Справа № 477/2488/16-к
Провадження № 1-кп/477/54/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої по справі - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, без громадянства, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого Заводським районним судом м. Миколаєва 21.11.2007 року за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 186, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі; Центральним районним судом м. Миколаєва 10.12.2007 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 353, ст. 70, на підставі ст. 72, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі; Центральним районним судом м. Миколаєва 15.06.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
07 листопада 2016 обвинувачений ОСОБА_3 у вечірній час доби, перебуваючи біля магазину на вул. Леніна в с. Прибузьке Вітовського району Миколаївської області, в ході розмови із знайомим ОСОБА_9 , познайомився з потерпілою ОСОБА_7 , яка перебувала разом із ОСОБА_10 .
Через деякий час обвинувачений ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_7 пішли у бік проживання останньої, аби провести її додому. По дорозі ОСОБА_11 , який пообіцяв провести ОСОБА_7 додому, після телефонного дзвінка вимушений був піти у своїх справах, про що повідомив останніх.
Коли ОСОБА_3 з ОСОБА_7 залишився наодинці, приблизно о 22 годині, він почав залицятися до потерпілої та натякати на інтимну близькість, після чого ОСОБА_7 відмовила обвинуваченому, вирвалася з його рук та хотіла втекти.
Однак, ОСОБА_3 , будучи фізично сильнішим, наздогнав потерпілу, схопив її за шию та почав душити, після чого кинув її на землю, продовжуючи душити та погрожувати фізичної розправою, став вимагати виконувати його вимоги щодо статевого зв`язку, загрожуючи вбивством.
Потерпіла, усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я, погодилася не чинити опір обвинуваченому.
Після чого, ОСОБА_3 вкусив її за праву щоку та вдарив рукою по обличчю, подолавши остаточно волю потерпілої, взяв її за руки та потягнув за собою у поле, розташоване на околиці с. Прибузьке.
Перебуваючи у безлюдному місці, на протязі тривалого часу обвинувачений ОСОБА_3 , застосовуючи психологічне насильство до потерпілої, насильницьким шляхом, неоднаразово вступав з потерпілою ОСОБА_7 у статеві відносини, проти волі останньої.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1892 від 25.11.2016, у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в області обличчя, шиї, грудної клітки, стегон та колінних суглобів. По ступеню тяжкості всі вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Також, приблизно о 02 годині 00 хвилин 08 листопада 2016 року ОСОБА_3 , перебуваючи в полі поблизу с. Прибузьке Вітовського району Миколаївської області разом із потерпілою ОСОБА_7 , попередньо вступивши у статеві зносини природнім шляхом із останньою, всупереч її волі, розуміючи суспільну небезпечність своїх дій, насильницьким шляхом задовольнив статеву пристрасть неприроднім способом, застосовуючи при цьому до потерпілої ОСОБА_7 психологічне насильство, у вигляді погроз спричинення тілесних ушкоджень, які остання сприймала реально.
В результаті чого, ОСОБА_7 отримала ушкодження в області анального отвору, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи могли утворитися від дії якогось тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і напружений статевий член, в строк не менше 12-14 годин до часу огляду.
В ході судового слідства ОСОБА_3 свою вину в інкримінованого кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 07 листопада 2016 близько 22 години біля магазину в с. Прибузьке по вул. Леніна Вітовського району Миколаївської області зустрів знайомого ОСОБА_12 , з яким також була потерпіла. З ОСОБА_13 розмовляв по минуле, ОСОБА_14 перебувала поряд. Потім разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_14 направились проводити останню. По дорозі ОСОБА_15 зателефонували та він пішов. ОСОБА_16 казала, що не потребує проводжатих, але він пішов із нею. По дорозі він запропонував їй прогулятись, на що вона спочатку відмовилась, а потім погодилась. Спілкувались про дітей та колишнього чоловіка. Було прохолодно, він її обійняв, а потім і поцілував, після чого запропонував присісти біля кювету. Вони відійшли від села приблизно на 2 км. Обнімалися та вона погодилася на статевий акт, в який вступали тричі. Агресії до неї не проявляв. В полі бешкетували, та жартівливо він вкусив її за щоку, та за це попросив вибачення. Після статевого акту він провів її додому, біля будинку вони палили цигарки. Вранці до нього додому прибули працівники поліції за підозрою про зґвалтування.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 спростувала покази обвинуваченого та пояснила, що в її будинку виникли проблеми з електрикою та вона 07.11.2016 р. попросила свого знайомого ОСОБА_12 допомоги в ремонті. Близько 22 години після закінчення ним ремонту, вони разом вийшли з її будинку, ОСОБА_17 направлявся додому, а вона до магазину. У магазині вона скупилася, і ОСОБА_17 запропонував провести її додому у зв`язку з темним часом доби. Біля магазину ОСОБА_17 спілкувався із ОСОБА_3 , та вона чекала його близько 10 хвилин. Із ОСОБА_18 вона раніше знайома не була, але останній направився із ОСОБА_17 в бік її будинку. По дорозі вона йшла попереду, а ОСОБА_17 позаду із ОСОБА_3 та про щось спілкувались. В цей час ОСОБА_17 зателефонували, та він повідомив, що має повертатись додому через сімейні справи. Далі рух вона продовжила сама, але ОСОБА_3 наздогнав її та запропонував провести. Через декілька хвилин їй зателефонував ОСОБА_17 і попросив дати телефон ОСОБА_3 . Вони поспілкувались та далі продовжила рух із ОСОБА_3 . По дорозі ОСОБА_19 став брати її під руку, почав залицятися, на що вона не реагувала та почала його відштовхувати, що роздратувало ОСОБА_3 та він став більш наполегливим, став пропонувати інтимний зв`язок, проти чого вона заперечувала та поспішала додому, де її чекали двоє неповнолітніх дітей. Тоді ОСОБА_18 наздогнав її, схватив за шию та почав душити, вкусив за щоку та почав погрожувати фізичною розправою, вимагав підкорення. Вона сприймала ці погрози реально, дуже злякалась та погодилась виконувати його вимоги. Він насильно став тягнути її в бік поля до лісосмуги. По дорозі вона падала, намагалася опиратися, але ОСОБА_18 продовжував насильно її тягнути за руки. В лісосмузі він повалив її на землю обличчям до низу, однією рукою тримав її обидві руки та шарпав за одяг. Погрожував їй фізичною розправою та вбивством, що вона сприймала реально. Вона виконала його вимогу та зняла білизну, після чого він насильно вступив із нею у інтимний зв`язок. Потім запитав чи мала вона раніше інтимний зв`язок неприроднім способом, після чого насильно вступив із нею у такий зв`язок. Також він відібрав у неї мобільний телефон, та під час зґвалтування вона бачила спалахи від мобільного телефону. Вказані дії тривали довгий час, він вступав із нею в інтимний зв`язок декілька раз. Потім погрожував, що у разі, якщо вона звернеться до поліції, то оприлюднить зроблені ним знімки. Всі його погрози вона сприймала реально, боялася за своє життя та аби поскоріше дістатися додому більше не опиралася. Він довів її додому, повернув мобільний телефон та повідомив, що подзвонить наступного дня. Діставшись додому вона відразу зателефонувала матері, все розповідала та попросила викликати поліцію.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 мати потерпілої пояснила, що 7 листопада 2016 року у пізній час їй зателефонувала донька, повідомила, що на неї напали та зґвалтували. Вона розбудила чоловіка та вони зателефонували дільничному, після чого невдовзі прибула слідчо-оперативна група. Коли вони приїхали до доньки, та знаходилась в істеричному стані, брудною, на шиї відбитки пальців
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що потерпілу знає близько 3-х років, з обвинуваченим перебуває у дружніх стосунках. 7 листопада 2016 року він стригся у потерплої в її будинку, після чого попили чаю та направились до магазину, де зустріли ОСОБА_22 . Разом пішли проводити ОСОБА_14 додому, хоча вона спочатку відмовлялась від проводжатих, а потім погодилась. По дорозі спілкувалися. Не доходячи до будинку потерпілої близько 700-800 м. йому зателефонували та він мав піти. Потерпіла пішла далі із ОСОБА_23 , який тримав її під руку, були у доброму настрої. Більше із обвинуваченим він не спілкувався.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні прояснила, що є співмешканкою ОСОБА_3 . В день подій (08.11.2016 року), було заарештовано ОСОБА_3 , нібито за зґвалтування ОСОБА_25 . З метою з`ясування цих обставин, вона направилась до ОСОБА_14 додому та запропонувала забрати заяву за відповідну суму грошей, на що остання обіцяла подумати. В подальшому вони зустрічалися ще декілька раз з її ж ОСОБА_26 ініціативою, однак потерпіла від запропонованих коштів відмовилась, залишилась при своїх свідченнях.
Допитана свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що буда присутня при розмові ОСОБА_28 з ОСОБА_14 , в ході якої ОСОБА_26 пропонувала відшкодування ОСОБА_29 моральної шкоди, якщо та забере заяву відносно ОСОБА_3 .
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, окрім показів потерпілої, свідка ОСОБА_20 , також підтверджується змістом письмових доказів кримінального провадження, досліджених в ході судового слідства.
Час та місце скоєного підтверджується змістом заяви потерпілої ОСОБА_7 від 08.11.2016 року до поліції, згідно з яким потерпіла ОСОБА_7 просила прийняти заходи до ОСОБА_3 , який 07.11.2016 року в період часу 22-00 години до 03-00 години 08.11.2016 року зґвалтував її та задовольнив статеву пристрасть неприродним способом, із застосування фізичного насильства до неї (а.с. 53).
Згідно із заявою потерпілої ОСОБА_7 від 08.11.2016 року остання добровільно видала працівникам поліції свою спідню білизну.
Згідно висновку експерта № 901 від 18.01.2017 року, у вирізках з білизни ОСОБА_7 виявлено сліди сперми з домішкою крові, клітин з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які є змішаними та містять генетичні ознаки не менше двох осіб, а саме: генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с. 35-44).
Відповідно до висновку експерта № 902 від 18.01.2017 року, генетичні ознаки клітин, виявлені на тампоні зі змивами з рук ОСОБА_3 та в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук ОСОБА_3 збігаються між собою, є змішаними та містять генетичні ознаки зразка крові самого ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_7 (а.с. 99-112)
Згідно висновку експерта № 903 від 18.012017 року, генетичні ознаки клітин та сперми з домішкою крові, виявлені у мазку з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_7 є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб: самої ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
Аналогічне спостерігається щодо генетичних ознак зі змивів з рук потерпілої ОСОБА_7 (а.с. 14-132).
Спосіб скоєного обвинуваченим підтверджується змістом експертизи №1892, завершеної 25.11.2016 року, відповідно до якої, у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в області обличчя, шиї, грудної клітки, стегон та колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок не менше п`яти ударних дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, з давністю їх утворення не менше 12-14 годин до часу огляду. По ступеню тяжкості всі вищевказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В області статевих органів будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. В області анального отвору виявлені тілесні ушкодження у вигляді гіперемії шкіри в ділянці радіальних складок та відсутності верхнього шару епідермісу, які могли утворитися від дії якогось тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і напружений статевий член, в строк не менше 12-14 годин до часу огляду (а.с. 51-52).
Як вбачається з висновку експерта № 1893 від 25.11.2016 року обвинувачений ОСОБА_3 будь-яких пошкоджень на тілі не мав (а.с. ).
Згідно з висновком експерта № 901 від 18.01.2017 року генетичні ознаки слідів сперми з домішкою крові та клітин, виявлені у вирізках трусів є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб, а саме генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно до висновку додаткової експертизи № 393/1892-16, завершеної 20.04.2017 року, (а.с. 84) у ОСОБА_7 мали місце тілесні пошкодження у вигляді синців та саден області обличчя, шиї, грудної клітини, стегон та лівого колінного суглобу.
Данні тілесні пошкодження утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженною контактуючою поверхнею, з давністтю їх утворення не менше 12-14-ти годин до часу огляду. Синець на підборідді міг утворити в результаті удару в дану ділянку тупим твердим предметом, яким могла бути рука зігнута в кулак. Синець на правій щоці з просвітленнями в центрі неправильно овальної форми з саднами по колу міг утворитися від діїї твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не виклюно при укусі зубами.
