Справа № 638/1538/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за №0004613 від 21.09.2016 рокуза обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючою, заміжньої, має на утриманні малолітнього сина, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 21.04.2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185, статтею 70 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі із застосуванням статті 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання звільнена на 1 рік, 16.12.2016 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 185, із застосуванням статті 71 Кримінального кодексу України до 2 років 3 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
13.09.2016 року в період часу з 01:00 години до 05:00 години, ОСОБА_4 перебувала за місцем мешкання малознайомого їй ОСОБА_5 в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , де в неї раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення особистого майна потерпілого, поки останній спав. Реалізуючи свій злочинний умисел із корисливих мотивів з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрала гроші в сумі 1500 грн., годинник «Romanson», вартістю зі слів потерпілого 1400 грн., Ipodnano, вартістю 1800 грн., туалетну воду «Лайтблю», вартістю 800 грн., протиугінний блок автомобілю «NissanX-Trail», вартістю 600 грн., карту пам`яті microSD 8 Гб та які не представляють матеріальної цінності для потерпілого, а всього на загальну суму 6100 грн.

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення нею злочину зникла, звернувши викрадене на свою користь і розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 6100 грн.

Допитана обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України у повному обсязі, та підтвердила обставини, викладені у обвинувальному акті, у вчиненому розкаялася, пояснивши, що доповнити їй нічого.
Суд зі згоди прокурора, обвинуваченої, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачена зміст цих обставин, не оспорює їх, і не наполягає на дослідженні всіх доказів у справі, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку обвинувачена буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_4 та кваліфікує її дії за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При вирішенні питання про покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь важкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, який у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.
Так, ОСОБА_4 раніше неодноразово судима, в тому числі і за корисливі злочини, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації у м. Харкові. Вчинення аналогічного злочину (частина 2 статті 185 Кримінального кодексу України), в період іспитового строку, який призначений за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2016 року свідчить про стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченої.
Відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_4 судом не виявлено.
Водночас, матеріали кримінального провадження підтверджують, що ОСОБА_4 вчинила злочин у період іспитового строку, призначеного їй вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2016 року, яким її засуджено до позбавлення волі на строк 2 (два) роки із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

При цьому, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.12.2016 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі, на підставі статті 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі; термін відбуття покарання обчислено з моменту її взяття під варту, тобто з 19.10.2016 року, відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України зараховано ОСОБА_4 термін попереднього ув`язнення з 19.10.2016 року по 16.12.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.04.2017 року, вирок змінено в частині виключення рецидиву як обтяжуючої відповідальність обставини, в силу частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України зараховано крім зарахованої судом першої інстанції строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 16.12.2016 року по 04.04.2017 року включно.

Окрім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2017 року засуджену ОСОБА_4 етаповано з Державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» до Харківської установи виконання покарань №27, де тимчасово залишено до розгляду по суті Дзержинським районним судом м. Харкова кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудового розслідування за №0004613 від 21.09.2016 року за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі. Вчинення злочинів під час іспитового строку саме по собі є підставою для висновку про те, що виправлення обвинуваченого неможливе без відбування покарання і відповідно до положень статті 78 Кримінального кодексу України покарання обвинуваченій призначається за правилами, передбаченими статтями 70, 72 Кримінального кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України (зі змінами у відповідності до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, обвинуваченою ОСОБА_4 заявлено клопотання про застосування до неї положень Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки у неї наявна хвороба ВІЛ, вона щиро розкаюється у вчиненні злочину, який не є тяжким чи особливо тяжким.
Відповідно до частини 1, 2 статті 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (стаття 12 названого Закону).
Відповідно до п. «г» статті 1 Закону, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.
З матеріалів кримінального провадження, а саме відповіді Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» від 01.02.2018 року вих. №12/17-487 на запит суду вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-терапевта медичної частини установи з діагнозом «хронічний персистуючий гепатит, С-м Рейно, хронічний бронхит, у лікаря-інфекціоніста з діагнозом ВІЛ-інфекція 3 кл. ст.», постійно призначене лікарем-інфекціоністом лікування, антиретровірусну терапію, хворій постійно проводиться обстеження визначення рівня вірусного навантаження та рівня клітин СД-4.
Окрім того, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення-злочин невеликої тяжкості відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, при цьому вказане кримінальне правопорушення вчинено 13.09.2016 року, тобто до дня набрання чинності (07.09.2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році». У вчиненому щиро кається.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї раніше не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню вирішити на підставі статті 124 КПК України.
Питання про долю речових доказів і документів вирішити на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В силу частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним Комінтернівським районним судом м. Харкова від 16 грудня 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту її фактичного затримання, а саме з 19.10.2016 року.
Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України (в ред. Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року), зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 строк її попереднього ув`язнення з 17 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 22 березня 2018 року із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі пункту «г» частини 1 статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного за цим вироком.
ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Головуючий: