Провадження № 11-кп/780/1304/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 20.12.2017

УХВАЛА
20 грудня 2017 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 25.08.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі строком, застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, 25.07.2016 року близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_9 , де умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, сподіваючись на мінімальний опір з боку потерпілої ОСОБА_9 , 1938 року народження, переслідуючи злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке виразилося у захваті зап`ястя правої руки потерпілої ОСОБА_9 та спробі розжати її кулак, намагався відкрито заволодіти її грошовими коштами в сумі 50 гривень, які знаходились в кулаці правої руки, а також намагався зірвати з шиї потерпілої ОСОБА_9 золотий ланцюжок з хрестиком 585 проби, загальною вагою 8,67 г та вартістю 5831 гривня 88 копійок.
Проте, злочин ОСОБА_7 не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтуванні вказує, що судом при призначенні покарання не враховано характеристику ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, крім того, 14.08.2007 року та 25.08.2011 року вироками Шосткінського міського суду Сумської області та Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_7 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак, останній висновків для себе не зробив та повертався до вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про стійку схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів.

Також, звертає увагу суду, що ОСОБА_7 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, тому застосування ст.75 КК України вважає мотивоване не належним чином.

На думку апелянта, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість, що як наслідок, призвело до уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 покарання у виді реального покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав судове рішення, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексі, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі-Постанова) передбачено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п.2 Постанови суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання було дотримано.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не ґрунтуються на матеріалах справи і є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст.65 КК України, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який чистосердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 надано характеристику з місця проживання від 14.12.2017 року, видану селищним головою ОСОБА_10 , відповідно до якої ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , працював на різних роботах на підприємствах м.Біла Церква, в даний час працює на ТОВ «Персонал Преміум» підсобним робітником, скарг від сусідів та родичів на нього за погану поведінку до селищної ради не надходило, компрометуючими даними селищна рада не володіє.

Крім того, обвинуваченим надано характеристику з місця роботи від 11.12.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 з 31.08.2017 року працює у ТОВ «Персонал Преміум» водієм автотранспортних засобів Транспортного відділу, з 25.09.2017 року був переведений до хлібобулочного цеху підсобним робітником, за час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник, добросовісно і в строк виконує всі поставлені перед ним завдання, дотримується норм поведінки прийнятих у компанії правил трудового внутрішнього розпорядку, уважний та тактовний до людей, порушень трудової дисципліни зафіксовано не було, у спілкуванні з колегами доброзичливий та привітний.

Вищевикладене свідчить про намагання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та вести законослухняний спосіб життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_7 покарання не суперечить вимогам закону, воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: