Справа № 645/1848/17
Провадження № 1-кп/645/340/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не засудженого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , з 2016 року по березень 2017 рік працював на ТОВ «Виробнича компанія Імпульс», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 7 на посаді слюсаря - збірника, у зв`язку з чим мав вільний доступ на охоронювану територію підприємства, та міг спостерігати за діяльністю інших працівників підприємства, рухом товарно-матеріальних цінностей, що знаходились як на території, так і в приміщені підприємства. В період з 25.12.2016 по 28.12.2016, точний час досудовим слідством не встановлено, з метою виявлення чужого майна, яке можливо таємно викрасти, шляхом пошкодження металевого листа з верхнього лівого боку даху підсобного приміщення, ОСОБА_5 отримав доступ та незаконно проник до підсобного приміщення ТОВ «Виробнича компанія Імпульс», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 7, в якому зберігались особисті речі ОСОБА_4 . Перебуваючи в середині підсобного приміщення, він побачив катушки мідного дроту, що належали ОСОБА_4 , придбані потерпілим для виконання замовлення ТОВ «Виробнича компанія Імпульс» відповідно до цивільно-правового договору про виконання робіт, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Виробнича компанія Імпульс». Реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення ОСОБА_5 наявним при собі плоскогубцями відрізав частину мідного дроту від катушки, тобто таємно викрав майно належне ОСОБА_4 , залишивши місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим мідним дротом на власний розсуд. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення мідного дроту, ОСОБА_5 , з зазначеного вище періоду часу по 14.03.2017 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його злочинні дії залишались непомітними для потерпілого, неодноразово, перебуваючи на території ТОВ «Виробнича компанія Імпульс», проникав у описаний вище спосіб, до підсобного приміщення, звідки таємно викрадав мідний дріт від`єднуючи фрагменти від катушки, заздалегідь заготованими, слюсарними інструментами, залишаючи місце вчинення кримінального правопорушення , та розпоряджаючись майном на власний розсуд. Як встановлено досудовим слідством ОСОБА_5 загалом таємно викрав 50 кілограмів брухту міді, вартістю 5500,0 грн., тим самим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на зазначену суму 5500,0 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, пояснив суду, що дійсно він працював слюсарем-збірником на підприємстві «Імпульс», у грудні 2016 року таємно викрав, відрізавши плоскогубцями від котушки, з приміщення зазначеного підприємства за адресою: м.Харків, вул. Хабарова, 7, частину мідного дроту, також і у подальшому, до 14 березня 2017 року він продовжував викрадення мідного дроту, однак, не погодився з вартістю викраденого майна.
Окрім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також повністю підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності, поясненнями потерпілих, показами свідка, допитаних в судовому засіданні:
Допитана в судовому засіданні у якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив суду, що він працює в ТОВ «Виборча компанія Імпульс» по цивільно-правовому договору, на інтернет - сайті ним було придбано котушку з мідним дротом, яку помістив у підсобному приміщенні, ранком 14 березня 2017 року він відкрив підсобне приміщення і помітив, що металевий лист, яким була обшита стіна приміщення, зігнутий, та виявив відсутність мідного дроту.
Також допитаний у якості свідка ОСОБА_6 пояснив суду, що він є директором ТОВ «Виробнича компанія Імпульс», ОСОБА_5 працював у нього на підприємстві, у березні 2017 року на підприємстві виявили відсутність мідного дроту, ОСОБА_5 не заперечував, що саме він скоїв крадіжку.
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази.
Протокол огляду місця події та фототаблиці до нього від 14.03.2016 року, в ході якого оглянуто підсобне приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , (а.п. 10-13).
Висновок судової товарознавчої експертизи №5557 від 12.04.2017 року, відповідно якого ринкова вартість 50 кг брухту міді, на період оцінки з 01.01.2017 року по 14.03.2017 року складала 5500 гривень.(а.п. 31-34)
Протокол проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2017 року та ілюстративний матеріал до ньго за участю підозрюваного ОСОБА_5 , який за адресою: АДРЕСА_2 , розказав і показав на місце у підсобному приміщенні, звідки він викрав мідний дріт (а.п.43-44)
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Ст.91 КПК України визначає обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збирання перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_5 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст.85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд вважає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , передбаченою ст. 67 КК України судом визнається рецидив кримінальних правопорушень.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого він раніше засуджений, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом: полінаркоманія, синдром залежності, страждає на хронічне обструктивне захворювання легень, група В, має на утриманні батьків-пенсіонерів, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується формально.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким кримінальним правопорушенням, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшує та обтяжує покарання, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність на утриманні батьків-пенсіонерів, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_5 а обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а також додатково обов`язок, необхідний і достатній для його виправлення, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України
При вирішенні питання щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості,та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Згідно абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, а саме витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №5557 від 12.04.2017 року у сумі 198 грн. 00 коп., підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави в особі ХНДІСЕ ім..Засл.проф. М.С. Бокаріуса.
Речові докази у справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_5 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Також додатково покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 5500 гривень (п`ять тисяч п`ятсот гривень ) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф.. М.С. Бокаріуса процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи №5557 від 12.04.2017 року у сумі 198 грн. (сто дев`яносто вісім гривень )
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя