Постанова
Іменем України

06 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 425/2072/15-к
провадження №51-555км17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (перша палата):
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2016 року в кримінальному провадженні № 0000558 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,
встановив:
Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 01 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 364 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк 1 рік та зі штрафом в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції на підставі ст. 76 КК України.
Цим же вироком відмовлено в задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах Рубіжанської міської ради про стягнення коштів з ОСОБА_6 за необґрунтованістю.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2016 року зазначений вирок місцевого суду скасовано. Задоволено клопотання ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , та звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, на підставі ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він у 2013 році, будучи директором Комунального підприємства «ЖЕК-1» Рубіжанської міської ради, згідно контракту від 25 березня 2010 року, укладеного з керівником підприємства, що є у комунальній власності, а також представником Рубіжанської міської ради, згідно рішення Рубіжанської міської ради № 29/133 від 20 грудня 2012 року, тобто будучи посадовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, скоїв кримінальне правопорушення, а саме зловживання владою, що спричинило істотної шкоди громадським інтересам за обставин, наведених у вироку.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, просить ухвалу апеляційного суду від 21 листопада 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364 КК України на підставі ст. 49 КК України, оскільки він не визнавав своєї вини. Також прокурор указує, що ухвала апеляційного суду усупереч вимогам ст. 419 КК України належним чином немотивована, та суд безпідставно залишив цивільний позов прокурора в інтересах держави без задоволення.
У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_6 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, котрий підтримав подану касаційну скаргу, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Частиною 8 ст. 284 КПК України встановлено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.
З кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком місцевого суду за ч. 1 ст. 364 КК України, за вчинення злочину в період 2013 року.

Санкцією ч. 1 ст. 364 КК України (в ред. 2011 року) було передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 364 КК України (в ред. 2011 року), є злочином невеликої тяжкості, оскільки за нього передбачалося покарання більш м`яке, ніж позбавлення волі на строк два роки, інше більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З моменту вчинення ОСОБА_6 злочину на час постановлення ухвали суду апеляційної інстанції вищезазначені строки закінчилися.
В кримінальному провадженні містяться клопотання ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Дотримання умов, передбачених частинами 1 3 ст. 49 КК України є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (в ред. 2011 року) у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження. За таких обставин касаційна скарга в цій частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора щодо невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, є слушними, однак порушення, допущені судом апеляційної інстанції Суд вважає такими, що відповідно до ст. 412 КПК України, не є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які у будь-якому разі тягнуть за собою скасування судових рішень.
Крім того, з кримінального провадження убачається, що прокурор в своїй апеляційній скарзі не погоджувався з вироком місцевого суду лише в частині вирішення цивільного позову в інтересах Рубіжанської міської ради до ОСОБА_6 .
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні вирішується лише у разі ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Однак, як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених рішень суд апеляційної інстанції не приймав, а тому цивільний позов не міг бути вирішений у цьому кримінальному провадженні.
У разі закриття кримінального провадження, вимоги позивача про відшкодування заподіяної шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, що передбачено ч. 7 ст. 128 КПК України.
З мотивувальної частини ухвали апеляційного суду, з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» вбачається, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, оскільки апеляційний суд, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, роз`яснив прокурору право на пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства, колегія суддів дійшла висновку, що і в цій частині касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, оскільки не містить переконливих доводів для скасування ухвали апеляційного суду.
З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2016 року в кримінальному провадженні № 0000558 за обвинуваченням ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3