Справа № 209/1114/17
Провадження № 1-кп/209/225/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000236 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпродзержинськ, українки, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, незаміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

07.11.2000 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.140 ч.3 КК України до позбавлення волі на 3 роки, звільнена 31.01.2003 з Дніпродзержинської ВК (№34) по відбуттю строку покарання;

11.05.2004 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.185 ч.3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням з випробувальним терміном на 3 роки, за постановою Дніпровського PC м. Дніпродзержинська від 28.12.2004 року скасовано випробувальний термін та направлена до ВК на 3 роки, звільнена 28.03.2008 року з ВК Полтавської області по відбуттю строку покарання;

14.11.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнена 18.06.2014 згідно ст.2 ЗУ «Про амністію» на невідбуту частину 2 роки 3 місяці 16 днів, з адміністративним наглядом на 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , маючи не зняті та непогашені судимості, останній раз 14.11.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 18.06.2014 року, знову вчинила умисне корисливе кримінальне правопорушення.

04.02.2017 приблизно о 14.00 годині, (більш точний час під час судового розгляду не встановлено) ОСОБА_4 , знаходячись у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де перебувала у гостях у свого сина ОСОБА_5 , побачила на столі золоту чоловічу каблучку з камінням, що належить останньому, вирішила таємно, повторно викрасти вказане майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 04.02.2017 приблизно о 14.00 годині, (більш точний час під час судового розгляду не встановлено) ОСОБА_4 , знаходячись в спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів, взяла зі столу каблучку, яка належить ОСОБА_5 , таким чином викрала золоту каблучку чоловічу розміром 17,5, вагою 2,77 гр., проби 585 з цирконієм чорного кольору, артикул 1922, вартістю, згідно висновку судово- товарознавчої експертизи №776 від 13.03.2017 2290,22 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_4 , з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_5 в судових засіданнях участі не приймав, в матеріалах кримінального провадження міститься заява, в якій він просить суд провести судовий розгляд без його участі.

За спільною згодою учасників судового розгляду судом ухвалено про можливість розглянути кримінальне провадження без участі відсутнього потерпілого.

В судовому засіданні обвинуваченій роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) вона відмовилась, оскільки може захистити себе самостійно.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала повністю свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнала всі фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та були оголошені прокурором в судовому засіданні, погодилась і не оспорювала правову кваліфікацію кримінального правопорушення у якому вона обвинувачується, визнала факт та розмір завданої потерпілому ОСОБА_5 шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням. Повідомила, що щиро розкаялась у вчиненому кримінальному правопорушенні. Просила не призначати суворе покарання.

Після з`ясування чи правильно розуміє особа зміст обставин вчинення кримінального правопорушення викладених в обвинувальному акті, суть, обсяг та правову кваліфікацію обвинувачення, встановивши відсутність сумнівів у добровільності такої позиції, роз`яснивши правові наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України при визначені обсягу та порядку дослідження доказів по кримінальному проваджені на стадії судового розгляду, суд з`ясував, що даний учасник кримінального провадження не має заперечень і погодилась на розгляд кримінального провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України щодо всіх обставин.

Прокурор, зважаючи на позицію обвинуваченої, яка повністю визнала свою вину у вчинені кримінального правопорушення, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його правову кваліфікацію, висловився, що не має заперечень і погодився на розгляд кримінального провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України щодо всіх обставин.

Враховуючи, що обвинувачена повністю визнала свою вину в судовому засіданні, учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, які встановлені на стадії досудового розслідування, не заперечують проти розгляду кримінального провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України щодо тих обставин які ніким не оспорюються, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст.349 КПК України і наслідки її застосування, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, а саме визнати недоцільним дослідження доказів щодо всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд встановив наступний порядок та обсяг дослідження доказів: допит обвинуваченої, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої та зміст досудової доповіді, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі, у скоєному розкаялась та пояснила, що вона 04.02.2017 року о 14.00 годині знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 разом з потерпілим, який є її сином. Каблучка лежала на столі в спальні, вона її взяла та поклала в кишеню, коли ніхто цього не бачив, розуміла, що вчинила крадіжку. Коли вона вийшла з квартири, подзвонила сину і сказала про це. Каблучку віддала співмешканцю. Купила потерпілому нову каблучку, зазначає, що він до неї не має претензій.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними, й такими, що не викликають у суду підстав для сумніву щодо істинності її позиції.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні нею кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, її умисні дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Кримінальне правопорушення вчинене із прямим умислом із корисливих мотивів.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії середньої тяжкості кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима за злочини, які є умисними, офіційно не працює, за місцем мешкання скарг від мешканців будинку не надходило (т.2 а.с.70), перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2010 року, на обліку у лікаря психіатра не перебуває (т.2 а.с.69). Відповідно до довідки про звільнення (т.2 а.с.67) 18.06.2014 року звільнена із місць позбавлення волі на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2014 році" з невідбутою частиною 2 роки 3 місяці 16 днів з адміністративним наглядом на1 рік. За місцем проживання скарг від мешканців не надходило (т.2 а.с.70)

Суд враховує, що відсутнє підтвердження відшкодування майнової шкоди завданої потерпілому ОСОБА_5 .

За дорученням суду, уповноваженим представником органу пробації, у даному кримінальному проваджені була складена досудова доповідь відносно обвинуваченої (т.1 а.с.24).

Відповідно до положень ч.1 ст.314-1 КПК України, суд враховує зміст досудової доповіді в частині інформації, що характеризує обвинувачену, а також для прийняття судового рішення про міру покарання.

За змістом досудової доповіді: ризик вчинення повторного кримінального правопорушення дуже високий, ризик небезпеки для суспільства - високий.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлені.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, адже обвинувачена, в тому числі, має непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисного злочину за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.11.2012 року за ст.ст. 307 ч.1, 307 ч.2, 70 ч.1 КК України, яка не утворює одночасно повторність злочинів.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п.2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Частина 2 ст.65 КК України встановлює, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

За даний вид кримінального правопорушення передбачені декілька видів покарання.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка визнала свою вину, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставини, відомості про особу обвинуваченої, а саме те, що обвинувачена раніше судима в тому числі за умисні злочини проти власності, офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується позитивно, наслідки завдані скоєним кримінальним правопорушенням, підтвердження відшкодування матеріальної шкоди потерпілому відсутнє, знаходиться на обліку у лікаря нарколога, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої може бути досягнуто лише в умовах ізоляції останньої від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, особу обвинуваченої, яка визнала свою вину, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої обставини, відомості про особу обвинуваченої, наслідки від вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що існує можливість виправлення особи без відбування покарання, тобто вона може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, згідно ст.75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання забезпечить функцію виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання закінчився. Клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження не надходило.
Потерпілим ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов, за наслідками підготовчого судового засідання, ухвалою суду від 29.09.2017 року його цивільний позов було залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. Позивачем ОСОБА_5 не були усунені недоліки позовної заяви та 26.10.2017 року в судовому засіданні цивільний позов йому було повернуто.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 170 гривень, 00 копійок підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 на підставі ч.2 ст.124 КПК України.

Долю речових доказів, вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, ч.3 ст.349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк на 3 (три) роки.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ч.2 ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень, 00 копійок.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ: копію бірки на чоловічу каблучку - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками кримінального провадження та іншими особами визначеними в ст.393 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення. Учасники кримінального провадження, які не були присутні в судовому засіданні при оголошені вироку, можуть отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1