ЄУН №389/2764/17
Провадження №1-кс/389/362/17
У Х В А Л А
На підставі постанови слідчого СВ Знам`янського МРВ УМВС України у Кіровоградській області від 24 червня 2014 року судово-медичним експертом Знам`янського відділення СМЕ ОСОБА_6 було проведено судово-медичну експертизу№130 від 03 липня 2014 року. За наслідками проведеної експертизи, експерт прийшов до висновку, що заподіяне йому поранення відноситься до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я на тій підставі, що - як він вважає, на момент його прибуття до лікарні наявне поранення не було проникаючим, а внутрішня кровотеча (наявність якої підтверджена медичною документацією) виникла після оперативного втручання хірургів - п.7 висновку. Термін перебування на лікуванні експертом до уваги не взято.
В подальшому, не проводячи більше будь-яких слідчих дій, 31 березня 2017 року кримінальне провадження начальником СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 було закрито з тих підстав, що він наче б то сам спровокував конфлікт. ОСОБА_5 захищаючись заподіяв йому легкі тілесні ушкодження, а тому його дії не виходять за рамки необхідної оборони.
Вважає, що дана мотивація є необгрунтованою та надуманою, оскільки досудове розслідування по-перше було проведено далеко не в повному необхідному обсязі, по- друге, його навіть не ознайомили з висновком СМЕ №130 від 03 липня 2014 року (ознайомився лише 12 листопада 2017 року), з яким він категорично не згоден, оскільки цей висновок не відповідає фактичним обставинам.
Вказав, що якщо наявне у нього поранення (яке як випливає з тексту постанови, слідчий вважає спричиненим ОСОБА_5 ) до його прибуття в лікарню не було проникаючим, то чому йому стало настільки погано, що через досить незначний час він втратив свідомість. Від простого порізу такого статись не могло. Далі, 15 травня 2014 року йому було проведено просто ушивання рани, а 16 травня 2014 року при операції у нього з плевральної порожнини було видалено 1200 мл рідкої крові, а потім після встановлення дренажу ще 150 мл крові. Відповідь на питання - звідки взялася кров при непроникаючому пораненні ще до операції, відсутня. Крім того, з висновку СМЕ №130 від 03 липня 2014 року слідує, що проникаюче поранення, через яке він провів 26 днів у лікарні і потім продовжував лікуватись вдома йому спричинив хірург Шмигаль, який його лікував. Тобто - саме хірург спричинив тяжке тілесне ушкодженн. Тому виникає питання, чому не відкрито кримінальне провадження стосовно вказаного лікаря.
Відповіді на вищевказані питання та на інші питання, які виникають після ознайомлення з висновком СМЕ №130 від 03 липня 2017 року могла б дати комісійна судово- медична експертиза, але слідчим така експертиза призначена відтак і проведена не була. Натомість склад кримінального правопорушення, по факту вчинення якого було відкрито кримінальне провадження, вже 04 липня 2014 року було перекваліфіковано на ч.2 ст. 125 КК України, що, як він вважає, є занадто поспішним.
За викладених ним обставин, вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є необгрунтованою та незаконною і винесена з порушенням положень ст.9 КПК України.
Прокурор, заявник та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Заявник та його представник подали заяви, в яких просили суд розглядати справу за їхньої відсутності. В судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, представник заявника підтримав скаргу, а прокурор - просив залишити її без задоволення, вказуючи на безпідставність доводів скарги.
Згідно з ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
Разом з цим, з огляду на засаду диспозитивності в кримінальному провадженні, згідно з якою учасники кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачені КПК, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та його представника. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги в силу положень ч.3 ст.306 КПК України.
В цей же день складено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правпорушення, за яким ОСОБА_3 заявив та просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 15 травня 2014 року приблизно о 22:00 годині в АДРЕСА_1 спричинила йому тілесне ушкодження.
Згідно з випискою з історії хвороби №4657 від 15 травня 2014 року та довідкою №213 від 15 травня 2014 року ОСОБА_3 поступив до Знам`янської ЦРЛ у зв`язку з ножовим пораненням. Діагноз: проникаюче поранення колото-різане (Д-2 см.) 5-го міжребір`я по задній окселярній лінії зліва. Пневмогемоторакс? Госпіталізований в хірургічне відділення. У довідці №57 від 16 травня 2014 року за підписом лікаря - хірурга Знам`янскьої ЦРЛ ОСОБА_8 зазначено, що ОСОБА_3 знаходиться у хірургічному відділенні з діагнозом: проникаюче ножове поранення. Операція «Дренирование плевральной полости слева по Бюлау».
У довідці Знам`янської ЦРЛ від 20 червня 2014 року зазначено, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 25 травня 2014 року по 11 червня 2014 року. Загальна тривалість лікування становила 27 ліжко-днів.
З пояснень свідка ОСОБА_8 , який працює лікарем хірургом в Знам`янській ЦРЛ від 16 травня 2014 року вбачається, що 16 травня 2014 року приблизно о 01:00 годині на приймальне відділення Знам`янської ЦРЛ був доставлений ОСОБА_3 . На чергуванні перебував черговий лікар - хірург ОСОБА_9 , який поставив йому попередній діагноз: проникаюче поранення колото-різане грудної клітини зліва. 16 травня 2014 року він прийшов на роботу, о 09:00 годині ОСОБА_3 був проведений ренген. Вказав, що стан ОСОБА_3 відноситься до середньої важкості, діагноз: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва.
