Справа № 216/3021/16-к
Провадження 1-кп/216/65/18

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2018 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України,
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 , який знаходиться поза межами залу судового засідання та приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції,
захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 153 КК України.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2016 року обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останнє було продовжено ухвалою суду від 27.12.2017 року до 23.02.2018 року.
Згідно з положенням ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченим під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
В підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, оскільки підстави для скасування або заміни обраного запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні, ризики передбачені Законом не відпали, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на теперішній час не встановлено.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, посилається на не задовільний стан здоров`я свого підзахисного та просить застосувати щодо ОСОБА_3 підзахисного інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та подав письмове клопотання, в якому зазначив, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо його підзахисного, також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 потребує належного стаціонарного лікування, яке не може бути надано в умовах СІЗО.
Обвинувачений ОСОБА_3 повністю підтримує думку свого захисника.
Потерпіла ОСОБА_6 та її захисник в судове засідання не з`явилися, написали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якому вони просять підтримали клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочину який відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, місця проживання останнього знаходиться неподалік місця проживання потерпілих та свідків. Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин та в силу вимог ст. 89 КК України, судимість погашено. Вказані підстави дають суду підстави вважати про наявність ризику переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Підставою для продовження запобіжного заходу в силу вимог ст. 199 КПК України, є обставини, які свідчать про те, що ризики які виправдовують тримання особи під вартою не зменшились та відсутня можливість завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.
При цьому суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 знаходиться на розгляді в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, строк тримання під вартою спливає 23.02.2018 року, згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями кримінальну справу тільки передано судді 21.02.2018 року, ухвалою суду від 21.02.2018 року справу призначено до підготовчого судового засідання, до спливу вказаного стоку судове провадження не може буде завершене, оскільки підготовчому судовому засіданні справу ще не призначено до розгляду, тим паче не допитані потерпілі, свідки, обвинувачений, та не досліджені матеріали кримінального провадження, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу на теперішній час не має, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 23.04.2018 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяця, тобто до 23 квітня 2018 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про заміну раніше обраного запобіжного заходу на менш суворий запобіжний захід, - відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, потерпілій, захиснику, обвинуваченому.
Копії ухвали для її виконання направити начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 Управління Державної Пенітенціарної служби України Дніпропетровської області, для відома.
Ухвала оскарження не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1