Справа № 555/362/18
Номер провадження 1-кс/555/65/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" березня 2018 р. м. Березне
Слідчий суддя Березнівського районного суду Рівненської області - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березне клопотання слідчого Березнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , яке погоджене із прокурором Березнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000094 від 23.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий Березнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене із прокурором Березнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 ,а саме на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що на праві сумісної спільної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Клопотання мотивує тим, що в ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин. Так, 23.02.2018 близько 17 години ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці Ціолковського в місті Березне, Рівненської області, за грошові кошти у розмірі 300 (триста) гривень, збув для громадянина ОСОБА_9 подрібнену речовину рослинного походження, темно-зеленого кольору, в складі якої, згідно висновку експерта №2.1-182/18 від 27.02.2018, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 1.940 г., обіг якого заборонено.
Крім того, 02.03.2018 близько 13 години ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці Ціолковського в місті Березне, Рівненської області, за грошові кошти у розмірі 300 (триста) гривень, збув для громадянина ОСОБА_9 подрібнену наркотичну речовину рослинного походження, темно-зеленого кольору, а також психотропну порошкоподібну речовину, білого кольору.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, а саме незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропної речовини (правова кваліфікація кримінального правопорушення).
02.03.2018 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Згідно санкції ч.2 ст. 307 КК України підозрюваному ОСОБА_6 , передбачується покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, підозрюваному ОСОБА_6 належить, разом із матір`ю ОСОБА_7 та братом ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні прокурор, підтримала клопотання та просила його задоволити.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засідання просив в клопотанні відмовити в зв`язку з безпідставністю.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, захисника, який заперечував щодо задоволення клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання про арешт майна не підлягає до задоволення.
Частина 2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися.
Так, згідно зі ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначені підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до положень ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім`ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК України, статті 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України "Про особисте селянське господарство").

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0000094 від 23.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України вбачається, що в цьому кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 .
Тобто, у кримінальному провадженні №0000094 від 23.02.2018 року підозрюваним є ОСОБА_6 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, підозрюваному ОСОБА_6 , його матері ОСОБА_7 та брату ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 .
Разом з тим, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, а відтак не входить до кола осіб, на майно яких в силу вимог ч. 5 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
Крім того, частки у праві власності на вказану квартиру АДРЕСА_2 , між співвласниками не виділені, у розпорядження слідчого судді не надано доказів на підтвердження факту поділу зазначеної квартири між співвласниками у встановленому законодавством порядку.
Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:
«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту на вказану квартиру з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тоді як власником цих квартир є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , стосовно яких не здійснюється кримінальне провадження, за умови індивідуальної відповідальності особи за вчинення злочину, призведене в даному випадку до порушення справедливого балансу між інтересами власників , гарантованими їм законом, і завданнями цього кримінального провадження.
Приймаючи до уваги вищевикладене, відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 131, 132, 172, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого Березнівського ВП Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , яке погоджене із прокурором Березнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що на праві сумісної спільної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлений 12.03.2018 р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1