АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/154/18 Справа № 706/1160/17 Категорія: ст.246 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у судовому провадженні в суді першої інстанції ОСОБА_7 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Косарі Кам`янського району Черкаської області, українця,

громадянина України, який має неповну середню освіту, не одруженого,

не працюючого, зареєстрованого в

АДРЕСА_1 , проживаючого в

АДРЕСА_2 ,

в силу ст. 89 КПК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_8 про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави в особі Розсішківської сільської ради Христинівського району Черкаської області збитки завдані навколишньому природному середовищу в розмірі 1 111 713,67 грн.

Звернуто стягнення на майно обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон «Lenovo», в рахунок задоволеного цивільного позову.

Стягнуто із ОСОБА_8 судові витрати в розмірі 790,96 грн. за проведення судово-економічної експертизи.

Доля речових доказів вирішена в порядку, встановленому ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Як вбачається з цього вироку, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він в другій половині травня 2017 року, знаходячись на території полезахисного насадження лінійного типу, що відноситься до лісового фонду України та розпочинається від сміттєзвалища м. Христинівка і розташоване неподалік с. Веселівка Христинівського району Черкаської області в адміністративних межах Розсішківської сільської ради Христинівського району Черкаської області, діючи умисно, без відповідного дозволу на проведення порубок, з використанням бензопил марки «Dleo-Мас» та «Z-58», що знаходилися у володінні останнього, на протязі двох тижнів зрізав, повністю відокремивши від кореня сто дев`яносто два сироростучих (живих) дерева породи ясен, черешня, клен, дуб діаметрами пнів від найменшого 10 см. до найбільшого 72 см., загальною вартістю відповідно до постанови КМУ №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23.07.2008 р. та висновку судово-економічної експертизи №4/1433 від 25.07.2017 р. 1111713 грн. 67 коп.(один мільйон сто одинадцять тисяч сімсот тринадцять грн. 67 коп.) чим заподіяв державі істотної шкоди на вказану суму.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.246 КК України незаконна порубка дерев у захисному лісовому насадженні, що заподіяло істотну шкоду.

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор яка брала участь у судовому провадженні в суді першої інстанції ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій за ст.246 КК України, вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд в порушення вимог ч.5 ст.128 та ч.1 ст.129 КПК України, задовольняючи цивільний позов не визначився зі змістом спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які у даному випадку застосовані бути не можуть, так необхідність задоволення позовних вимог суд мотивував нормами ст.1120 ЦК України, яка визначає обов`язки право володільця, а ст.1201 ЦК України регулює порядок відшкодування витрат на поховання. Вважає, що помилковим є посилання судом і на норми ч.3 ст.174 ЦПК, що визначають наслідки відмови позивача від позову.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

З урахуванням думки прокурора про можливість слухання справи в апеляційному порядку без їх участі, колегія суддів, дотримуючись процесуальних строків, визнала за можливе розглянути подану апеляційну скаргу в цьому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, і просила її задовольнити з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора яка брала участь у судовому провадженні в суді першої інстанції ОСОБА_7 , підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вироку суду, фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати ці обставини.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст.246 КК України, як незаконна порубка дерев у захисному лісовому насадженні, що заподіяло істотну шкоду.

Стосовно призначеного судом покарання ОСОБА_8 , то воно відповідає вимогам ст.ст.65,66 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд вірно врахував дані про його особу: характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, який класифікується як середньої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову, який пред`являється прокурором в інтересах держави, то колегія суддів вважає їх слушними, з огляду на наступне.

Так, згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, ухвалюючи вирок суд першої інстанції вказав, що шкода завдана кримінальним правопорушенням навколишньому природному середовищу підлягає стягненню із обвинуваченого, оскільки останній позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. При цьому, необхідність задоволення позовних вимог, суд мотивував нормами ст.ст.1120, 1201 ЦК України.

Отже, суд задовольняючи цивільний позов не визначився із змістом спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які у даному випадку застосовані бути не можуть.

Так, ст.1120 ЦК України визначає обов`язки право володільця, а ст.1201 ЦК України регулює порядок витрат на поховання.

Помилковим є посилання судом на норми ч.3 ст.174 ЦПК України, що визначають наслідки відмови позивача від позову.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок Хритинівського районного суду Черкаської області від 03.11.2017 р., змінити.

Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у судовому провадженні в суді першої інстанції ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2017 року, відносно ОСОБА_8 , змінити, виключивши із мотивувальної частини вироку посилання на ст.ст.1120, 1201 ЦК України та ч.3 ст.174 ЦПК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :