Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2292/17
Провадження № 1-кп/490/540/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_6

її захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чернігові, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , неповнолітніх дітей не має, виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-25 лютого 2010 року - Новозаводським районним судом міста Чернігова - за частиною 1 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 120 годин громадських робіт;

-21 червня 2010 року - Новозаводським районним судом міста Чернігова - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - за сукупністю злочинів та вироків остаточно до 2 років 6 місяців 5 днів позбавлення волі, був звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробувальним терміном 2 роки;

-12 жовтня 2010 року - Деснянським районним судом міста Чернігова - за частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 186, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а за сукупністю вироків остаточно - до 3 років 7 місяців позбавлення волі, був звільнений від відбування покарання умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 1 рік 8 місяців 2 дні;

-05 листопада 2013 року - Новозаводським районним судом міста Чернігова - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 3 років позбавлення волі, а за сукупністю вироків остаточно - до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 10 червня 2014 року не відбута частина покарання була скорочена на 1 рік 5 місяців 2 дні на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році", був звільнений 21 вересня 2015 року по закінченню строку відбуття покарання, що залишилось після його скорочення

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 27 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України

та

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Чернігові, є українкою, громадянином України, здобула середню освіту, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , має сина ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення злочинів не засуджувалась, наразі є засудженою вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2017 року за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України до 100 годин громадських робіт

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, але розробив злочинний план, відповідно до якого необхідно було приїжджати до іншого міста, орендувати подобово квартиру, у якій міститься цінне майно, викрадати майно, що було наявне у відповідній квартирі та реалізовувати його до ломбарду, а вилученими у такий спосіб грошима розпоряджатися на власний розсуд.

З метою реалізації цього плану він залучив до злочинної діяльності ОСОБА_6 , з якою погодив її участь у вчиненні злочину.

Реалізуючи зазначений план, 27 вересня 2016 року о 15:00 годині ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою поміж собою, прибули у місто Миколаїв, де з метою заволодіння чужим майном орендували квартиру АДРЕСА_3 , проникнувши у такий спосіб до вказаної квартири.

Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи спільно, заволоділи належними потерпілій ОСОБА_12 :

-телевізором торгової марки "Bravis Led" вартістю 5.000 грн.;

-феном для волосся моделі "Roventa cv3502" вартістю 350 грн.;

-праскою "Philips" моделі "GC 1029" вартістю 850 грн.

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, здали майно до ломбарду, отримавши за це грошові кошти, якими розпорядились на власний розсуд.

Своїми діями вони завдали потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 6.200 грн.

Реалізуючи далі вказаний план, ОСОБА_13 за домовленістю з ОСОБА_6 17 січня 2017 року направив її до міста Миколаєва для протиправного отримання коштів.

ОСОБА_6 ж в свою чергу, реалізуючи вказаний вище злочинний план та виконуючи свою роль, 17 січня 2015 року прибула до міста Миколаєва, де з метою заволодіння чужим майном орендувала квартиру АДРЕСА_4 , проникнувши у такий спосіб до вказаної квартири.

Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_6 , реалізуючи вказаний вище злочинний план та виконуючи свою роль, заволоділа належним ОСОБА_14 телевізором торгової марки "LG Full HD TV M" моделі "М2794DJ", серійний номер "001MADNGE288" вартістю 3.500 грн.

Після цього приблизно о 18:45 годині вона винесла вказаний телевізор з квартири, отримавши можливість розпорядитися ним, але була затримана потерпілим ОСОБА_14 .

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
І...... Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати:

-по епізоду від 27 вересня 2016 року - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло

-по епізоду від 17 січня 2017 року - за частиною 3 статті 27 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як організація таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у житло, вчинена повторно

ІІ...... Кваліфікуючи дії обвинуваченої ОСОБА_6 , суд виходить з вимог частини 1 статті 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту; зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення може здійснюватись судом лише у випадку, якщо це покращує становище особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження, а в інших випадках - лише за ініціативою прокурора шляхом зміни обвинувачення в суді.

В цьому випадку згідно обвинувального акту від 23 серпня 2017 року дії ОСОБА_15 кваліфіковані за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Наявність об`єктивної сторони крадіжки та визначених державним обвинуваченням кваліфікуючих ознак, а саме:

-вчинення крадіжки з проникненням у житло;

-вчинення крадіжки повторно

знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

При цьому державне обвинувачення вірно кваліфікувала дії ОСОБА_6 по двох епізодах за однією нормою - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - оскільки таке відповідає приписам абзацу 2 пункту 7 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки"
Разом з цим, така кваліфікуюча ознака, як вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб (по епізоду від 27 вересня 2016 року) - державним обвинуваченням під час остаточної кваліфікації дій обвинуваченої не вказана.

За такого цим вироком ОСОБА_6 притягається до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
І.Щодо епізоду від 27 вересня 2016 року.
З заяви потерпілої ОСОБА_12 від 28 вересня 2016 року вбачається, що особи, які мали вільний доступ до квартири АДРЕСА_3 , викрали належні їй речі.
З протоколу огляду місця події - квартири АДРЕСА_3 - вбачається, що станом на 29 вересня 2016 року обстановка в квартирі не була порушеною, замки на вхідних дверях були цілими, інші сліди, що свідчать про насильницьке проникнення у цю квартиру, є відсутніми. Таке доводить, що майном потерпілої заволоділи особи, що мали доступ до цієї квартири.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 січня 2017 року вбачається, що потерпіла впізнала ОСОБА_15 , як особу, якій вона здала вказану квартиру 27 вересня 2017 року.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19 січня 2017 року вбачається, що потерпіла впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка разом з ОСОБА_15 знімала вказану квартиру 27 вересня 2017 року.
З показів обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у суді відомо, що дійсно 27 вересня 2016 року вони домовились із ОСОБА_12 про зняття квартири АДРЕСА_3 та, опинившись у такий спосіб у вказаній квартирі, вилучили з неї речі, а саме телевізор, фен та праску.

Після цього вони здали ці речі до ломбарду, а вилученими грошима розпорядилися на власний розсуд.

Ці покази обвинувачена ОСОБА_6 підтвердила під час проведеного з нею слідчого експерименту 22 лютого 2017 року, а обвинувачений ОСОБА_4 - під час проведеного із ним слідчого експерименту 7 березня 2017 року.

При цьому під час проведення вказаних слідчих експериментів обвинувачені чітко вказали на квартиру, яку вони знімали 27 вересня 2017 року та з якої у той день вилучили речі, а також - ломбард, до якого вилучені речі здали.

Перелік речей, що були вилучені з квартири АДРЕСА_3 , та їх вартість сторонами кримінального провадження не заперечуються.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає фактичні обставини вчинення розкрадання з квартири АДРЕСА_3 встановленими.

ІІ. Щодо епізоду від 17 січня 2017 року.
З заяви потерпілого ОСОБА_14 вбачається, що 17 січня 2017 року з квартири АДРЕСА_4 було вилучене належне йому майно.
З протоколу огляду місця події - квартири АДРЕСА_4 - вбачається, що станом на 17 січня 2016 року обстановка в квартирі, окрім відсутності телевізора, не була порушеною, замки на вхідних дверях були цілими, інші сліди, що свідчать про насильницьке проникнення у цю квартиру, є відсутніми. Таке доводить, що майном потерпілого заволоділи особи, що мали доступ до цієї квартири.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 03 березня 2017 року, що був проведений за участі цього потерпілого, вбачається що він показав місце, де він затримав ОСОБА_15 з телевізором, а також - місце, з якого вказаний телевізор був вилученим.
З показів обвинуваченої ОСОБА_6 вбачається, що 17 січня 2017 року вона, діючи за домовленістю з ОСОБА_4 , зняла, зокрема, квартиру АДРЕСА_4 , звідки винесла телевізор, але була затримана потерпілим.
З розписки потерпілого від 18 січня 2017 року вбачається, що він отримав від слідчого телевізор, що був вилучений з його квартири, а саме - телевізор "LG" моделі "М2794DJ", серійний номер "001MADNGE288"

Вартість цього телевізору сторонами кримінального провадження не заперечуються.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає фактичні обставини вчинення розкрадання з квартири АДРЕСА_4 встановленими.

ІІІ. Щодо ролі кожного з обвинувачених у вчиненні вказаних крадіжок.
1. Наведені вище докази у їх сукупності поза розумним сумнівом доводять, що ОСОБА_6 була виконавцем як крадіжки, вчиненої 27 вересня 2016 року з квартири АДРЕСА_3 , так й крадіжки, вчиненої 17 січня 2017 року з квартири АДРЕСА_4 .

2. Далі, у вчиненні крадіжки з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 брав участь, як співвиконавець.

Отже, ця крадіжка була вчинена групою осіб.
3. Що ж стосується крадіжки з квартири АДРЕСА_4 , то, як свідчать матеріали кримінального провадження, безпосередньої участі у її вчиненні ОСОБА_4 не брав.

Разом із цим, покази обвинувачених, що у цій частині узгоджуються поміж собою, свідчать, що цю обставину вони узгодили поміж собою та вирішили, що оскільки в них народилась дитина, через що вони не могли поїхати до міста Миколаєва вдвох, а ОСОБА_4 не мав документу, що посвідчує його особу, який був необхідним для оренди квартири на добу, він залишиться вдома, а крадіжку вчинить одна ОСОБА_6 ..

Такі покази обвинувачених доводять, що хоча ОСОБА_4 не виконував безпосередньо об`єктивну сторону цієї крадіжки, але:

-докладав зусиль в обумовлену між ним та ОСОБА_6 злочинну діяльність щодо вчинення крадіжок у визначений спосіб, вчиняючи дії, що забезпечували для неї можливість викрасти чуже майно у такий спосіб;

-ці його зусилля були спрямовані на досягнення загального злочинного результату - викрадення чужого майна у обраний обвинуваченими спосіб;

-без вчинення ним обумовлених вказаною домовленістю дій, вчинення крадіжки ОСОБА_6 не було б можливим (що, до речі, визнавалось й самими обвинуваченими).

До того ж, дії ОСОБА_6 щодо безпосереднього вилучення чужого майна у заздалегідь обраний спосіб, як свідчать наведені вище покази обвинувачених, охоплювались умислом ОСОБА_4 , він усвідомлював обсяг дій, що мали бути вчинені ОСОБА_6 та їх протиправність; бажав, щоб вона діяла саме таким чином, усвідомлював протиправність наслідків таких дій, бажав настання таких наслідків у вигляді спільного протиправного збагачення.

Відповідно до статті 26 КПК України таке означає, що ОСОБА_4 був співучасником крадіжки з квартири АДРЕСА_4 .
4. Оцінюючи характер та обсяг вчинених дій задля заволодіння майном в усіх перелічених випадках, суд відзначає, що вони є складними.

Зокрема, задля заволодіння майном в усіх випадках необхідно було приїхати з іншого міста до міста Миколаєва, відшукати та зняти квартиру на одну добу, вилучити з неї майно та принести його до ломбарду.

Такі дії об`єктивно потребували попереднього обговорення та узгодження.

Таке доводить, що під час вчинення вказаних крадіжок обвинувачені діяли за попередньою змовою та ретельно планували свою діяльність.
5. Факт наявності між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 попередньої домовленості щодо вчинення крадіжок обвинуваченими по суті не оспорюється. З цього приводу вони зазначали, що, будучи пов`язаними спільним побутом, вдались до вказаних крадіжок через своє матеріальне становище.

При цьому матеріали справи свідчать, що в обох зазначених випадках крадіжки були вчинені одним способом - шляхом оренди квартири подобово та вилучення з орендованої квартири майна.

При цьому з залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2017 року вбачається, що у такий самий спосіб ОСОБА_6 17 січня 2017 року вчинила ще одну крадіжку - з квартири АДРЕСА_5 .

З огляду на кількість вчинених за участі обвинувачених крадіжок та їх періодичність таке доводить, що в цьому випадку мало місце неодноразове незаконне вилучення чужого майна шляхом вчинення тотожних діянь, які мають загальну мету - протиправне збагачення шляхом вчинення крадіжок у визначений обвинуваченими спосіб.

Зі змісту пункту 20 Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" вбачається, що таке свідчить про те, що в цьому випадку до початку вчинення серії злочинних дій охоплювалось єдиним злочинним наміром обвинувачених.

З урахуванням характеру завбачених обвинуваченими дій, які, як доведено вище, попередньо планувались, суд вважає доведеним той факт, що систематичне вчинення крадіжок було сплановано ними, як спосіб отримання матеріальних благ.

6. Обставини ж розвитку подій під час протиправного збагачення у обраний обвинуваченими спосіб вказує на те, що ОСОБА_4 взяв участь у першій крадіжці, після чого крадіжки вчиняла одна ОСОБА_6 .

До того ж, підстави, які визначали вчинення злочинів саме ОСОБА_16 однією не є випадковими, є триваючими та такими, що не можуть швидко змінитись у часі. Зокрема, необхідність залишення вдома "задля догляду за дитиною" та відсутність в ОСОБА_4 документів, необхідних для оренди квартири, є обставинами, що є стабільними.

У сукупності ж з тим, що, як доведено вище, в цьому випадку з самого початку планувалось неодноразове вчинення злочинів, остання обставина поза розумним сумнівом доводить, що роль виконавця злочинів була відведена саме ОСОБА_6 ; ОСОБА_4 ж лише своєю участю на початковому етапі надав приклад протиправної поведінки.
Суд також враховує, що ОСОБА_4 , як свідчить довідка № 121-20012017/48001 та матеріали досудової доповіді, з 2010 року /тобто - з 17-річного віку/, ще до зустрічі з ОСОБА_15 неодноразово засуджувався за корисливі злочини, випробування проходив невдало, відбував реальний строк покарання, але навіть після перебування у місцях позбавлення волі знов вчинив корисливі злочини, ніколи ніде не працював, джерел доходів не мав, жив за рахунок родичів та на гроші, здобути злочинним шляхом. Отже, ще з 2010 року він обрав для себе спосіб отримання матеріальних благ, який передбачав збагачення за рахунок протиправного заволодіння чужим майном. Безсумнівним є й те, що ОСОБА_4 мав досвід, необхідний для планування протиправної діяльності та її реалізації.

Що ж стосується ОСОБА_6 , то, як свідчать матеріали досудової доповіді та залучені до матеріалів кримінального провадження копії свідоцтв про народження, вона з 15 років займається дитиною, існує за рахунок виплат на дітей та має підтримку рідних. Безсумнівним є й те, що ОСОБА_6 не мала досвіду, що є необхідним для реалізації протиправної діяльності, а тим більше - для її планування.

Разом із цим, на момент початку злочинної діяльності вона не вчиняла злочинів та не притягувалась до кримінальної відповідальності, щойно досягла повноліття та мала малолітню дитину, що об`єктивно давало підстави припускати, що у разі виявлення факту вчинення злочину саме нею вона не отримує суворого покарання, а ОСОБА_4 - взагалі уникне будь-якого покарання.

Наведене у сукупності доводить, що:
-вчинення злочинів планувалось саме ОСОБА_4 отже - він був їх організатором;
- ОСОБА_6 була залучена ним до злочинної діяльності, як виконавець, з метою, зокрема, уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд находе вину обвинувачених у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Спростування позиції захисту.
З реплік обвинуваченого ОСОБА_4 , які висловлювались ним під час попередніх судових засідань, вбачається, що він не є цілком згодним із тим, що в його діях та діях обвинуваченої ОСОБА_6 наявною є така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло.

Він зауважував, що вони орендували квартири на законних підставах та сплачували за це передбачені договором кошти.

Проте, відповідно до абзацу 3 пункту 22 Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у житло, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном; викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло лише у разі, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

В цьому ж випадку з показів обвинувачених, які у цій частині узгоджуються поміж собою, та встановлених вище фактичних обставин справи вбачається, що вони, укладаючи договори оренди квартир, вже мали намір на заволодіння наявним у квартирах майном та не збирались дійсно мешкати у цих квартирах навіть протягом обумовленого договором часу.

За такого дії обвинувачених щодо укладання договору оренди в цьому випадку є нічим іншим, як способом проникнення у житло - шляхом обману, та не свідчать про правомірне їх перебування у квартирах.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинувачених.
І......Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння у розкритті злочину та його судовому розгляді.

Захист пропонує визнати за обставину, що пом`якшує його покарання, також його щире каяття.

Але ці посилання не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах кримінального провадження.

Так, щире каяття має ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки та характеризуватись щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловлювання жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалась, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

В цьому ж випадку обвинувачений ОСОБА_4 лише визнав свою вину під тиском зібраних у справі доказів, не вживав жодних заходів щодо зменшення розміру заподіяної ним шкоди, припинив протиправну діяльність лише у зв`язку із затриманням ОСОБА_6 .

Більше того, він вживає заходів щодо як не повного уникнення, то максимального зменшення покарання, посилаючись про свої відносини із ОСОБА_6 .. Але такі посилання є природним продовженням розробленого з метою вчинення злочинів плану щодо її використання у злочинній діяльності та її ролі у вчиненні злочинів.

ІІ......Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд враховує наступне.

1. Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6 повністю визнає свою винуватість та сприяла у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

2. З залученої до матеріалів кримінального провадження досудової доповіді також вбачається, що у скоєному вона кається, свою провину у вчиненні злочину цілком визнає.

3. До того ж, вона має сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто - на момент вчинення злочину 27 вересня 2016 року була вагітною.

Цю обставину, з огляду також на її вік, суд, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 65 Кримінального Кодексу України також розцінює, як таку, що пом`якшує покарання цієї обвинуваченої, адже вагітність природно призводить до неадекватної оцінки нею життєвих обставин.

4. Окрім того, матеріали справи свідчать, що на момент вчинення злочину 27 вересня 2017 року, ОСОБА_6 , окрім, як перебувала у стані вагітності, мала сина ОСОБА_18 , якому на той період ще не виповнилось й 4 років, а у січні 2017 року мала вже двох синів, при цьому сину ОСОБА_17 не виповнилось й 2 місяців.

За такого вона об`єктивно була позбавленою можливості мати власні засоби для існування та цілком перебувала у залежності від свого співмешканця ОСОБА_4 .

До того ж, у той час вона досягла лише 19-річного віку

Така ситуаціє об`єктивно є нічим іншим, як збігом тяжких сімейних, особистих та матеріальних обставин, та такий збіг об`єктивно вплинув на прийняття обвинуваченою рішення щодо способу отримання коштів для існування

За такого вчинення злочину внаслідок збігу перелічених обставин суд, керуючись пунктом 5 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України, також враховує, як обставину, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_6 .

Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд враховує також вчинення нею злочину вперше.

Обставини, які обтяжують покарання обвинувачених
Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено не було.

За такого суд вважає такі обставини відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно кожного з обвинувачених, суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчинених правопорушень, данні про особу кожного з обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність кожного з них.

В зв`язку із цим суд враховує наступне.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
Оцінюючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, суд враховує, що обидва вчинених ним злочини відповідно до частини 12 Кримінального Кодексу України відносяться до категорії тяжких.

Суд враховує також його роль у вчиненні вказаних злочинів, а саме - що під час їх вчинення він вдався до більш складного та більш суспільно небезпечного виду співучасті, виступивши організатором злочину.

Таке підвищує суспільну небезпеку вчинених ним злочинів порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Оцінюючи відомості про особу винного, суд враховує, що він на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання негативної характеристики не має.

Разом із цим суд враховує спрямованість його особи, яка призводить не тільки до свідомого обрання ним самим способу життя, що полягає у неправомірному збагаченні за рахунок чужого майна, але також - до втягнення у такий спосіб життя інших осіб, зокрема - ОСОБА_6 . Таке істотно підвищує суспільну небезпеку його особи.

Оцінюючи обставини, що впливають на призначення покарання цьому обвинуваченому, у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за кожний з вчинених ним злочинів у межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

При цьому враховуючи, що усі вчинені ним злочини є результатом реалізації єдиного наміру щодо способу збагачення, суд вважає за необхідне остаточне покарання за сукупністю вчинених ним злочинів призначити йому відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Захист просить про звільнення цього обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Але відповідно до статті 75 Кримінального Кодексу України таке звільнення є можливим лише у разі, якщо тяжкість вчиненого злочину та особа винного свідчать про те, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування покарання.

В цьому ж випадку, як доведено вище, особа винного та його ставлення до скоєного не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без застосування покарання.

До того ж, як зазначалось вище, раніше він неодноразово проходив випробування невдало, та навіть після відбуття покарання у вигляді позбавлення волі належних висновків для себе не зробив та знов вчинив злочин проти власності, який є більш суспільно небезпечним, ніж попередній.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_15 .
Оцінюючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених нею злочинів, суд враховує, що обидва вчинених нею злочини відповідно до частини 12 Кримінального Кодексу України відносяться до категорії тяжких.

Суд враховує також її роль у вчиненні вказаних злочинів, а саме - те, що злочини були вчинені нею лише під впливом ОСОБА_4 , що певною мірою знижує суспільну небезпеку вчинених нею діянь.

Оцінюючи відомості про особу винної, суд враховує, що вона на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд враховує також що вона, як свідчать матеріали складеної відносно неї досудової доповіді, має міцні соціальні зв`язки, проживає в нормальних житлових умовах, наразі займається вихованням дітей та має кошти на їх виховання.

Такі обставини, сукупно з встановленими вище обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченої, дозволяють вирішити питання про призначення їй покарання таким чином.

Частина 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вчинення нею злочину за сукупності ознак, що пом`якшують її покарання, зокрема:

1.вперше;

2.у стані вагітності;

3.внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та матеріальних обставин

-її роль у вчиненні злочину та причини, що спонукали до його вчинення;

-її ставлення до скоєного

у їх сукупності свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки вчинених нею злочинів.

У своїй сукупності ці обставини дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_15 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Виходячи з цього суд вважає за можливе, з урахуванням загальних засад призначення певних видів покарань, передбачених у статтях 53 - 64 Кримінального Кодексу України, призначити ОСОБА_15 основне покарання у вигляді громадських робіт у максимальному передбаченому законі розмірі цього покарання - строком на 240 годин.

При цьому враховуючи, що вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2017 року вона була засуджена за вчинення тотожного злочину, суд вважає за необхідне на підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України призначити їй покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Прокурор пропонував призначити ОСОБА_6 основне покарання в межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, але звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Але з такою пропозицією погодитись неможливо.

Так, відповідно до пропозиції прокурора за вчинення злочину обвинувачена фактично не отримує жодного покарання, що не відповідає засадам розумності та справедливості та суперечить суспільному інтересу, який полягає у необхідності захисту, зокрема, права власності громадян та породжуватиме безкарність подібних посягань. В той же час призначення покарання у вигляді позбавлення волі, як доведено вище, в цьому випадку не є адекватним встановленому вище характеру її особи, а за такого - суспільній небезпеці вчинених нею злочинів, тобто - також суперечить засадам розумності та справедливості.

Вирішення питання про долю речових доказів.
Речовий доказ у справі - телевізор "LG Full HD TV M" моделі "М2794DJ", серійний номер "001MADNGE288", як предмет, що був протиправно вилученим в потерпілого, на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_14 .

Вирішення питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_19 від 23 січня 2017 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В зв`язку із тим, що відносно нього обирається міра покарання у вигляді позбавлення волі, до набрання вироком чинності обраний відносно них раніше запобіжний захід слід залишити попереднім - тримання під вартою.

При цьому відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 слід зарахувати у строк покарання.

Під час вирішення питання про порядок зарахування цього строку суд, керуючись приписами частини 4 статті 72 Кримінального Кодексу України, враховує таке.

1. Попереднє ув`язнення ОСОБА_4 триває з 21 січня 2017 року; діюча на той час редакція частини 5 статті 72 КК України передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

2. Далі, 21 червня 2017 року набув чинності Закон України № 2046-VIII "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", який передбачає, що: " Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день..."

4. Наведене доводить, що вказані норми регулювали не статус осіб, відносно яких застосоване попереднє ув`язнення, але - лише порядок зарахування строку перебування особи у відповідному статусі у строк покарання протягом відповідного періоду.

Так:

-протягом періоду з 21 січня 2017 року до 20 червня 2017 року цей строк мав зараховуватись з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-протягом періоду з 21 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі

Оскільки з 21 червня 2017 року діє порядок, що, у разі засудження є менш сприятливий, він відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України не може бути розповсюдженим на період, що тривав до запровадження такого порядку.

При цьому суд враховує, що після 21 червня 2017 року попереднє ув`язнення обвинуваченого тривало, станом на 20 червня 2017 року не було закінченим.

Отже, правові підстави для розповсюдження раніше діючого порядку на період попереднього ув`язнення обвинуваченого, що тривав після 21 червня 2017 року, є відсутніми.

Наведене доводить, що строк попереднього ув`язнення обвинуваченому слід зарахувати таким чином:

-період з 21 січня 2017 року (з моменту його затримання) до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання цим вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених:

-частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;
-частиною 3 статті 27 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Призначити ОСОБА_4 покарання:

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді 4 років позбавлення волі;

-за частиною 3 статті 27 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді 5 років позбавлення волі

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України остаточно за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_20 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком чинності.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення:

-з 21 січня 2017 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-з 21 червня 2017 року до моменту набрання вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

До набрання вироком чинності запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній - тримання під вартою.

ОСОБА_21 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити їй покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді громадських робіт строком на 240 годин.
На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього злочину та злочину, за який ОСОБА_15 засуджена вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17 травня 2017 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити їй покарання у вигляді громадських робіт строком на 240 /двісті сорок/ годин.
Речовий доказ у справі - телевізор "LG Full HD TV M" моделі "М2794DJ", серійний номер "001MADNGE288" - повернути потерпілому ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_22 =

18.10.2017