачена ОСОБА_5 дійсно 20 листопада 2016р. без дозволу зайшла до неї у квартиру, вимагаючи повернути м`яч, який чоловік останньої нібито їй приніс, та під час суперечки схопила руками за волосся і вдарила головою до дверей.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання, в якому просив не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачена вину у вчинених злочинах визнала повністю. Наполягав лише на дослідженні письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченої.

Отримавши показання обвинуваченої, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини справи і судом встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченій положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, окрім тих, що зазначив прокурор.

Суд вважає, доведеною винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у спричиненні потерпілій ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження, тому кваліфікація дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України є вірною.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до злочинів невеликої тяжкості; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; особу винної, її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичному обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує обвинуваченій покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченій, суд не вбачає.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тому суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017р. набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016р.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до інформації служби у справах дітей Управління СГП Моршинської міської ради батьківських прав щодо цих дітей не позбавлена.

ОСОБА_5 вчинила вказаний злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році»; відповідно до ст.12 КК України цей злочин відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Таким чином, на обвинувачену ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р. Обвинувачена не заперечила щодо застосування до неї акту амністії. Перешкод для застосування амністії та звільнення від відбування призначеного покарання з цих підстав ОСОБА_5 судом не встановлено. За таких обставин, є всі підстави, передбачені ст.86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» для звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити покарання штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ст.86 КК України та п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VІІІ від 22 грудня 2016 року засуджену ОСОБА_5 повністю звільнити від відбування покарання, призначеного цим вироком.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_1