АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/41/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва подання інспектора Дніпровського районного ВКВІ м. Києва про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року подання інспектора Дніпровського районного ВКВІ м. Києва задоволено. Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2008 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Приймаючи таке рішення, суд вказав, що з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 не з`явився на реєстрацію без поважних причин та не повідомив органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання за вказаною у вироку суду адресою.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить постанову суду скасувати та звільнити його з-під варти.

Вказує, що постанову винесено без його виклику та належного повідомлення про місце та час розгляду подання. Також, скасовуючи звільнення від покарання, суд не взяв до уваги всі обставини, які сприяли порушенню покладених на нього обов`язків.

Звертає увагу на те, що не має жодного умислу ухилятися від відбування покарання з випробуванням, має на утриманні малолітню дитину та хвору матір похилого віку.

Крім того, захисник ОСОБА_8 подав до суду клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», у зв`язку з наявністю у нього на утриманні малолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження: прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2008 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до приписів ст.76 КК України, на ОСОБА_7 були покладені такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації.

На час постановлення вироку ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 за вказаною у вироку адресою не проживає, місце його знаходження невідоме, сам він не з`являється до кримінально-виконавчої інспекції, тобто умисно не виконує покладені на нього судом обов`язки, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення.

Перевіркою можливого проживання ОСОБА_7 у матері по АДРЕСА_1 встановлено, що засуджений за даною адресою теж не проживає.

Таким чином, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року задоволено подання інспектора Дніпровського районного ВКВІ м. Києва про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки призначеного ОСОБА_7 вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2008 року, з оголошенням останнього в розшук та направленням для відбування покарання.

Матеріали кримінальної справи свідчать про те, що відділом кримінально-виконавчої інспекції проводилися розшукові дії щодо ОСОБА_7 , однак позитивного результату вони не дали.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_7 для відбування призначеного судом покарання.

Про розгляді подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції направляв відповідне повідомлення засудженому, застосовував привід, який не був виконаний у зв`язку з тим, що за вказаною ОСОБА_7 адресою він не проживає протягом тривалого часу і його місцезнаходження не встановлено (а.с.132, 137, 140, 142-147, 148-153), чим спростовуються доводи апеляції про те, засуджений не ухилявся від виконання покладених на нього вироком обов`язків.

Отже, така поведінка ОСОБА_7 , як самовільне залишення місця проживання, не повідомлення органу кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та не з`явлення на реєстрацію без поважних причин, свідчить про ігнорування покладених на нього вироком суду обов`язків, що унеможливило контроль за ним кримінально-виконавчої інспекції та свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Доводи засудженого про те, що суд не з`ясував, чи мав він реальну можливість виконати покладені на нього обов`язки, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що будь-яких переконливих даних на підтвердження таких обставин, суду не надано, а посилання на нібито домовленість з інспектором відділу кримінально-виконавчої інспекції про можливість не виконання покладеного на нього обов`язку періодично з`являтися для реєстрації, не підтверджується матеріалами справи.

Крім того, зміна місця проживання ОСОБА_7 та його відсутність за місцем проживання, не заперечується і самим засудженим, який під час розгляду справи в апеляційному суді пояснив, що за вказаною у вироку адресою він не проживав, а проживав в іншому місці, про що не повідомив кримінально-виконавчу інспекцію.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 , і підстави для скасування постанови, як про те йдеться в апеляції, відсутні.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», задоволенню не підлягає, оскільки підтверджуючих даних про те, що у ОСОБА_7 на утриманні перебуває малолітня дитина, суду не надано, а з долученого свідоцтва про народження дитини вбачається, що її батьком є ОСОБА_9 , а не ОСОБА_7 .

Таким чином, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК в редакції 1960 року, п. 11 Розділу XI Перехідних положень КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2008 року - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

_____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4