Відповідно до висновку судово- медичної експертизи №130 від 03 липня 2014 року у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої половини плевральної порожнини, середній гемоплевмотеракс зліва, екскудативний плеврит зліва, колото-різане поранення лівої половини грудної клітини по боковій поверхні. Згідно медичної документації на момент надходження в стаціонар 15 травня 2014 року о 22:35 год у ОСОБА_3 малось тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини зліва. По даним об`єктивного дослідження, а також згідно з даними рентгенологічного дослідження проникаюче поранення лівої плевральної порожнини на момент надходження не було. Ознаки гемопневмотераксу з`явилися 16 травня 2014 року після попереднього огляду та маніпуляцій хірургів. За тяжкістю вищевказане колото-різане поранення грудної клітини відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткостроковим розладом здоров`я. Не виключається утворення вказаних тілесних ушкоджень при обставинах, на які потерпілий вказав під час допиту від 21 червня 2014 року.
Згідно з протоколами допиту потерпілого від 21 червня 2014 року та від 16 вересня 2014 року ОСОБА_3 пояснив, що 15 травня 2014 року після 21:00 години в районі зупинки біля магазину «Імперія» в місті Знам`янка раніше знайомий йому чоловік на ім`я ОСОБА_10 наніс йому удар гострим пердметом в область лопатки ззаду зліва, після чого він через деякий час був госпіталізований до Знам`янської ЦРЛ.
В ході проведення негласної слідчої (розшуковоїдії)- зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж: контроль за телефонними розмовами ОСОБА_5 була отримана інформація , що підтверджує нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .
Постановою слідчого від 31 березня 2017 року кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. У постанові зазначено, що в данному факті формально вбачаються ознаки злочину передбаченого ст.125 КК України та враховуючи той факт, що в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 спровокував конфлікт та першим почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_5 , який у свою чергу згідно показів самого потерпілого вже після його дій спричинив йому тілесні ушкодження, тому в данному випадку особа згідно зі ст.36 КК України захищала свої охоронювані законом права, а саме свою недоторканість в результаті чого як одна так і інша особа отримала тілесні ушкодження, які регламентуюються однією статтею Кримінального кодексу України, що унеможливлює допущення перевищення меж необхідної оборони.
В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про вручення потерпілому копії оскаржуваної постанови. Представником потерпілого копія отримана 10 листопада 2017 року. Дані про те, що ОСОБА_3 було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження також відсутні.
Відповідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті, а саме коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Поняття верховенства права та його зміст розкрито у Рішеннях Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 тавід 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.
Відповідно до положень ст.9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства (принцип законності).
При цьому, слідчий зобов`язаний (а не має право) всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Одним із завдань кримінальної процесуальної діяльності є правильне застосування норм закону України про кримінальну відповідальність. У процесі кваліфікації спочатку відбувається діяльність слідчого зі встановлення фактичних обставин з дотриманням вимог процесуального закону. Встановлення фактичних обставин, які мають значення для кваліфікації (фактичний склад злочину) тягне за собою їх зіставлення з юридичним складом злочину. Питання про можливу зміну кваліфікації постає у зв`язку зі встановленням нових фактичних обставин справи, внаслідок чого змінюється фактична підстава кримінально-правової кваліфікації. Відтак, попередня кваліфікація у разі необхідності може бути уточнена по мірі з`ясування нових фактичних обставин справи в ході досудового розслідування.
В свою чергу, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.
Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.
Кримінальний кодекс розрізняє тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості і легке. Характер і ступінь тілесних ушкоджень на практиці визначаються на підставі відповідних положень КК (статті 121, 122, 125) і Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених МОЗ.
У ст.84 КПК України зазначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 101 КПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Статтею 4 Закону України "Про судову експертизу" встановлено, що правильність висновку судового експерта забезпечується можливістю призначення повторної експертизи, яка доручається іншому експерту, експертам.
Згідно з ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Проведення слідчих (розшукових) дій регулюється главою 20 КПК України. Самі по собі слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
За змістом ст.94 КПК Украни, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як з`ясовано судом в основу оскаржуваної постанови покладено висновок судово-медичної експертизи по встановленню ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_12 від 03 липня 2014 року №130, згідно з яким тілесні ушкодження виявлені у потерпілого відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, але вказаний висновок не узгоджується з іншими матеріалами, які містяться у кримінальному провадження (медичні документи, пояснення свідка лікаря хірурга ОСОБА_8 ). При цьому, слідчим повторна експертиза не призначалося. Також, не зрозуміло, яким чином слідчим встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки кримінальне провадження порушено за фактом заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 у рамках данного кримінального провадження взагалі не допитувався, підозра не пред`являлась, тому висновок щодо його дій визнаних слідчим як необхідна оборона не можна вважати обґрунтованим та підтвердженим матеріалами провадження як і закриття з цих підстав кримінального провадження. Крім того, слідчим в порушення п. 11 ч. 1 ст. 56 КПК не ознайомлено потерпілого з матеріалами кримінального провадження.
Отже, суд погоджується із доводами скаржника, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена передчасно і недостатньо мотивована, а тому підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 284, 303-307 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1