БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 497/1736/17
Провадження № 1-кс/497/418/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2017 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області

в особі слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград клопотання старшого слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, капітана поліції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, за національністю болгарина, вільно володіючого російською мовою, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утримані двох неповнолітніх дітей, Фізичної особи підприємця, який займається вантажними автомобільними перевезеннями, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Болградським РС ГУДМС України в Одеській області від 29.01.2014 року, -
В С Т А Н О В И В:

15.11.2017 року старший слідчий СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, яке погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури, який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .
З поданого клопотання слідує, що 30.10.2017 року до чергової частини Болградського відділення поліції надійшов рапорт начальника сектору Болградського відділення поліції ОСОБА_8 про те, що 29.10.2017 року при проведенні патрулювання в с. Городнє Болградського району Одеської області, їх нарядом ГРПП Болградського ВП до складу якого входив він, інспектор ОСОБА_9 , інспектор ОСОБА_10 і поліцейський ОСОБА_11 , мешканці вказаного села ОСОБА_12 і ОСОБА_4 відмовилися виконувати їх законні вимоги, вчинили їм опір, в процесі чого спричинили їм тілесні ушкодження.

За вказаним фактом, СВ Болградського відділення поліції розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000633 від 30.10.2017 року, кваліфікованого за ч.2 ст.345 КК України.

Зі змісту клопотання слідує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29.10.2017 року приблизно о 22:25 годині, ОСОБА_4 разом зі своїм братом ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з умислом, спрямованим на порушення нормальної роботи працівників правоохоронних органів, біля автобусної зупинки с. Городнє на автодорозі Т-16-32, під привидом незаконного здійснення патрулювання в с. Городнє, вступили у словесну перепалку з нарядом ГРПП Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області у складі начальника сектору ОСОБА_8 , інспектора ОСОБА_9 , інспектора ОСОБА_10 , поліцейського ОСОБА_11 , які на службовому автомобілі згідно плану-завданню проводили патрулювання.

На законні вимоги зазначених працівників поліції представитися, пред`явити документи на керовані ними автомобілі і на право керувати транспортними засобами, ОСОБА_12 і ОСОБА_4 відмовилися, виражаючись на їх, працівників поліції адресу образливими, нецензурними словами, при цьому неодноразово шарпали за формений одяг працівників поліції.

На неодноразові попередження поліцейських припинити чинити опір їх законним вимогам, ОСОБА_12 і ОСОБА_4 не реагували, в результаті чого в процесі присікання протиправних дій останнього, по відношенню до ОСОБА_12 інспектором поліції ОСОБА_9 було застосовано прийом рукопашного бою «загин руки за спину» і переведений ним у лежаче положення.

Побачивши це, ОСОБА_4 продовжуючи чинити опір працівникам поліції, підійшов до інспектора поліції ОСОБА_9 , якого руками схопив за формений одяг та відтягнув від ОСОБА_12 .

Надалі, ОСОБА_12 і ОСОБА_4 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень працівникам поліції, нанесли їм удари ногами і руками по різним частинам тіла, голови і обличчя, заподіявши тим самим:

- потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи за № 80 від 06.11.2017 року тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі в ділянці чола ліворуч на межі росту волосся, синця на передній поверхні лівого коліна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи за № 81 від 06.11.2017 року тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кістки спинки носа без зміщення, синця на обличчі в лівій вуличній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

- потерпілому ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи за № 82 від 06.11.2017 року тілесні ушкодження у вигляді синця на спині в ділянці попереку праворуч, синця у верхній третині лівого стегна по зовнішній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- потерпілому ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи за №83 від 06.11.2017 року тілесні ушкодження у вигляді синця на спині в ділянці лівої лопатки в нижній частині, синця на передній поверхні лівого коліна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України, за ознаками: умисне спричинення працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.
По твердженню слідчого, застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язано з необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не прибуття його на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, та для запобігання скоєння ним іншого кримінального правопорушення, або продовження кримінального правопорушення. Підставою вважати наявність зазначених ризиків є те, що підозрюваний не працює, не навчається, не має міцних соціальних зв`язків, а тому може вчинити дії, які не забезпечать виконання ним його процесуальних обов`язків.
Враховуючи усвідомленість ОСОБА_4 про неминучість покарання пов`язаного з обмеженням або позбавленням волі, ця обставини у сукупності з іншими може побудити його сховався від слідства і суду, що заважатиме веденню досудового слідства, тому необхідно обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на вказаних умовах є достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків. Також це необхідно для забезпечення проведення з останнім слідчих дій та припинення його злочинної діяльності, запобіганням спробам підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не прибуття його на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, незаконного впливу на свідків і потерпілих.

Крім того, під час досудового розслідування, на неодноразові виклики слідчого у телефонному режимі і через повістки для проведення необхідних слідчих дій, на призначений час підозрюваний ОСОБА_4 не з`являвся або відмовлявся це робити.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просили обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить можливість виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не прибуття його на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.
Підозрюваний ОСОБА_4 не погодився з доводами слідчого та прокурора, заперечував щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того заперечував обставини, викладені в підозрі, та надав пояснення по обставинам, що відбувалися 29.10.2017 року в с. Городнє, Болградського району за його участю, які суттєво відрізняються від тих, що викладені, і в клопотанні слідчого, і в оголошеній йому підозрі. Стверджував, що він особисто не чинив опору працівникам поліції, та тим паче не перешкоджав їх діяльності. Навпаки мав намір запросити працівників поліції до бару, де вони відпочивали та пригостити їх. Тоді, як такі його дії, з невідомих причин, працівники поліції прийняли як перешкоджання їх роботі, та образу, в зв`язку з чим наділи на нього кайданки, та завдали ударів, а потім силою заштовхнути в машину поліцейських. Брати які з часом під`їхали на місце інциденту по черзі, також зазнали побоїв зі сторони працівників поліції, а найменший брат ОСОБА_13 отримав пошкодження ноги в наслідок пострілу одного з поліцейських. В результаті всіх цих подій, вже після опівночі, його та брата ОСОБА_14 поліцейські затримали, одягли кайданки та відвезли до м. Болград, в Болградську ЦРЛ, а потім весь час тримали в кайданках в Болградському ВП. Лише після відібрання пояснень, блище до обіду 30.10.2017 року відпустили до дому.
Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував усі доводи викладені в клопотанні слідчого, та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що а ні слідчим, а ні прокурором не доведено жодного з ризиків, визначених ст.177 КПК України. Крім того, взагалі не враховано вимоги ст. 178 КПК України, що стосуються особистості підозрюваного, який має сім`ю, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, має постійну роботу: є приватним підприємцем, займається вантажними перевезеннями, тобто працює далекобійником. Ніколи не притягувався до відповідальності, а відтак обрання такого запобіжного заходу зашкодить його роботі, він позбавлений буде можливості працювати, та отримувати дохід від своєї діяльності, а тому сім`я втратить засоби до існування, оскільки його робота є єдиним засобом до існування його всієї сім`ї.
Таким чином, твердження слідчого, що підозрюваний ОСОБА_4 не працює, не навчається, не має міцних соціальних зв`язків не має під собою ніякого підгрунття.
Ризики на які посилається слідчий, є лише припущеннями, які нічим не підтверджуються. ОСОБА_4 щоразу прибув на виклики слідчого, хоча останній ігнорував положення вимог ст.135 ч.8 КПК України щодо належного повідомлення сторони кримінального провадження. Ні у якому разі не мав наміру приховуватися від органу досудового розслідування, та навпаки щоразу телефонував слідчому з метою попередити про неможливість прибуття у призначений час, в зв`язку з зайнятістю на роботі.
Твердження слідчого щодо наявності ризику вливати на потерпілих та свідків, взагалі є нісенітницею, оскільки потерпілими є поліцейські, і не зрозуміло яким чином на них може вплинути ОСОБА_4 , та їх свідчення.
Свідки, які були допитані, є мешканцями того ж села, що і ОСОБА_4 , та надали свідчення, які в своїй мірі спростовують пояснення потерпілих.
А відтак, жодного ризику, який міг би бути підставою для вирішення клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , а ні слідчим, а ні прокурором належними доказами не доведено.
Окрім іншого, слідчий в обґрунтування даного клопотання мав би довести обґрунтованість підозри, тоді як з самого тексту підозри вбачається лише її формальний склад. По теперішній час не проведено медичної експертизи щодо самого ОСОБА_4 , який в цій сутичці зазнав значних тілесних пошкоджень, і цьому не надано відповідної і необхідної оцінки.
Тоді, як сам ОСОБА_4 , та інші свідки підтверджують, що ОСОБА_4 був у кайданках, а тому фізично позбавлений був можливості наносити будь-яких чином удари працівникам поліції.
Результатів службової перевірки щодо неправомірних дій поліцейського, який застосував вогнепальну зброю до цивільних осіб, яких було в меншій кількості, а ніж поліцейських, які були не озброєні, до теперішнього часу не має, та навіть відомості про даний факт не внесені в ЄРДР, і не зрозумілим є в рамках якого кримінального провадження здійснюється службова перевірка.
По твердженню захисника підозра ґрунтується виключно на поясненнях самих поліцейських, та не взято до уваги і не надано оцінки поясненням інших учасникам цієї події та свідків.
Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання, та дослідивши документи, що додані до матеріалів клопотання, заслухавши обґрунтування слідчого і прокурора, заперечення підозрюваного і його захисника, дійшов наступного висновку.
Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім цього, відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Щодо такого запобіжного заходу як домашній арешт, то положеннями ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст.184 КПК, а також своєчасність надходження клопотання до суду з дотриманням термінів та надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).
В судовому засіданні встановлено, що:
На ім`я начальника Болградського ВП 30.10.2017 року надійшов рапорт начальника ГРПП № 1 ОСОБА_8 про те, що 29.10.2017 року о 22:15 годині на околиці с.Городнє Болградського району Одеської області ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння завдали побої членам ГРПП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , які виконували службові обов`язки (а.с.5).
30.10.2017 року СВ Болградського відділення поліції внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000633 за ознаками злочину передбаченого ст. 345 ч.2 КК України (а.с.3).
В обґрунтування наведених у клопотанні слідчого обставин підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, слідчий посилається на:

- протокол огляду місця події, з якого взагалі не можливо прочитати, що і де оглядалося, та які результати цього огляду;

- протокол медичного огляду для встановлення факту алкогольного сп`яніння на ОСОБА_4 , хоча яке має значення цей протокол до змісту підозри не зрозуміло;

- висновок СМЕ на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , тоді як відповідні висновки на інших учасників цієї події до теперішнього часу відсутні;

- протоколи допиту потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які є зацікавленими особами в даному кримінальному провадженні;

- протоколи допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;

- протоколи допиту підозрюваних ОСОБА_4 і ОСОБА_12 .

Втім з аналізу усіх вище перелічених протоколів допитів вбачаються розбіжності, які на даний час не усунуті, і їм не надано відповідної оцінки.

Відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. І такі докази мають бути досить переконливими, щоб суддя на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину вірогідною.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи й просто для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального злочину є оціночними поняттями.
Таким чином, дійти однозначного висновку щодо обґрунтованості підозри відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального злочину за ст.345 ч.2 КК України, і що на даному етапі розслідування ця підозра підтверджуються достатніми доказами - не вбачається можливим.

Щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України слід зазначити наступне.

Так, твердження слідчого і прокурора про можливість ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки йому загрожує покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, слідчий суддя вважає безпідставним.
З досліджених документів, що додані до клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_19 неодноразово був допитаний і як свідок, і вже як підозрюваний. На телефонні виклики слідчого, а також на повістки реагував належним чином. У разі не можливості прибути, сам телефонував слідчому і повідомляв про обставини не прибуття, що підтверджується довідкою складеною самим слідчим.
Посилання на тяжкість покарання взагалі в даному випадку є недоцільним, що суперечить Загальним засадам кримінального провадження, зокрема, передбаченій п.10. ч.1 ст.7 КПК України презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Так, за рішенням Європейського суду з прав людини В. проти Швейцарії (W v Switzerland, 14379/88) від 26.01.1993 року небезпеку переховування від слідства та правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність такого переховування.
Згідно з вимогами п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Довід слідчого щодо можливого знищення ОСОБА_4 , чи сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя розцінює критично, оскільки по твердженню слідчого усі можливі докази були вилучені з місця пригоди. Щодо будь-яких інших речей чи документів, то на такі слідчим не було вказано.
Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також слідчим і прокурором не доведено, оскільки слідчому судді не надано жодних скарг як з боку потерпілих, так і з боку свідків, що протягом часу з 30.11.2017 року по теперішній час ОСОБА_4 вчиняв такі дії.
Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ніяк слідчим не конкретизовано, які ж такі дії підозрюваного вказують на перешкоджання проведенню досудового розслідування, та навпаки спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.
Твердження слідчого про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується є виключно припущенням, оскільки як встановлено в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, ніяких правопорушень не вчиняв.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Частиною першою ст. 12 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може утримуватись під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Матеріали клопотання не містять жодних даних, які б стверджували про те, що ОСОБА_4 буде перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть не забезпечити належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.
В обґрунтування клопотання окрім іншого, слідчий стверджує, що підозрюваний не працює, не навчається, не має міцних соціальних зв`язків, а тому може вчинити дії, які не забезпечать виконання ним його процесуальних обов`язків.
Таке твердження слідчого спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, підозрюваний ОСОБА_4 перебуває у шлюб з 09.01.2007 року, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, 2007 року народження та 2014 року народження. Є фізичною особою підприємцем, та в силу своєї трудової діяльності займається вантажними перевезеннями на своєму власному транспортному засобі. Даний вид діяльності є єдиним засобом для існування усієї його родини, інших видів доходів не має.
Має постійне місце проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як слідчий просить застосувати до даної особи запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , без урахуванні усіх наведених обставин, що є грубим, безпідставним, свавільним порушенням конституційних прав цієї особи.
Адже, застосування цілодобового домашнього арешту позбавить можливості підозрюваного ОСОБА_4 працювати, отримувати дохід від свої діяльності та спрямовувати його на утримання та потреби сім`ї.

Слідчий суддя вважає, що на етапі розгляду питання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, аргументами на користь такого доводу став лише той факт, що підозрюваний може перешкодити кримінальному провадженню шляхом не прибуття його на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, оскільки не завжди прибував до слідчого на призначену годину, хоча і сповіщав про причини неявки.
Будь-яких інших підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зазначено, не встановлено їх і в судовому засіданні, оскільки інші доводи позиції обвинувачення та слідства є недоведеними та не відповідають діючому процесуальному законодавству.
Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Разом з цим, відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (ч.2).
Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті (ч.3).
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4).
За таких обставин слідчий суддя вважає, що процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_4 може бути дотримана із застосуванням до нього менш суворого запобіжного заходу, а ніж домашній арешт з урахуванням того, що все ж таки підозра на даний час існує, хоча і не є достатньо обґрунтованою, і в той же час не скасована.
Саме такий запобіжний захід як особисте зобов`язання забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього певних обов`язків, а саме виконання ним процесуальних дій з`являтись до слідчого, прокурора, суду за їх належним повідомленням, про зміну місця проживання та роботи повідомляти слідчого, прокурора або суд.
Також для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, суд роз`яснює підозрюваному наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, зокрема те, що до нього може бути застосований інший, більш суворий запобіжний захід.
Виходячи з викладеного, на підставі ст. ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст.12, 22, 131-132, 176-178, 184, 194, 395 КПК України слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання старшого слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, капітана поліції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування, прокурора або суду за їх належним повідомленням;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання зазначених в цій ухвалі обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення у відповідності до ст. 179 КПК України, в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання покласти на слідчого у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Визначити строк дії ухвали до 07 січня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1