Справа № 761/4986/18
Провадження № 1-кс/761/3532/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу у кримінальному провадженні № 120 171 100 000 007 27 від 25.09.2017 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 03.10.2017 задоволене клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 120 171 100 000 007 27 за ч. 2 ст. 240 КК України про надання дозволу на проведення обшуку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .
Під час обшуку вилучені верстати, дробильна установка, які належать заявнику та надані на підставі договору оренди у користування ТОВ «Сан Шайн Груп».
На думку власника майна, вилучене обладнання не має ознак, які наведені в ухвалах слідчого судді про надання дозволу на обшук, крім того воно за своїми властивостями не може свідчити про причетність їх власника або користувача до незаконної діяльності, пов`язаної з незаконним видобуванням корисних копалин, а саме ювелірної сировини бурштину в особливо великих розмірах.

Таким чином, вказані речі є тимчасово вилученим майном, яке станом на день звернення до слідчого судді зі скаргою, не дивлячись на тривалий час перебування їх під контролем органу досудового розслідування, власнику не повернуті.

Враховуючи, що слідчим не ініційоване накладення арешту на вилучені у ОСОБА_3 речі, останній наполягав на їх поверненні.

У судовому засіданні заявник та його представник скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, які у ній наведені.

Слідчий заперечував проти задоволення клопотання, наполягаючи, що вилучене майно зазначене у рішенні слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, тобто не має статусу тимчасово вилученого. Підтвердив, що накладення арешту не ініціював.
Слідчий суддя, заслухавши доводи учасників розгляду скарги, дослідивши скаргу та надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження нерухомим майном.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа мають право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Смірнов проти Росії» від 07.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога ст. 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

Крім того, наведена засада закріплена у ст. 16 КПК та визначає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам.

Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчим СУ ГУНП у м. Києвіна підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2017 проведений обшук за адресою - АДРЕСА_1 .
Метою вказаної слідчої дії визначено відшукання та вилучення речей та документів, які можуть свідчити про вчинення вказаного вище кримінального право рушення, зокрема, обладнання для обробки бурштину.

Відповідно до протоколу обшуку від 25.10.2017 у результаті проведення слідчих дій за вказаною адресою вилучені верстати, , дробильна установка, міноретниця Авалон.

Тобто, доводи власника та його представника щодо віднесення вищезазначеного майна до тимчасово вилученого, суперечать ч. 7 ст. 236 КПК, оскільки вилучене відповідає родовим ознакам речей, можливість відшукання та вилучення яких прямо зазначена в ухвалі про обшук.

Водночас, вказане рішення слідчого судді, давши дозвіл на проникнення до володіння та вилучення певних речей та предметів, не надавало права подальшого тривалого, тобто понад розумний строк утримання цих предметів без визначення їх процесуального статусу.

У цьому контексті слідчий суддя бере до уваги, що предмети, які вилучені стороною кримінального провадження на підставі ухвали суду про обшук, згідно з ч. 1 ст.100 КПК мають бути якнайшвидше повернуті володільцю, за виключенням випадків, передбачених ст. 160-166, 170-174 КПК, тобто лише за умови отримання слідчим цих речей на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж шляхом накладення на них арешту.

Отже, на перебування під безпосереднім контролем органу досудового розслідування предметів, речей, документів, які вилучені у результаті обшуку, поширюються вимоги про накладення на них арешту.

Попри зазначене, арешт на вилучені у гр. ОСОБА_3 речі не накладався.

У той же час, у силу ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки. Розумними строками є строки, які є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та виконання процесуальних рішень.

Не дивлячись на те, що під контроль органу досудового розслідування вилучені у ОСОБА_3 предмети перейшли 25.10.2017, за станом на день вирішення скарги 27.02.2018 слідством не встановлено, чи відповідають зазначені речі тим критеріям, які визначені ухвалою слідчого судді про обшук, чи містять вони відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто можуть бути доказами у кримінальному провадженні та свідчать про причетність їх власника до здійснення незаконної діяльності.

Слідчий, у судовому засіданні також не довів доказового значення вилучених речей та не навів будь-яких доводів на спростування вищевказаного.

Отже, виходячи з положень ст. 22 КПК щодо принципу змагальності у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає вищевказаний висновок доведеним.

Таким чином, тривале та необмежене у часі утримання слідчим майна ОСОБА_3 суперечить засадам верховенства права та законності.

Подальше перебування вилученого майна в органу досудового розслідування продовжує порушувати право власності зазначеної особи, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б мінімізувало спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі право власності ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 8, 9, 16, 234, 303, 307, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, яким розслідується кримінальне провадження № 120 171 100 000 007 27 від 25.09.2017, повернути ОСОБА_3 майно, вилучене 25.10.2017 під час обшуку у приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 , а саме:

- верстат свердлильний вертикальний JET - 1 шт.;

- електроточило ЕКМ МТ-3С 16 МПа 3 шт.;

- калібрувальний верстат - 1 шт.;

- круг Інтердіамант до калібровочного верстата D-10 - 1 шт.;

- ювелірний свердлильний верстат 2 шт.;

- дробильна установка 1 шт.;

- токарний верстат 1 шт.;

- міноретниця Авалон 1 шт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1