Синець на передній поверхні шиї міг утворитися як від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, так і при стисканні шиї між тупими твердими предметами, якими могли бути плече та передпліччя руки, зігнутої в ліктьовому суглобі.
Синці на стегні утворилися в результаті дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук, не виключно в момент статевого акту.
Синець та садно на лівому колінному суглобі могли утворитися в результаті дії тупого твердого предмету, не виключено можливого знаходження на контактуючій поверхні (землі).
В області анального отвору тілесні пошкодження у вигляді гіперемії шкіри в ділянці радіальних складок та відсутності верхнього шару епідермісу, утворитися від дії якогось тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути і напружений статевий член. Поняття «насильницький» чи «ненасильницький» статевий акт є юридичними, тому не відносяться до компетенції експерта.
Аналізуючи в сукупності досліджені докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у зґвалтуванні, тобто статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства, погрозою його застосування, що вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 152 КК України.
Суд також вважає доведеною вину ОСОБА_3 у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням погрози фізичного насильства, що слід кваліфікувати за ч.1 ст. 153 КК України.
Пояснення ОСОБА_3 в судовому засіданні, який не заперечував, що вступав в статеві стосунки з потерпілою, однак вказує, що це відбулось за згодою потерпілої, яка опору не чинила, спростовуються поясненнями самої потерпілої та дослідженими судом письмовими доказами, які підтверджують покази ОСОБА_7 .
Пояснення потерпілої щодо застосованого до неї насилля з боку обвинуваченого, який аби приборкати її опір від інтимного зв`язку, вкусив ОСОБА_29 за щоку, душив та силоміць потягнув її в бік поля, підтверджуються висновками вищевказаних судово-медичних експертиз (№1892 від 25.11.2016 року та № 393/1892-16 від 20.04.2017 р.) щодо наявних у потерпілої тілесних ушкоджень.
Зазначене також підтверджується показами свідка ОСОБА_20 матері потерпілої, яка зазначила про психологічний стан її доньки на час прибуття за її дзвінком про зґвалтування, а також про тілесні ушкодження, що мали місце у її доньки ОСОБА_7 .
Такі агресивно фізичні дії обвинуваченого також підтверджують пояснення потерпілої про висловлені в її бік ОСОБА_18 погрози з метою приборкання її волі та опору, а також про відібрання у неї мобільного телефону з метою запобігти потерпілій шляхом мобільного зв`язку покликати на допомогу.
В подальшому потерпіла не чинила активного опору нападнику і добровільно погодилась на вчинення статевого акту та не чинила опору задоволенню обвинуваченим своєї пристрасті неприродним способом, оскільки її воля була практично паралізована, адже остання погрози нападника про застосування насилля сприймала реально, відчувала страх за своє життя, цьому сприяли умови, в яких вона знаходилась, психологічна та фізична залежність від нападника, який вночі утримував її в поза людному місці.
Ушкодження в області анального отвору потерпілої також підтверджують її пояснення щодо насильницького задоволення ОСОБА_3 із нею статевої пристрасті неприроднім способом, застосовуючи при цьому до потерпілої ОСОБА_7 психологічне насильство, у вигляді погроз спричинення тілесних ушкоджень. Враховуючи попередні дії ОСОБА_30 , а саме: завдані тілесні ушкодження, а також інші обставини, про які зазначено вище (безлюдність місця подій, темний час доби, вже вчинені дії із зґвалтування), пояснення потерпілої про її реальне сприйняття цих погроз та її страх за своє життя і здоров`я суд вважає правдивими, адже таке сприйняття потерпілої відповідає обстановці, в якій вона опинилася.
Як вбачається з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 року, погрозою застосування фізичного насильства як способу подолання чи попередження опору потерпілої особи слід вважати залякування її застосування такого насильства до неї й може полягати у висловлюваннях, жестах, демоструванні зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа сприймає за справжню зброю, чи інших діях. Погроза застосування фізичного насильства повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластись враження, що у разі, якщо вона протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, цю погрозу буде реалізовано. При оцінці можливості сприйняття реальності погрози слід виходити з часу, місця, обстановки, що склалася.
Сукупністю вказаних доказів підтверджено, що за встановлених фактичних обставин вчиненого злочину, мали місце перед зґвалтуванням потерпілої застосування до неї фізичного насилля та погрози у їх подальшому застосуванні зі сторони обвинуваченого, які потерпіла сприйняла реально. Та такі ж погрози застосовані обвинуваченим і при скоєнні злочину за ч. 1 ст. 153 КК України (неприродному задоволенні неприродної пристрасті із потерпілою).
Окрім вище наведених обставин, з яких суд дійшов висновку про зґвалтування потерпілої та у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом обвинуваченим, про відсутність згоди потерпілої свідчать її подальші дії, звернення до матері по допомогу, а також звернення до правоохоронних органів.
При цьому, показання потерпілої послідовні, узгоджені з показаннями всіх допитаних в судовому засіданні свідків та з письмовими доказами, і не довіряти показанням потерпілої у суду підстав немає.
Твердження обвинуваченого про добровільний інтимний зв`язок із потерпілою суд розцінює як намагання уникнення покарання за скоєне.
Стосовно його тверджень про відсутність опору з боку потерпілої, то як встановлено в ході судового слідства, такий потерпілою не чинився під час неприродного задоволення обвинуваченим своєї пристрасті із потерпілою, однак останнє не виключає складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, адже спосіб, який обрав обвинувачений для вчинення цього злочину не полягає у застосуванні фізичного насильства.
Обираючи міру покарання ОСОБА_3 , керуючись ст. 65 КК України, суд враховує обставини справи, тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, що відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, скоїв інкриміновані за даним кримінальним правопорушенням злочини, не відбувши та ухиляючись від відбування покарання за вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.06.2015 року, з чого суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.
При цьому остаточна міра покарання має бути призначена із застосуванням ст. 71 ч.1 КК України, з урахуванням вище вказаного вироку Центрального районного суду м.Миколаєва, шляхом часткового приєднання частини невідбутого покарання.
Згідно роз`яснень, що містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
При складанні покарань у порядку, передбаченому зазначеною статтею, загальний його розмір не може бути більшим за максимальну межу, встановлену для цього виду покарання в Загальній частині КК. Якщо за знову вчинений злочин призначено передбачене законом максимальне покарання, невідбута частина покарання за попереднім вироком підлягає поглиненню.
Щодо зарахування строку відбутого покарання, то з 08 листопада 2016 року ОСОБА_3 затриманий за даним кримінальним правопорушення та перебуває у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на виконання вироку Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.06.2015 року, тимчасово залишений Жовтневим районним судом в даній установі для розгляду цього кримінального провадження.
Відповідно до закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року та частини 5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому у строк попереднього ув`язнення включається в тому числі строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ст. 124 КПК України, з ОСОБА_3 підлягають стягненню процесуальні витрати по справі (а.с. 34, 98, 113).
Долю речових доказів вирішити відповідно до приписів ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Керуючись ст. ст. 366, 367, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 153 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 152 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, суд вважає необхідним приєднати до вказаного покарання частково покарання, що призначене за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 червня 2015 року за ч.2 ст. 185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі та не відбуте засудженим, і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді семи років позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 за даним кримінальним провадженням не обиралася.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 08 листопада 2016 року.
У відбутий строк покарання зарахувати ОСОБА_3 строк з затримання з 08.11.2016 року по день постановлення вироку (02.10.2017 року), при цьому з 08.11.2016 року по 21.06.2017 року зарахувати як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 02 жовтня 2017 року включно як один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Речові докази по справі: мазки середовища ОСОБА_7 , змиви з рук та зрізи нігтів потерпілої ОСОБА_7 ; мазки середовища ОСОБА_3 , змиви з рук та зрізи з нігтів ОСОБА_3 ; зразки крові ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , білизну потерпілої ОСОБА_7 знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку, а засудженим ОСОБА_3 у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та потерпілій.
Суддя ОСОБА_1