печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0001340 від 04.05.2017, на кошти на банківських рахунках ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 у справі № 757/42536/17-к,-

ВСТАНОВИВ:
05.10.2017 у провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/42536/17-к від 25.07.2017 на розрахункові рахунки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкриті в Столична Фiлiя ПАТ КБ "Приватбанк" Київ (МФО 380269): м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 41.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Так, станом на день звернення до суду ані цивільний позов не пред`явлений, ані заявника не повідомлено про підозру у вчинення будь-якого кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 0001340, тобто заявник не перебуває у процесуальному статусі, з яким з яким пов`язує можливість застосування відносно нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Також, заявник вказує, що кошти, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_2 , це насамперед доходи від здійснення підприємницької діяльності, тобто мали законні джерела їх походження. При цьому, кошти, які знаходяться у безготівкову вигляді на рахунках, на які накладено арешт, жодним чином не використовувалися у розрахунках із ТОВ «Технологічна Група Маресто» та іншими підприємствами «фігурантами» у кримінальному провадженні № 0001340, а відтак застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження негативно впливають на підприємницьку діяльність заявника та як наслідок порушують його права та інтереси.

Зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

У судовому засіданні представник заявника подане клопотання підтримав та просив суд задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у ньому.

Присутній у судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту, вказав, що на даний час дія вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не втратила свою актуальність, а підстави які були на час накладення арешту продовжують існувати.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника та заперечення прокурора у кримінальному провадженні, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001340 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

25.07.2017 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/42536/17-к накладено арешт на розрахункові рахунки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкриті в Столична Фiлiя ПАТ КБ "Приватбанк" Київ (МФО 380269): м. Київ, вул. Богдана Хмельницького 41, з можливістю зарахування на зазначений рахунок коштів, що надходять, за виключенням операцій зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) та виплати заробітної плати працівникам, повідомляючи правоохоронні органи усно та письмово про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках, за першим запитом слідчого на час його надання.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_3 права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, враховує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, що регламентовано приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто заходи забезпечення кримінального провадження можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав визначених КПК України, а також враховуючи при цьому відповідну практики Європейського суду з прав людини.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, слідчим суддею при постановленні судового рішення було досліджено обставини встановлені досудовим розслідуванням, а саме що службові особи підприємства імпортера ТОВ «Технологічна Група Маресто» (),яке являються імпортерами, імпортовану продукцію реалізують за готівковим розрахунком фізичним особам підприємцям, а отриману готівку та сформований за рахунок зовнішньоекономічних операцій ПДВ, відпускають за певний відсоток під час проведення фінансово-господарських операцій з визначеним колом підприємств, які входять до складу транзитно - конвертаційної групи. В свою чергу організатори «транзитно - конвертаційної групи» надають послуги з мінімізації податкових зобов`язань, документального прикриття безтоварних операцій підприємствам реального сектору економіки України, використовуючи схему переведення безготівкових коштів у готівку та штучно формуючи податковий кредит з ПДВ.

Проведеними слідчими діями і заходами встановлено та підтверджено, що до організації незаконної діяльності конвертаційного центру має відношення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, з метою переведення безготівкових грошових коштів у готівку, має відкриті на власне ім`я розрахункові рахунки в банківських установах, тобто вказані грошові кошти можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлююся під час кримінального провадження, є об`єктом кримінальних дій та отримані кримінально протиправним шляхом.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.07.2017 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що грошові кошти на рахунках ОСОБА_3 можуть бути предметом злочину, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів грошей, набутих кримінально протиправним шляхом, спеціальної конфіскації та майбутньої можливої конфіскації майна, передбаченої статті 212 КК України, а також забезпечення в подальшому цивільного позову, слідчий суддя прийшов до переконання про накладення арешту на вказані кошти, які знаходяться у безготівкову вигляді.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 171 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

З викладеного вбачається, що при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, врахував, що особою яка подала клопотання було доведено необхідність такого арешту та дійшов висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Так, під час судового розгляду клопотання про скасування арешту майна встановлено, що 18.09.2017 постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 грошові кошти, цінні папери, які знаходяться на рахунках ОСОБА_3 , що відкриті в Столичній Філії ПАТ КБ «Приватбанк» Київ (МФО 380269: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 41, а саме рахунках №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001340.

Варто зазначити, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

З викладеного вбачається, що підстави на які посилається заявник як на умову для скасування арешту майна, це і є ті підстави які перевіряються в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0001340 та яким ухвалою слідчого судді від 27.07.2017 надана оцінка, разом з цим нових фактів заявник не вказує та при розгляді не встановлено.

Судовим розглядом встановлено, що слідство у провадженні триває, проводяться слідчі дії, які спрямовані на повне, всебічне та об`єктивне розслідування.

Прокурором в судовому засіданні приведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а відтак потреба у дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не відпала та на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу, в противагу якому прокурором в судовому засіданні наведено доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення та/або обмеження права власності, не порушуючи при цьому «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0001340 від 04.05.2017, на кошти на банківських рахунках ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 у справі № 757/42536/17-к залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1