справа №619/4257/17
провадження №1-кс/619/42/18
УХВАЛА

іменем України

15 січня 2018 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,при секретарі cудового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Дергачі клопотання захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про часткове скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області , -
ВСТАНОВИВ

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12. 2017 року клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001828 від 16.12.2017 року за ознаками складу злочину передбаченого ст. 286 ч.1 КК України - задоволено.
Накладено арешт на автомобіль Hyundai Accent д.н. НОМЕР_1 що належить на праві власності ОСОБА_3 .
До суду надійшло клопотання від захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області.
В обґрунтуванні клопотання зазначив, що водій який став учасником ДТП - ОСОБА_6 який є чоловіком власника автомобіля страждає на хронічні захворювання , часто навідує заклади охорони здоров`я , а також враховуючи той факт що вони є пенсіонерами вказаний автомобіль має для них суттєве значення, тому його необхідно частково скасувати .
В судове засідання слідчий не зявився , причини неявки суд не повідомив , був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи .

В судове засідання заявник не зявився , причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З огляду на положення статті 170 КПК України, для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, - неодмінними є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно:

- є доказом злочину і арешт майна необхідний для збереження речового доказу;

- підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

- підлягає конфіскації у юридичної особи;

Тобто, виправданням такого процесуального обмеження власника як позбавлення за права на відчуження, розпорядження та/або користування своїм майном є наявність доведених органом досудового розслідування ризиків, що майно, як речовий доказ, може бути зіпсоване чи знищене, перетворене пошкоджене чи приховане.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст.41 Конституції України, ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п.21 ч.1 ст.7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Таким чином, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, той факт , що заявник та її чоловік є пенсіонерами , та чоловік власника авто має хронічне захворювання , що підтверджується медичною довідкою ,тому потреб у подальшому арешті немає , внаслідок чого слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання .
Згідно п.4 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
Керуючись ст.ст. 169 ч.1 п.4, 174, 309, 310, 372, 395 КПК України слідчий суддя
постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області -задовольнити.

Частково скасувати арешт, що був накладений, на підставі ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19.12.2017 року у справі № 619/4257/17 на транспортний засіб Hyundai Accent д.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , визначивши місце зберігання автомобіля : м. Харків вул. Жмеринська 21.

Повернути власнику ОСОБА_3 автомобіль Hyundai Accent д.н. НОМЕР_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий Суддя ОСОБА_1