Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7419/16-к
Провадження № 1-кп/490/317/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" грудня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

її законних представників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув вищу освіту, є розлученим, має сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконує разові роботи з будівництва, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-06 жовтня 2015 року - Жовтневим районним судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 4 років позбавлення волі, був звільненим від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, з встановленням іспитового строку в 3 роки

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
26 травня 2016 року у період часу з 15:30 до 16:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні міської дитячої стоматологічної поліклініки, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 29-А, побачив там ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та те, що вона прийшла до лікувального закладу одна, мала при собі мобільний телефон "NOMI" та залишилась без супроводу дорослих у приміщенні процедурного кабінету № 10, та вирішив заволодіти її майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 з метою заволодіння чужим майном через двері потайки проник до кабінету № 10 міської дитячої стоматологічної поліклініки, де у той час знаходилась ОСОБА_6 , яка приймала процедури, та рукою дістався до її сумочки, яка лежала на кріслі, розташованому поруч із входом до кабінету, але не у полі її зору, та у якій знаходились:

- мобільний телефон марки "NOMI" у чохлі;

-портативний зарядний пристрій (універсальна мобільна батарея (зовнішній акумулятор)) до нього;

-гаманець з грошовими коштами;

-ключі від квартири з брелоком та магнітним ключем

сподіваючись, що зможе заволодіти ними непомітно для потерпілої.

Проте, під час вилучення майна ОСОБА_11 помітила ОСОБА_4 та почала кричати.

Не зважаючи на те, що його дії щодо заволодіння майном були виявленими ОСОБА_6 , та усвідомлюючи цю обставину, ОСОБА_4 продовжив свої злочинні дії, а саме - схопив сумочку та, утримуючи сумочку потерпілої притиснувши рукою до тулуба, вибіг із приміщення кабінету, побіг через коридор у напрямку виходу із поліклініки.

Весь цей час ОСОБА_6 переслідувала його та вимагала повернення її майна.

ОСОБА_4 же, ігноруючи вимоги потерпілої, вибіг з її майном з приміщення лікувального закладу та з ним зник; викраденими розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 заволодів майном ОСОБА_6 , а саме:

-жіночою сумочкоювартістю200грн.
-мобільним телефоном марки "NOMI"вартістю3.533грн.
-чохлом до мобільного телефонувартістю100грн.
-зовнішнім акумулятором до мобільного телефонувартістю450грн.
-гаманцемвартістю200грн.
-грошовими коштами у розмірі60грн.

спричинивши їй тим самим матеріальну шкоду у загальному розмірі 4.543 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням в інше приміщення, вчинений повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
1. Ті обставини, що:
-26 травня 2016 року у період часу з 15:30 до 16:00 години ОСОБА_12 перебувала у приміщенні міської дитячої стоматологічної поліклініки, розташованої у будинку 29-А по вулиці Лягіна у місті Миколаєві; мала при собі мобільний телефон марки "NOMI" в чохлі та сумочку, у якій знаходились зовнішній акумулятор до мобільного телефону та гаманець, у якому були грошові кошти у сумі 60 грн. та ключі;
-в цей же час у тому ж приміщенні перебував ОСОБА_4 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;
-перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_15 зайшла до кабінету № 10, де проходила процедуру, підготувавшись до якої поклала сумочку з мобільним телефоном, зовнішнім акумулятором до нього та гаманцем з грошима на окреме крісло, що стояло ближче до дверей;
-до цього кабінету пройшла одна, розмовляючи при цьому по мобільному телефону, під час проходження процедури у кабінеті була одна;
-під час проходження процедури в неї сумочка з мобільним телефоном, зарядним пристроєм до нього та гаманцем з грошима була вилучена
наразі жодною з сторін кримінального провадження не заперечуються, підтверджуються показами потерпілої, свідка ОСОБА_16 , самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 ..

При цьому жодного доказу, що дав би підстави ставити перелічені обставини під сумніви, матеріали справи не містять.

За такого вказані обставини суд вважає доведеними.
2. Про обставини вилучення майна в потерпілої ОСОБА_17 свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження неодноразово стверджувала, що вона сиділа одна в кабінеті № 10, приймаючи процедуру, яка мала тривати 5 хвилин.

При цьому вона сиділа у кріслі спиною до входу, зліва від неї трохи позаду та ближче до двері є старе крісло, на яке вона й поклала свою сумочку.

