АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/500/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 409 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0000121 від 07.06.2017 відносно обвинуваченого за ч.2 ст. 406 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України та призначено покарання у виді 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він будучи призваним на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 08.11.2016, яку з того часу проходить у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 на посаді водія автомобільної роти, у військовому званні «солдат», отже повинен був керуватися вимогами ст. 65 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 03 червня 2017 року близько 15 години знаходився в розташуванні автомобільної роти у канцелярії, яка знаходиться на третьому поверсі казарми військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , розуміючи хибно інтереси військової служби, підтримуючи негативні традиції «дідівщини» у військовому колективі, будучи незадоволеним виконанням обов`язків військової служби солдатом ОСОБА_9 , пред`явив йому надумані претензії з цього приводу та прагнучи продемонструвати свою вдавану перевагу над ним, вчинив порушення наведених вище статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, завдав ОСОБА_9 удар рукою в обличчя, спричинивши фізичний біль та моральні страждання, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 406 КК України і за цим законом призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Вказує, що висновок експерта № 862/е від 09 червня 2017 року має істотні недоліки, а викладений у ньому висновок щодо ступені тяжкості тілесних ушкоджень не відповідає дійсності.

Окрім того, вважає, що судом були порушені процесуальні права обвинуваченого щодо справедливого та неупередженого суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_8 просить її залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не відповідають вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього п. «а» ст. 6 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VІІІ «Про амністію у 2016 році», оскільки відповідно до ст. 12 КК України він вчинив злочин середньої тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Порушень процесуальних прав обвинуваченого щодо справедливого та неупередженого суду, як про те вказує в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав себе винним, у вчиненому щиро покаявся, фактичні обставини ним не оспорювались, а тому суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого, оскільки проти цього не заперечував останній і учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив, що у такому випадку останній буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості із спричиненням потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, є правильною.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього п. «а» ст. 6 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VІІІ «Про амністію у 2016 році», оскільки відповідно до ст. 12 КК України він вчинив злочин середньої тяжкості.

Відповідно до п. «а» ст. 6 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні підлягають військовослужбовці засуджені за злочини невеликої та середньої тяжкості.

За матеріалами даного кримінального провадження ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочини середньої тяжкості, за який йому призначено покарання у виді 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.

Під дію ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», яка обмежує коло осіб до яких може бути застосовано амністію, ОСОБА_6 не підпадає.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_6 та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року на підставі п. «а» ст. 6 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 350, 404, 405, 407, 418 КПК України, 86 КК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року на підставі п. «а» ст. 6 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4