АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/405/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №642/3468/17-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 08 серпня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харківської області, громадянин України, який не працює, має базову загальною середньою освіту (3 класи), не одружений, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1)20.05.2011 року Київським районним судом м. Харкова за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 304 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 24.05.2013 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Київського райсуду м. Харкова від 20.05.2011р. і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
2)09.04.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком на 5 місяців; звільнився 25.05.2012 року у зв`язку з відбуттям покарання;
3)11.02.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
4) 06.05.2014 року Ленінським районним судом м.Харкова за ст.ст.198, 296 ч.2, 70, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 05.08.2016 року за відбуттям покарання,
засуджений за ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Вироком встановлено, що ОСОБА_8 07 березня 2017 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, знаходячись на території Центрального ринку, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 33, побачив раніше не знайомого неповнолітнього ОСОБА_9 , у якого у задньому кармані рюкзаку, надітому на спину, лежав мобільний телефон «Samsung Galaxy J7». Після цього, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливого мотиву.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 , та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його ніхто не бачить, витягнув з заднього карману рюкзака мобільний телефон «Samsung Galaxy J7», вартістю згідно висновку судово - товарознавчої експертизи 5193 гривен 02 копійки, що належить потерпілій ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_8 сховав телефон до рукава одягнутої на ньому кофти та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок, застосувати положення ст.69 КК України та призначити покарання, що є меншим ніж передбачено санкцією ч.2 ст.185 КК України. При цьому зазначив, що має на утриманні малолітню дитину, просить врахувати, що йому несвоєчасно виплачувалася заробітна плата за неофіційним місцем роботи, у зв`язку з чим мав скрутний матеріальний стан.
Крім цього, ОСОБА_8 подав клопотання про застосування до нього положень ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 р. та п.п.в, г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка вважала вирок районного суду законним та обґрунтованим; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотань, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга та клопотання задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого в частині правильності призначення покарання.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції враховані дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий, перебуває у цивільному шлюбі, від якого має на утриманні малолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча і має місце постійної реєстрації, однак за ним не проживає у зв`язку з руйнацією будинку. Згідно наданої районному суду органом пробації досудової доповіді від 28.07.2017 року №22/16/15-1048/Кл орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення та дуже високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Приймаючи до уваги наведені обставини, суспільну небезпечність вчиненого злочину, його тяжкість, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Колегією суддів досліджена медична довідка ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)», що була надана захисником під час апеляційного розгляду справи, та згідно із якою обвинувачений хворіє на ВІЛ-інфекцію.
Оцінивши вищенаведені дані, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з його справедливістю та відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Крім цього, по справі відсутні кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що вказує в апеляції обвинувачений, а тому застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України є неможливим.
Посилання ОСОБА_8 на скрутний матеріальний стан, що став причиною вчинення ним злочину, колегія суддів не приймає як обставину, що пом`якшує покарання, адже обвинувачений є особою молодого, працездатного віку, матеріали справи не містять даних про наявність у ОСОБА_8 проблем зі здоров`ям, інших перешкод, які б унеможливлювали зайняття ним суспільно корисною оплачуваною працею.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляції обвинуваченого щодо призначення занадто суворого покарання та необхідність застосування до нього положень ст.69 КК України, задоволенню не підлягають.
Стосовно клопотання обвинуваченого про застосування до нього положень ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті." Зазначений закон набрав чинності 20 червня 2017 року, запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою було обрано 08.08.2017 року, тобто після набрання чинності змін у ч.5 ст.72 КК України у попередній редакції, а тому підстав для застосування до обвинуваченого зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку день за два відповідно, немає.
Апеляційним судом розглянуті клопотання обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно із ст. 9 вказаного закону, амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», де зазначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких злочинів.
ОСОБА_8 має 2 судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, а тому застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» заборонено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя
Судді: