печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
В С Т А Н О В И В:
Слідчий в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання вказує, що слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000129, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.11.2016, за підозрою громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та за підозрою громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , незаконно придбали у невстановлених досудовим розслідуванням осіб для незаконного зберігання та збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, у великому розмірі, особливо небезпечну психотропну речовину лізергід (ЛСД), у значному розмірі, наркотичний засіб кокаїн, у значному розмірі, психотропну речовину - метамфетамін, у великому розмірі, особливо небезпечну психотропну речовину - МДМА, у значному розмірі, психотропну речовину - амфетамін, у великому розмірі. Вказані психотропні речовини та наркотичні засоби ОСОБА_4 зберігала за місцем її спільного із ОСОБА_7 проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що вона за вищевикладених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повторно вчинила незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, у значному розмірі; психотропної речовини - амфетамін, у значному розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини ПМА (параметоксиамфетамін), у невеликому розмірі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала з викладених у ньому підстав та посилались на наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків.
Захисник підозрюваної в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Підозрювана ОСОБА_4 підтримала позицію свого захисника, просила відмовити у задоволенні клопотанні.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
ОСОБА_4 є підозрюваною у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
05 жовтня 2017 року громадянці України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Підставою для внесення клопотання є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у цьому провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, орган досудового розслідування вважає необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід у вигляді взяття під варту з наступних підстав.

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що вона за вищевикладених обставин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повторно вчинила незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, у значному розмірі; психотропної речовини - амфетамін, у значному розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини ПМА (параметоксиамфетамін), у невеликому розмірі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

Вищевказані обставини у своїй сукупності дають підстави підозрювати громадянку України ОСОБА_4 у вчиненні нею за попередньою змовою із громадянином України ОСОБА_7 , незаконного придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, у великому розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини лізергід (ЛСД), у значному розмірі, наркотичного засобу кокаїн, у значному розмірі, психотропної речовини - метамфетамін, у великому розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини - МДМА, у значному розмірі, психотропної речовини - амфетамін, у великому розмірі, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також вчиненні повторно, за попередньою змовою з громадянином України ОСОБА_7 , незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, у значному розмірі, психотропної речовини - амфетамін, у значному розмірі, особливо небезпечної психотропної речовини ПМА (параметоксиамфетамін), у невеликому розмірі, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і підтверджуються матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Вказані обставини, а також те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та свідчать про те, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Таким чином, у ході досудового розслідування установлено наявність практично усіх ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які в сукупності з урахуванням обставин, передбачених ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: наявності вагомих доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_4 кримінального правопорушення, які зазначені у цьому клопотанні; тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваній, передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України, в учиненні якого він підозрюється;віку підозрюваної ОСОБА_4 , його стану здоров`я, підтвердженого відповідними відомостями з медичного закладу;відсутність у підозрюваної ОСОБА_4 постійного місця роботи; майнового стану підозрюваної ОСОБА_4 , а також вагомості наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, свідчать про необхідність обрання та застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про неможливість у зв`язку з цим застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать запобіганню та уникненню зазначених у клопотанні ризиків.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних даних, що в містяться в матеріалах клопотання, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.
Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Слідчий суддя приходить до висновку щодо недоведеності слідчим та прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні. Слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_4 може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні або продовжити злочинну діяльність. Однак слідчий та прокурори належним чином не обґрунтували і не довели в судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до підозрюваної ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності. Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані. Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину, який є особливо тяжким. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Доводи клопотання слідчого в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2, 3, 5 ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, не має негативних характеристик, володіє високими моральними якостями і має міцні соціальні зв`язки.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалось затримання. Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Росии», при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошення видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Розглядаючи клопотання про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)). Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має визначене місце проживання, його сімейний стан, міцні соціальні зв`язки, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, з огляду на відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України в самому клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не доведено належним чином наявність таких ризиків і прокурором під час розгляду справи, слідчим суддею не встановлено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам. На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_4 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, а тому до підозрюваної слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. по 07-00 год., та саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваною, покладених на неї, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними, а саме: запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином. Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22-00 год. по 07-00 год..

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначити строк дії ухвали тривалістю на 60 днів по 05.12.2017 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати його:

?за наявності здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Ухвалу в частині застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваної.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 12.10.2017 року о 13-50 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1