УХВАЛА
іменем україни

29 січня 2018 року м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду:

Судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року щодо нього,
в с т а н о в и л а:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся 11 грудня 2017 року до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року на підставі пункту 2 та 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції від 13 липня 2017 року №2136-VIII) (далі КПК України) у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень та у зв`язку з невідповідністю рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України. Стверджує, що суд касаційної інстанції в оспореному рішенні застосував норми частини п`ятої статті 27, частини четвертої статті 107, пункту 7 частини другої статті 412 КПК України інакше, ніж в рішеннях наданих для порівняння. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд касаційної інстанції залишив без зміни рішення судів нижчих інстанцій щодо нього пославшись на те, що в судовому засіданні 05 серпня 2014 року, окрім вирішення в присутності ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 питання про продовження строку тримання під вартою, інших процесуальних дій не здійснювалось, обставини, які згідно статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не досліджувались, а тому відсутність фіксування на технічному носії інформації вказаного судового засідання не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті. Протилежного висновку дійшов касаційний суд в ухвалі від 28 травня 2015 року, наданій для порівняння, вказавши, що відсутність хоча б частини звукозапису судового провадження тягне за собою скасування судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд. В ухвалі від 20 серпня 2015 року, також наданій для порівняння, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, і така фіксація була обов`язковою, судове рішення підлягає скасуванню. Також заявник послався на постанову Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року, в якій зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, чи було порушення неповноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені пунктом 7 частини другої статті 412 КПК України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засідання і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії. Крім цього, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 09 жовтня 2017 року, в якій зроблено висновок під час перегляду судових рішень на підставі пункту 4 частини першої статті 445 КПК України.
Відповідно до п. п 1, 6 параграфу 3 розділу 4 «Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду та розглядаються з початку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву ОСОБА_4 та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 444 КПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.
Статтею 445 КПК України встановлено, що підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Законодавством встановлено й вимоги до заяви про перегляд судового рішення (стаття 448 КПК України). У заяві серед іншого має бути зазначено обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК України.
Підстава, передбачена пунктом 2 частини першої статті 445 КПК України, визначає необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.
Відповідно, неоднакового застосування не буде, якщо суд касаційної інстанції застосовував різні норми процесуального права, що виключає можливість усунути розбіжності в їх застосуванні.
Виходячи з вимог пункту 2 частини першої статті 445 КПК України, заявники мають чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на їх думку, застосовано неоднаково.
При цьому структура кримінальної процесуальної норми має свої особливості, оскільки юридична техніка КПК допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції в межах різних його статей. Тому, вказуючи неоднаково застосовані норми КПК, заявникам належало зазначити як статтю, що містить положення про правило поведінки, так і статтю, що передбачає наслідки його недотримання.
Проте, засудженим ОСОБА_4 зазначених вище вимог не дотримано, не зазначено кожен з елементів(гіпотезу, диспозицію, санкцію) норми КПК, яка, на його думку, була неоднаково застосована судом касаційної інстанції.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2015 року, наданій для порівняння, суд касаційної інстанції встановив, що на технічному носії інформації, долученому до матеріалів судового провадження, відсутні аудіо записи судових засідань за 14, 21 і 22 серпня 2014 року, на яких мало б бути зафіксоване дослідження документів, судові дебати, останнє слово обвинуваченого і проголошення вироку. Через відсутність цих записів суд касаційної інстанції зазначив, що не має можливості перевірити перебіг судового провадження на «відповідних стадіях», а це є безумовною підставою для скасування судового рішення за пунктом 7 частини другої статті 412 КПК України. В іншій ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2015 року, суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції через відсутність в матеріалах кримінального провадження журналу судового засідання та технічного носія інформації.
Як убачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року, яка оспорюється засудженим, суд касаційної інстанції залишаючи без зміни рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначив, що не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відсутність в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому було зафіксоване судове засідання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , яке відбулося за його та захисника ОСОБА_5 участю, оскільки журнал судового засідання наявний в матеріалах кримінального провадження. Інших процесуальних дій не здійснювалось, обставини, які згідно статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні не досліджувались, що не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті справи.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що в межах заявлених вимог немає даних про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за замістом судових рішень, тому вважає, що подана засудженим заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК України є необґрунтованою.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 445 КПК України підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України.
ОСОБА_4 , посилаючись на вказану підставу для перегляду судових рішень, стверджує, що в оскаржуваному судовому рішенні вбачається невідповідність застосування норми права висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України № 5-1кс(15)16 від 24 листопада 2016 року.
Водночас, за змістом постанови № 5-1кс(15)16 від 24 листопада 2016 року, Верховний Суд України констатував відсутність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме норму права, які зосередженні в частині п`ятій статті 27, частині четвертій статті 107, пункті 7 частини другої статті 412 КПК України.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 09 жовтня 2017 року та зазначає про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному постанові Верховного Суду України.
Виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК України, під «постановою Верховного Суду України» в пункті 3 частини першої статті 445 КПК України розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК України, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов`язковий для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.
Водночас, постанова Верховного Суду України від09 жовтня 2017 року, на яку також послався в своїй заяві засуджений, до таких судових рішень не відноситься, оскільки вона була винесена за результатами розгляду кримінальної справи з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК України.
У зв`язку із наведеним колегія суддів дійшла висновку, що заява не містить належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення в аспекті положень пункту 3 частини першої статті 445 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заява засудженого ОСОБА_4 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду.

Керуючись статтями 445, 448, 451 КПК України (в редакції від 13 липня 2017 року №2136-VIII) та відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4 «Перехідні положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року Верховним Судом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3