Коли до закінчення процедури залишилась приблизно 1 хвилина, вона почула, що до кабінету хтось заходе. Вона вирішили, що то була медична сестра, аж раптом побачила /далі - мовою оригіналу/: "Чорную руку". Вона /далі - мовою оригіналу/: "Очень испугалась и начала орать". Далі потерпіла уточнила, що викрадач /далі - знов мовою оригіналу/: "Тихо зашел, схватил вещи и начал бежать. Я заметила - черная рука - он захватил вещи, а когда я начала кричать - он начал бежать". Потерпіла також відзначила, що вона бачила, як вилучались її речі, а особа, що їх вилучила, відразу ж почала бігти.

Такі ж покази потерпіла надала під час слідчого експерименту, що був проведений за її участі 30 червня 2016 року, з відомостей, отриманих під час вказаного слідчого експерименту вбачається, що ці її покази узгоджуються з дійсною обстановкою на місці скоєння злочину.

Оцінюючи покази потерпілої в цій частині, суд відзначає, що вони є послідовними, внутрішніх суперечностей не мають.

До того ж суд відзначає, що матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_11 має підстави невірно висвітлювати обставини, за яких в неї були викрадені речі; про наявність таких обставин захист не посилається.

За такого ці покази потерпілої суд вважає достовірними та такими, що мають бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

За такого суд вважає доведеним, що:
-задля викрадення майна ОСОБА_17 зловмисник проник до кабінету, у якому вона приймала процедури, та рукою дістався до її сумочки, яка лежала на кріслі, розташованому поруч із входом до кабінету, але не у полі її зору, сподіваючись, що зможе заволодіти нею непомітно для потерпілої;
-під час вилучення майна ОСОБА_15 помітила ці дії та почала кричати;
-не зважаючи на таке, зловмисник схопив сумочку та вибіг з кабінету

3. Причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаних дій доводять наступні зібрані у справі та досліджені у суді докази.

Потерпіла ОСОБА_11 у суді засвідчила, що вибігла одразу після зловмисника, який викрав її речі, та почала переслідувати його коридорами лікарні та кричати, щоб той повернув речі.

Свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду кримінального провадження засвідчила, що у час, коли ОСОБА_11 бігла коридорами поліклініки та вимагала повернення речей, вона /свідок/ перебувала у фойє поліклініки, звернула увагу на дівчину, яка біжить та вимагає повернення речей, та побачила, що безпосередньо перед нею біг чоловік, якого переслідувала ОСОБА_15 .

При цьому свідок зазначила, що в чоловіка, якого переслідувала ОСОБА_15 , була дівчача сумочка. Як зазначила свідок /далі - мовою оригіналу/: "Он держал сумку, прижав к себе, ремешок свисал - поэтому я её [сумку] и увидела".

Далі свідок ОСОБА_16 зазначила, що чітко запам`ятала чоловіка, який біг з сумочкою ОСОБА_18 , впізнала його на вулиці, коли разом з нарядом міліції шукала викрадача, а потім - впізнала його на фотографії у відділку поліції.

З рапорту інспектора 4 роти 3 батальйону УПП у місті Миколаєві рядового поліції ОСОБА_19 від 26 травня 2016 року вбачається, що 26 травня 2016 року під час виконання своїх посадових обов`язків по забезпеченню громадського порядку він брав участь у затриманні особи, яка викрала сумочку в дівчини ( ОСОБА_11 ) у приміщенні дитячої стоматологічної поліклініки. Під час цього ОСОБА_16 була взята на борт, та вона впізнала чоловіка, який викрав сумочку. За її вказівкою той чоловік був затриманий, ним виявився ОСОБА_4 .

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26 травня 2016 року вбачається, що 26 травня 2016 року ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_4 за фотографіями, як особу, яка бігла з дівочою сумочкою в руках та за якою бігла дівчина та просила повернути речі.

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_16 чітко та однозначно зазначила, що впевнена у тому, що чоловіком, який біг з сумочкою від ОСОБА_18 , є саме обвинувачений ОСОБА_4 .

Оцінюючи наведені вище докази, суд відзначає, що вони повністю узгоджуються поміж собою та у своїй сукупності свідчать про обставини, що природно випливають одна з одною та у сукупності з встановленими вище обставинами викрадення майна ОСОБА_11 утворюють цілісну картину перебігу подій.

