АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження №11-кп/790/664/15 ОСОБА_1
категорія: ч.1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/664/15 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Червонозаводського району міста Харкова ОСОБА_10 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, навчаючого у Харківському професійному будівельному ліцеї, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до 45 днів арешту. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік. В силу п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на нього покладені відповідні обов`язки.

Як встановив суд, 11 жовтня 2014 року, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись в одному з кафе на залізничній станції «Харків-Левада», розташованої за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 20, помітив незнайомого чоловіка, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, з яким почав розмову щодо придбання мобільного телефону. ОСОБА_9 , в ході розмови, через виниклі неприязне ні відносини до потерпілого ОСОБА_11 , штовхнув останнього, внаслідок чого ОСОБА_11 , не встояв на ногах, в силу стану сп`яніння та впав на спину на підлогу. В цей час у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. У зв`язку з цим ОСОБА_9 , скориставшись станом потерпілого ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою незаконного самостійного збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, розстібнув нагрудний карман, одягненої на ОСОБА_11 , з якого дістав гроші в сумі 3000 гривень, які належать потерпілому. Після чого ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденими грошима у власних корисних цілях, спричинивши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

В апеляційній скарзі прокурор порушив питання про зміну вироку у відношенні ОСОБА_9 з мотиву неправильного застосування законодавства про кримінальну відповідальність, оскільки суд призначив покарання у виді арешту, яке, відповідно до вимог ст. 101 КК України, не можливо призначити обвинуваченому ОСОБА_9 , який на момент ухвалення вироку не досяг шістнадцяти років. В апеляції прокурор просить, виходячи з позитивних даних стосовно неповнолітнього обвинуваченого, пом`якшити останньому покарання та призначити покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень, оскільки ОСОБА_9 , будучи учнем Харківського професійного будівельного ліцею, отримує стипендію, тобто має самостійний доход та власні кошти.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вислухавши захисника, обвинуваченого та його законного представника про задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, місцевий суд, як видно з вироку, послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення злочину неповнолітньою особою, а також на данні про особу винного, який раніше судимий, має постійне місце проживання, є учнем 1-го курсу ХПБЛ, виховується з 2003 року без батька, у багатодітній родині, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжує ОСОБА_9 покарання суд не встановив.

Виходячи з таких даних, суд призначив ОСОБА_9 покарання у виді арешту та прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, в зв`язку с чим з застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України звільнив його від відбуття покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання з порушенням кримінального закону, оскільки суд призначив покарання у виді арешту, яке, відповідно до вимог ст. 101 КК України, не можливо призначити обвинуваченому ОСОБА_9 , який на момент ухвалення вироку не досяг шістнадцяти років. В апеляції прокурор просить, виходячи з позитивних даних стосовно неповнолітнього обвинуваченого, пом`якшити останньому покарання та призначити покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень, оскільки ОСОБА_9 , будучи учнем Харківського професійного будівельного ліцею, отримує стипендію, тобто має самостійний доход та власні кошти.

Перевіряючи таке твердження, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 101 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Але обвинувачений ОСОБА_9 на момент постановлення вироку не досяг шістнадцяти років.

В той же час, до суду апеляційної інстанції надійшла довідка про доходи стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 з Харківського професійного будівельного ліцею за №45 від 22.04.2015 р., з змісту якої вбачається, що останній є учнем цього ліцею та в період з вересні 2014 року по березень 2015 року йому нарахована заробітна плата на загальну суму 1130 гривень 80 копійок.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанцій судового рішення суду першої інстанції, враховуючи зазначені у вироку позитивні дані про особу неповнолітнього ОСОБА_9 , а також думку учасників процесу, які наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу прокурора та пом`якшує призначене покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Червонозаводського району міста Харкова ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 змінити, пом`якшити призначене покарання та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення.

Головуючий суддя

Судді