справа № 156/577/17
Номер провадження: 1-кп/156/8/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року смт. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої-цивільного позивача ,
законного представника цивільних
позивачів ОСОБА_4
представника потерпілої
цивільного позивача ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
цивільного відповідача ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Іваничі кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , українця, громадянина України , освіта вища , одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, працюючого електромеханіком ВП «Ковельська дистанція сигналізації і зв`язку регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ « Українська залізниця», не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
В с т а н о в и в :
ОСОБА_7 , 22 грудня 2016 року, о 19 годині 20 хвилин, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ауді-А6» р.н. Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись в с. Литовеж Іваничівського району по автодорозі сполученням «Ковель-Жовква», перед перехрестям з вулицями Івана Франка та Шевченка, в напрямку м. Нововолинськ, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху автомобіля в межах населеного пункту був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, наближаючись до неврегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість транспортного засобу аж до зупинки з моменту виникнення небезпеки, а саме пішохода ОСОБА_9 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно руху автомобіля і якого водій об`єктивно спроможний був завчасно виявити , допустив наїзд на останнього.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 від 22.12.2016 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку при ушкодженні мозку при переломі склепіння та основи черепа , від яких помер.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм
ОСОБА_7 п.п. 2.3.6), 12.3., 12.4., 12.9. б), 18.1. Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;
п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;
п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;
п. 12.9. Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4...
п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та суду показав , що 22 грудня 2016 року керуючи автомобілем «Ауді-А6» повертався з Республіки Польща через митний пост «Угринів», рухаючись в напрямку м. Нововолинськ приблизно о 19 годині 20 хвилин в межах с. Литовеж Іваничівського району перевищивши дозволену максимальну швидкість та допустив зіткнення з пішоходом ОСОБА_9 . Причиною цього вважає те, що був виснажений , тривалий час керував автомобілем, не відреагував на обстановку , тому не помітив пішохода. Одразу після ДТП попросив інших водіїв викликати швидку допомогу та повідомити поліцію . У вчиненому щиро розкаюється. Цивільний позов не визнає, оскільки під час досудового розслідування між ним та потерпілою-цивільним позивачем було уже домовлено про розмір відшкодування заподіяної шкоди , який він добровільно відшкодував, що підтверджується власноруч написаними розписками. Тому, заявлений в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах дітей цивільний позов вважає необґрунтованим .
Враховуючи те, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав повністю, дав визнавальні показання в обсязі пред`явленого обвинувачення, ним та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позицій, з`ясувавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_7 визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Учасникам судового провадження роз`яснено також, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України .
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та часткове відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого , в судовому засіданні не встановлено. При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, обставини, що пом`якшують покарання, особу винуватого: раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні одну малолітню дитину, працює, і призначає покарання в межах санкції статті закону, за якою він притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі.
Саме таке покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, на думку суду є необхідне для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи настання тяжких наслідків в результаті порушення обвинуваченим ПДР України суд вважає за необхідне застосувати до нього і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного .
Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст.ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що злочином в зв`язку зі смертю ОСОБА_9 його дружині та малолітнім дітям була завдана моральна шкода, яка підлягає стягненню з обвинуваченого-цивільного відповідача.
При визначенні її розміру суд враховує характер і тривалість завданих злочином моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, ступінь вини та майновий стан відповідача.
Також підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_4 документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.
Процесуальні витрати по справі становлять : у зв`язку з проведенням інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу на суму - 703 гривні 68 копійок, інженерно- транспортної експертизи за експертною спеціальністю транспортно- трасологічні дослідження на суму - 880 гривні 40 копійок, інженерно- транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП - 703 гривні 68 копійок, інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП - 1979 гривень 20 копійок, всього на загальну суму 4266 гривень 96 копійок., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України , а саме : автомобіль марки Ауді А6 р.н.з. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_7 ( а.с. 63)
Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого , підстав для зміни йому запобіжного заходу суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 ( два) роки.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 особисте зобов`язання - залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої-цивільного позивача, законного представника цивільних позивачів ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого- цивільного відповідача завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 5000, 00 грн. судових витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 4266 грн. 96 коп. витрат за проведення експертиз.
Речові докази: автомобіль марки Ауді А6 р.н.з. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_7 (а.с. 63)
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Іваничівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_1
З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1