До того ж, суд відзначає, що покази свідка ОСОБА_16 є послідовними, не містять внутрішніх суперечностей та узгоджуються з іншими наявними у справі доказами.

При цьому матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_16 має підстави обмовляти саме ОСОБА_4 або вживати заходів щодо притягнення саме його до кримінальної відповідальності.

Не містять матеріали справи й відомостей про те, що ОСОБА_11 є зацікавленою у притягненні до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_4 , навпаки, потерпіла неодноразово чесно зазначала, що обличчя особи, яка викрала в неї майно, не бачила, має сумніви у тому, що цією особою був саме ОСОБА_4 не бажає притягнення до відповідальності невинуватого.

Захист по суті ставив під сумнів здатність свідка ОСОБА_16 чітко запам`ятати особу, яка бігла із щойно викраденою сумочкою.

Але ОСОБА_16 пояснила, що, зайшовши 26 травня 2016 року у другій половині дня до дитячої стоматологічної лікарні, одразу помітила трьох осіб, серед яких був ОСОБА_4 , які за своїм зовнішнім виглядом істотно відрізнялись від інших відвідувачів лікарні, та тоді роздивилась обличчя кожного з них, зокрема - ОСОБА_4 . За такого обличчя обвинуваченого, коли той біг від ОСОБА_11 , вона вже бачила вдруге, через що запам`ятала його чітко.

Захист по суті вказував про те, що ОСОБА_16 могла перед впізнанням бути освіченою про зовнішність ОСОБА_4 від працівників поліції. Але ці посилання спростовуються тим фактом, що ОСОБА_16 впізнала обвинуваченого на вулиці ще до того, як його особа була відома працівникам поліції, та саме від неї працівники поліції дізнались про вчинений ОСОБА_4 злочин.

За такого покази свідка ОСОБА_16 суд вважає достовірними, переконливими та такими, що є надійним джерелом доказів. В зв`язку із цим відомості, отримані з цього джерела, суд вважає за необхідне покласти у підґрунтя судового рішення.

В зв`язку із таким той факт, що саме ОСОБА_4 заволодів майном ОСОБА_11 , суд вважає доведеним.

4. Перелік майна, що був викрадений 26 травня 2016 року в ОСОБА_11 , сторонами кримінального провадження не заперечується та підтверджується показами потерпілої під час судового розгляду кримінального провадження.

За такого суд вважає доведеним, що 26 травня 2016 року в ОСОБА_11 були викрадені:

-жіноча сумочка
-мобільний телефон марки "NOMI"
-чохол до мобільного телефону
-зовнішній акумулятор до мобільного телефону (портативний зарядний пристрій)
-гаманець
-грошові кошти у сумі 60 грн.

Відповідно до пункту 25 Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що

існували на момент вчинення злочину.

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії чеку № 18797 вбачається, що на придбання мобільного телефону "NOMI" було витрачено 3.533 грн.

З залучених до матеріалів кримінального провадження платіжних документів також вбачається, що сукупна вартість вказаного мобільного телефону та зовнішнього акумулятора до нього становить 3.983 грн. Отже, вартість зовнішнього акумулятору становить (3.983 - 3.533) - 450 грн.

Вартість жіночої сумочки (200 грн.), чохлу до мобільного телефону (100 грн.), гаманця (200 грн.) сторони кримінального провадження не заперечують.

За такого суд вважає доведеним, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 в ОСОБА_11 було викрадене майно загальною вартістю 4.543 грн.
5. З залучених до матеріалів кримінального провадження довідки № 17-27052016/48001 та копії вироку Жовтневого районного суду міста Миколаєва від 06 жовтня 2015 року вбачається, що раніше ОСОБА_4 засуджувався за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, судимість за вчинення цього злочину не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.
Мотиви неврахування окремих доказів.
1. Під час судового розгляду кримінального провадження за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_20 , який стверджував, що саме він протиправно заволодів майном ОСОБА_11 .

При цьому він пояснював, що 26 травня 2016 року зайшов до приміщення дитячої стоматології, оскільки шукав лікаря, у приміщенні поліклініки блукав коридорами у пошуку лікаря, випадково натрапив на відкриті двері кабінету, у якому сиділа ОСОБА_11 , де побачив, що дівчина зайнята процедурою, а поруч із нею без нагляду залишилась її сумочка. Тоді він тихо взяв сумочку, тихо вийшов з лікарні, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Але ці покази суд не може визнати за достовірні та покласти їх у підґрунтя судового рішення, адже вони суперечать проаналізованим вище показам потерпілої ОСОБА_11 , яка впевнено засвідчила, що побачила руку особи, яка викрадала її майно, та почала кричати. До того ж, потерпіла під час судового розгляду засвідчила, що відразу після того, як її майно було вилучене, встала та побачила злодія зі спини; при цьому ОСОБА_20 за тіло будовою, формою та розмірами шиї не відповідає ознакам особи, що викрала її майно. Потерпіла також чітко заявила, що ОСОБА_20 , якого вона безпосередньо бачить у суді, не є особою, що викрала її майно.

При цьому суд нагадує, що, як вже зазначалось вище, ОСОБА_11 є зацікавленою у притягненні до кримінальної відповідальності саме винної особи, та не є зацікавленою у притягненні до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_4 , якщо він не є винним. Більше того, вона вочевидь не має особистої зацікавленості сприяти уникненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину щодо неї саме ОСОБА_20 ; тим більше, не має вона підстав оговорювати певну людину у разі, якщо їй відповідальною за вчинений відносно неї злочин пропонується інша особа.

Під час оцінки свідчень цього свідка суд враховує також, що він притягається до кримінальної відповідальності за вчинення ще низки злочинів, в зв`язку із чим має підстави вважати, що його засудження за чергову крадіжку не погіршить його становище.

Оцінюючи наведене, суд вважає, що у суді свідок ОСОБА_20 надав заздалегідь неправдиві свідчення, через що відомості, отримані з вказаних свідчень, не може покласти у підґрунтя судового рішення.
При цьому суд відзначає, що використання подібних доказів свідчить про те, що сторона захисту діє недобросовісно.

2. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 , не заперечуючи того факту, що перебував одночасно із Яною у приміщенні дитячої стоматологічної лікарні та біг коридорами цієї лікарні, стверджував, що під час перебування у лікарні йому стало зле, через що він й змушений був вибігти на вулицю, бо йому було соромно блювати у людному місці.

Оцінка цих показів призводить до такого.

Надаючи ці покази, обвинувачений по суті визнав усі обставини, про які йдеться у показах потерпілої, але надав цим обставинам інше пояснення.

Проте, обставини, про які йдеться у наведеному обвинуваченим поясненні, жодним іншим доказом не підтверджується.

В той же час воно спростовується наведеними вище показами свідка ОСОБА_16 , яка прямо засвідчила, що коли ОСОБА_4 біг коридорами лікарні, він тримав дівчачу сумочку.

До того ж, це пояснення спростовується свідченнями потерпілої, яка засвідчила, що постійно переслідувала особу, яка викрала її речі, одразу після вилучення її майна, бігла безпосередньо за цією особою аж до виходу з лікарні. Та таке узгоджується з наведеними вище показами ОСОБА_16 про те, що та впізнала ОСОБА_4 у людині, за якою безпосередньо бігла потерпіла.

При цьому суд враховує, що як потерпіла ОСОБА_11 , так й свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду справи діяли добросовісно та надавали покази про відомі їм обставини справи правдиво та відверто.

В той же час, як доведено вище, захист під час судового розгляду кримінального провадження діяв недобросовісно.

Враховуючи наведене у сукупності, суд вважає покази обвинуваченого ОСОБА_4 в частині, що аналізується, такими, що не відповідають дійсності, а факт їх надання є нічим іншим, як спробою уникнути відповідальності за скоєне. За такого ці пояснення також не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Мотиви зміни обвинувачення.
В обвинувальному акті прокурор, визначаючи перелік викраденого майна, вказав, що обвинувачений заволодів "зарядним пристроєм до мобільного телефону".

Проте, під час судового розгляду справи з`ясувалось, що предмет, вказаний прокурором, як "зарядний пристрій до мобільного телефону", будучи призначеним для зарядження мобільного телефону, має назву "зовнішній акумулятор".

Враховуючи, що уточнення цих обставин вироком суду не тягне за собою погіршення становище обвинуваченого, а під час уточнення викраденого майна судом уточнюється не викрадений предмет, а лише його назва, суд вважає за можливе ухвалити вирок відповідно до фактичних обставин, встановлених судом. При цьому суд враховує, що в цьому випадку таке уточнення не тягне за собою порушення права на захист, адже зміст пред`явленого обвинувачення та фактичні обставини справи внаслідок ухвалення вироку змін не зазнають, та встановлені судом обставини на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливають.

Спростування позиції захисту.
1. Захист стверджує, що докази на підтвердження вини ОСОБА_4 наразі є відсутніми.

Проте, з такими твердженнями погодитись неможливо, адже вина ОСОБА_4 підтверджується наведеними вище належними, допустимим та достовірними доказами.

2. Захист стверджує, ніби обвинувачення в цьому випадку ґрунтується на результатах впізнанні обвинуваченого потерпілою.

Але ці твердження захисту не відповідають дійсності, адже матеріали такого впізнання суду не надавались взагалі, більше того, сама потерпіла у суді неодноразово вказувала, що впізнати особу, яка викрала її речі, чітко не може, адже його обличчя в момент вчинення злочину не бачила.

3. Захист стверджує, ніби матеріали справи не свідчать, що обвинувачений проник до приміщенні дитячої стоматологічної поліклініки або до приміщення кабінету із наміром викрасти майно, отже - підстави для кваліфікації його дій за ознакою такого проникнення є відсутніми.

Проте, з такими твердженнями захисту погодитись неможливо.

Так, в цьому випадку майно ОСОБА_11 у момент його викрадення знаходилось у відокремленому приміщенні дитячої стоматологічної поліклініки - кабінеті № 10, призначеному для медичних процедур, отже відповідно до абзацу 6 пункту 22 Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" має усі ознаки "іншого приміщення".

Далі, відповідно до абзацу 2 пункту 22 вказаної Постанови під проникненням, зокрема, у приміщення слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів, який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до приміщення). В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачений з метою заволодіння майном потерпілої вторгся до кабінету.

Далі, відповідно до абзацу 3 пункту 22 вказаної Постанови вирішальним при вирішенні питання про наявність кваліфікуючої ознаки "проникнення до приміщення" є мета, з якою особа вторглась до нього. В цьому ж випадку, як свідчать встановлені вище дії обвинуваченого, він проник до кабінету з єдиною метою - протиправно заволодіти майном потерпілої.

Наведені норми свідчать, що в цьому випадку обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину з такою кваліфікуючою ознакою, як "проникнення у житло", є пред`явленим обґрунтовано.

Принагідно суд відзначає й те, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані, як грабіж.

Так, встановлені дії обвинуваченого свідчать, що він дійсно мав намір заволодіти майном ОСОБА_11 таємно, але, будучи поміченим та усвідомивши цю обставину, своїх злочинних дій не припинив. До того ж у момент, коли він був поміченим, сумка потерпілої ще не була навіть вилучена з кабінету, отже - обвинувачений не отримав бодай початкової можливості розпорядитися нею.

Відповідно до абзацу 4 пункту 22 вказаної Постанови за такого дії обвинуваченого слід кваліфікувати саме за відповідною частиною статті 186 Кримінального Кодексу України - як грабіж.

4. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 вказував й про те, що наданий прокурором обвинувальний акт не повною мірою відповідає вимогам статті 291 КПК України, зокрема, в частині, що стосується сутності пред`явленого йому обвинувачення.
Оцінюючи ці посилання обвинуваченого, суд виходе з правової позиції, що викладена у Постанові Верховного суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, яка є обов`язковою для застосування.

Як зазначено у пункті 7 вказаної Постанови, під час оцінки вказаної обвинуваченим обставини слід виходити з того, чи мають чи ті інші вади обвинувального акту наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Вирішуючи це питання, суд, відповідно до правової позиції, що викладена у згаданій постанові, враховує таке.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини та основних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

З матеріалів розглядуваного кримінального провадження убачається, що, попри певні неточності та стилістичні вади вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір шкоди, викладено чітко і конкретно.

При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_4 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_4 не викликає сумнівів.

Крім того, сам ОСОБА_4 , зокрема, під час судового засідання 30 листопада 2017 року підтвердив, що розуміє сутність пред`явленого йому обвинувачення.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_4 є неконкретним.

За такого доводи обвинуваченого, що аналізуються, належить визнати необґрунтованими.

