Справа № 212/7421/17
У Х В А Л А

09 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 13.11.2017р. обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 12.01.2018 року включно.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , так як ризики передбачені ст.177 КПК України не відпали. ОСОБА_7 вчинила злочин, який відноситься до особливо тяжкого. Прокурор вважає, що перебуваючи на свободі обвинувачена може переховуватися від суду, а також може незаконно впливати на потерпілих та свідків, у зв`язку з чим застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.
Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме на домашній арешт, мотивуючи, що обвинувачена має постійне місце проживання, на її утриманні перебуває малолітня дитина, а тому наміру переховуватись від суду не має. Ніяким чином вплинути на свідків не зможе. Вважає, що прокурор не довів наявність триваючих ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала думку захисника, та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи питання доцільності продовження терміну тримання обвинуваченій під вартою, суд враховує, що є докази про причетність обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, об`єктом посягання якого є життя людини та відноситься до категорії особливо тяжкого. Крім того, суд враховує, що оскільки судом по справі на даний час не допитані учасники процесу, які будуть давати покази в судовому засіданні, а відтак існує ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачена може впливати на свідків та потерпілих. Крім того, з огляду на характеризуючи дані ОСОБА_7 , суд робить висновок, що обвинувачена може переховуватись від суду. Обвинувачена не має постійного місця роботи та проживання, відсутні міцні соціальні зв`язки з соціумом.
Перевіряючи наявність ризиків та продовження їх існування, передбачених ст.177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження, врахування особу обвинуваченої, яка обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину та з урахуванням всіх зазначених вище критеріїв в сукупності, на даний час достатньо підстав вважати, що обвинувачена з огляду на її моральні якості може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), вплинути на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відтак, підстави для застосування більш м`якого запобіжного на теперішній час та на даній стадії кримінального процесу - відсутні. Врахувавши положення ст.178 КПК, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, всі обставини передбачені даною нормою закону, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - слід продовжити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,177,178,183,184,331 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України на шістдесят днів, до 10 березня 2018 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3