УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/375/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.286 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканканця АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдано за недоведеністю вини обвинуваченого.
В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 , про стягнення з останнього матеріальної шкоди в сумі 1 486, 38 гривень та моральної шкоди, в розмірі 50 000 гривень за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди відмовлено.
Судові витрати, за проведення судової експертизи, в сумі 440, 1 гривень віднесено на рахунок держави.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 28.10.2013 року, близько 02 години, на власному технічно справному автомобілі марки Mersedes Benz Vito 638, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись по правій смузі руху проїжджої частини вулиці Леніна в с. Сущани Олевського району в напрямку с. Юрово Олевського району Житомирської області, вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху за наступних обставин.
Так, ОСОБА_10 у вказаний день та час зупинив транспортний засіб навпроти будинку № 4 на правому узбіччі проїжджої частини вул. Леніна с. Сущани Олевського району Житомирської області. Далі водій ОСОБА_10 в порушення вимог п.2.3 (б), п. 10.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обравши безпечної дистанції та інтервалу, розпочав рух вищевказаним автомобілем по узбіччю, що є елементом автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по узбіччю в попутному напрямку руху транспортного засобу.
Після первинного контакту з автомобілем, а саме в результаті удару передньою правою боковою частиною автомобіля, пішохід ОСОБА_7 впала на поверхню узбіччя. Не зважаючи на це, водій ОСОБА_10 продовжував рух та вчинив наїзд правим заднім колесом автомобіля на праву ногу пішохода ОСОБА_7 , яка на той момент знаходилась в горизонтальному положенні на узбіччі.
В результаті дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого гомілково ступеневого суглобу, синця на зовнішній поверхні лівого гомілково ступеневого суглобу, закритого двохкісточкового перелому лівого гомілково ступеневого суглобу з незначним зміщенням, які згідно висновку судово медичного експерта № 209 від 06.12.2013 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд у вироку послався на те, що стороною обвинувачення у судовому провадженні не було доведено, що саме ОСОБА_7 вчинив вказане кримінальне правопорушення.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу з доповненнями в якій вирок суду просить скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу, в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а на підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності.
Вказує, на невідповідність висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотне порушення судом вимог КПК України, які перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
На вирок суду також була подана апеляційна скарга представником потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , від якої він відмовився до закінчення апеляційного розгляду, а тому колегія суддів не розглядає вказану апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 , просила вирок суду скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен, бути законним і обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою- у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Виправдовуючи ОСОБА_10 суд не дотримався цих вимог закону.
Суд у вироку не зазначив чому він не приймає до уваги докази, якими прокурор обґрунтовував винність ОСОБА_10 у вчиненні злочину, а саме показання потерпілої ОСОБА_7 , показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протоколи проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновку судово медичної експертизи № 369 від 15.10.2014 року, висновку судово автотехнічної експертизи № 3/96 від 28.02.2014 року.
Порушення, які допустив районний суд, відповідно до положень ст. 412 ч.1 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
За таких обставин, висновок суду про виправдання ОСОБА_10 , є передчасним, зроблений без повного, всебічного об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може вважатися законним і обгрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Приймаючи до уваги, що прокурор змінив вимоги апеляційної скарги та просив апеляційний суд скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення, у зв?язку з чим кримінальне провадження підлягає направленню на новий судовий розгляд.
При новому розгляді кримінального провадження необхідно ретельно дослідити усі зібрані докази, дати належну правову оцінку діям ОСОБА_10 перевірити і інші доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 - задовольнити частково.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: