Справа № 468/227/18-к
1-кп/468/64/18

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

03.04.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження № 0000028 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолександрівка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, студента 2 курсу ПТУ №42, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 21.12.2017 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч.3, 75, 104 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2018 року о 10.00 год. ОСОБА_3 перебував в квартирі свого знайомого ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , де повідомив дружину власника житла ОСОБА_9 про необхідність пошукати в їхньому гаражі сім-картку оператора мобільного зв`язку, яку він загубив у вказаному гаражі. Після того ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_9 пішов до гаражу ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_4 , де побачив гідророзподілювач, який там знаходився, в результаті чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на здійснення його крадіжки. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно з корисливих спонукань викрав гідророзподілювач марки «4Р40 Вadestnost» моделі «A1A1A1A1GKZ1» вартістю 3300 грн., з яким залишив приміщення гаражу. Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальних збитків в сумі 3300 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_3 визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема те, що 19.01.2018 року з дозволу дружини ОСОБА_8 зайшов до приміщення гаражу по АДРЕСА_4 , щоб знайти свою сім-картку, де побачив гідророзподілювач, який він викрав. У вчиненому розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину, видавши їм викрадене майно.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винність у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20.01.2018 року місцем вчинення злочину є приміщення гаражу ОСОБА_8 , розташоване по АДРЕСА_4 .

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 22.01.2018 року останній добровільно видав працівникам поліції викрадений ним у ОСОБА_8 гідро розподілювач.

Відповідно до протоколу огляду предмета від 23.01.2018 року слідчим було оглянуто гідророзподілювач марки «4Р40 Вadestnost» моделі «A1A1A1A1GKZ1».

Розхідною накладною №2084 від 15.01.2018 року та експрес-накладною від 15.01.2018 року підтверджується вартість викраденого майна, яка становить 3300 грн.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 14.02.2018 року слідує, що ОСОБА_3 на місці в присутності понятих, законного представника та захисника добровільно розповів та показав обставини крадіжки ним майна з гаража по АДРЕСА_4 .

Вказані вище докази свідчать про вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, оскільки незважаючи на те, що на час вчинення даної крадіжки 19.01.2018 року, попередній вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.12.2017 року не набрав законної сили (а вказаний вирок набрав законної сили 23.01.2018 року), для повторності злочинів відповідно до ст. 32 КК України не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки »).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який є неповнолітнім, за місцями проживання та за місцем навчання не має негативної характеристики, навчається на 2 курсі ПТУ №42, отримує власний дохід у вигляді стипендії, визнання ним своєї вини, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння що віднесене до категорії злочинів середньої тяжкості, обвинувачений має задовільний стан здоров`я, виховується в неповній сім`ї, оскільки батьки обвинуваченого розлучені, почергово проживає з матір`ю та батьком, умови проживання задовільні.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину (оскільки обвинувачений добровільно при проведенні слідчого експерименту повідомив та показав обставини злочину, які у зв`язку з таємним характером злочину могли бути відомі тільки йому), вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку (оскільки обвинувачений добровільно повернув викрадене ним майно).

При призначенні неповнолітньому ОСОБА_3 покарання суд також враховує звіт щодо неповнолітнього служби у справах дітей Баштанської райдержадміністрації та досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.

В судових дебатах сторона обвинувачення вважала, що при наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання можливо при призначенні покарання за ст. 71 КК України за сукупністю вироків застосувати ст. 69 КК України, визначивши остаточне покарання у виді одного року позбавлення волі.

Суд погоджується з позицією державного обвинувачення щодо можливості при призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 покарання застосування ст. 69 КК України, проте положення даної статті мають застосовуватись до призначення ОСОБА_3 покарання за ст. 185 ч.2 КК України, та не можуть застосовуватись до призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (абз. 5 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

З врахуванням особи винного, його неповнолітнього віку, ряду обставин, які пом`якшують покарання та, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення неповнолітньому обвинуваченому, який має самостійний дохід у вигляді стипендії, із застосуванням ст. 69 КК України покарання більш м`якого виду, не передбаченого санкцією ч.2 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Вирішуючи питання про можливість при призначенні покарання застосувати ст. 69 КК України, суд безумовно враховує той факт, що ОСОБА_3 вже засуджувався 21.12.2017 року Баштанським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч.3, 75, 104 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в один рік.

При цьому, на час вчинення ОСОБА_3 нового злочину 19.01.2018 року попередній вирок суду від 21.12.2017 року не набрав законної сили.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Ст. 164 КВК України передбачає цілий ряд заходів, які застосовуються до засуджених, які звільнені від відбування покарання з випробовуванням.
Згідно зі ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

При цьому, суд звертає особливу увагу, що і положення ст. 75, 78 КК України, і положення ст. 164, 165 КВК України ведуть мову саме про засудженого.
Визначення засудженого дане в ч. 2 ст. 43 КПК України, відповідно до якої засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
В такому визначенні реалізується презумпція невинуватості як загальної засади кримінального провадження та конституційного принципу.

Більш того, відповідно до ч.5 ст. 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
За такого під іспитовим строком (випробуванням) слід розуміти не тільки певний період в часі, а й систему відповідних виховних заходів, які застосовуються виключно на підставі вироку суду, який набрав законної сили та, що саме головне, виключно до засудженого (а не до обвинуваченого).

При цьому, відповідно до ст.71, 72 КК України покарання за даним вироком та покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.12.2017 року за ст. 185 ч.3, 75, 104 КК України у виді трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в оди рік, який набрав законної сили 23.01.2018 року, - складенню не підлягають та мають виконуватись самостійно.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речовий доказ - гідророзподілювач марки «4Р40 Вadestnost» моделі «A1A1A1A1GKZ1» - слід залишити у власника ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 71, 72 КК України даний вирок та вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.12.2017 року по справі № 468/1124/17-к виконувати самостійно.

Речовий доказ - гідророзподілювач марки «4Р40 Вadestnost» моделі «A1A1A1A1GKZ1» - залишити у власника ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: