Постанова
Іменем України

27 березня 2018 року

м. Київ
справа № 388/577/16-к
провадження № 51-1081км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000329, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився в с. Кубанка Комінтернівського району Одеської області та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 листопада 2004 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років; 28 квітня 2016 року звільненого з місць позбавлення волі у зв`язку із фактичним відбуттям покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 квітня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, 29 квітня 2016 року о 20.00 год, ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Соборності у м. Долинській Кіровоградської області, побачивши потерпілого ОСОБА_8 , наздогнав його, вдарив кулаком в обличчя, повалив на землю та почав душити. Після чого, ОСОБА_7 відкрито викрав в потерпілого два мобільні телефони та грошові кошти, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження та матеріальну шкоду на загальну суму 7 597 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення відносно нього. А кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Свої вимоги мотивує тим, що обвинувальний вирок грунтується на недопустимих доказах та припущеннях. Зокрема зазначає про те, що потерпілий та свідки повідомили суду лише про бійку між ними з потерпілим, що не доводить факту заволодіння ним майном та грошовими коштами останнього. При цьому, на досудовому слідстві не було встановлено місце знаходження одного з мобільних телефонів належних потерпілому та грошових коштів у сумі, заволодіння якою йому інкримінується.

Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК у зв`язку з тим, що у ній не зазначено підстав із яких визнано скарги сторони захисту необґрунтованими та не надано відповідей на доводи щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали доводи касаційних скарг, прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг та просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст.433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
З огляду на зазначене, до компетенції касаційного суду не входить перевірка обставин, зазначених у ст.409 КПК, а саме невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який в своєму рішенні зазначив про відсутність істотних порушень вимог КПК при встановленні фактичних обставин провадження судом першої інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 . Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 цього Кодексу.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив в судовому засіданні, яку суму грошових коштів та майно мав при собі у день події, котрими в подальшому заволодів ОСОБА_7 , застосовуючи до нього насилля; показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтвердили обставини побиття ОСОБА_7 потерпілого та заволодіння його мобільним телефоном і спроби заволодіння банківською карткою з пін-кодом, а також даними протоколу огляду місця події, в ході якого в ОСОБА_7 було виявлено та вилучено один з мобільних телефонів належних потерпілому ОСОБА_8 та даними висновків судово-медичної та товарознавчої експертиз, тощо.
Вказані докази відповідають вимогам КПКна предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При цьому, в колегії суддів не викликає сумнівів кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК, з огляду на показання згаданих вище потерпілого та свідків й вилученого в засудженого мобільного телефону належного ОСОБА_8 , що прямо свідчить про його причетність до скоєного саме з метою заволодіти майном потерпілого.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковано правильно. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляціях доводи, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання є справедливим та достатнім для виправлення засудженого й попередження скоєння нових злочинів.
З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3