5. Під час судового розгляду кримінального провадження захист стверджував, що органи досудового розслідування та державне обвинувачення, пред`являючи обвинувачення ОСОБА_4 , діяли недобросовісно та з міркувань, що не є пов`язаними із встановленням істини у справі.
Проте, позиція державного обвинувачення базується на показах та позиції потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_16 , яка, як неодноразово зазначалось вище, є повністю добросовісною.
За такого позиція державного обвинувачення за своїм змістом є добросовісною, а міркування захисту про протилежне суперечать дійсним фактичним обставинам кримінального провадження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого
Під час досудового розслідування та судового розгляду жодної з обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , встановлено не було. За такого суд вважає такі обставини відсутніми.
Органи досудового розслідування та державне обвинувачення як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, зазначають вчинення ним злочину повторно.
Проте, така обставина в цьому випадку є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію. За такого відповідно до частини 4 статті 67 Кримінального Кодексу України вона не може бути визнаною такою, що обтяжує покарання ОСОБА_4 .

Інших обставин, що обтяжують його покарання, ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду встановлено не було.

За такого суд вважає, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , наразі є відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 186 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину та відомості про особу винного.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого злочину, суд враховує, що в цьому випадку обвинуваченими був вчинений тяжкий злочин.

Суд також враховує характер вчиненого злочину, зокрема - те, що він характеризується тим, що був вчинений у приміщенні дитячого лікувального закладу та відносно неповнолітньої дівчинки, яка до того ж у момент вчинення злочину приймала медичні процедури, через що вже відчувала певні незручності. Наведене доводить, що в цьому випадку вчинений злочин характеризувався зневагою до суспільних цінностей та цинізмом, що суттєво підвищує його суспільну небезпеку.

Враховуючи ж значення викраденого майна для потерпілої, яка отримала його, як подарунок від бабусі, та її законного представника ОСОБА_7 , яка, будучи пенсіонером, мала віддавати гроші за нього з порівняно з його вартістю незначною пенсією, характер та вартість викраденого майна суд не вважає обставиною, що свідчить про зниження суспільної небезпеки вчиненого злочину.

2. Оцінюючи відомості про особу винного, суд враховує таке.

Під час судового розгляду кримінального провадження за участі неповнолітньої обвинувачений не тільки не виявив жалю із приводу вчиненого, але навпаки - наполягав на правильності свого ставлення та висловлював докори ОСОБА_21 із приводу її дій.

До того ж, за місцем проживання він характеризується, як особа, яка не має стабільних джерел доходів, ніде не працює, підтримує стосунки з раніше судимими особами та потребує контролю зі сторони правоохоронних органів з метою попередження вчинення ним злочинів.

Також він перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом "Синдром залежності від алкоголю; зловживання опіоїдами".

На обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні він не перебуває.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, особливо - характер та ступень суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину та його ставлення до скоєного, суд вважає, що за вчинений злочин ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції частини 3 статті 186 Кримінального Кодексу України, у розмірі, що є ближчим до максимальної межі, встановленої діючим законодавством.

До того ж, на підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України до визначеного у такий спосіб покарання слід частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року.

Вирішення питання про порядок обчислення строку покарання та запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
1. Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_22 від 28 травня 2016 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 липня 2016 року.

В подальшому строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 5 грудня 2017 року включно.

В зв`язку із тим, що відносно нього обирається міра покарання у вигляді позбавлення волі, до набрання вироком чинності обраний відносно нього запобіжний захід слід залишити попереднім - тримання під вартою.

3. При цьому у строк відбуття покарання ОСОБА_4 на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України слід зарахувати період його попереднього ув`язнення.

Вирішуючи питання про порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, суд враховує, що протягом застосування до ОСОБА_4 попереднього ув`язнення такий порядок змінювався неодноразово.

Так, ОСОБА_4 був затриманий 26 травня 2016 року, редакція частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України, що діяла до 23 грудня 2015 року, передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набув чинності Закон України № 2046-VIII "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", який передбачає, що: " Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день..."

Наведене доводить, що вказані норми регулювали не статус осіб, відносно яких застосоване попереднє ув`язнення, але - лише порядок зарахування строку перебування особи у відповідному статусі у строк покарання протягом відповідного періоду.

Так:

-протягом періоду з 26 травня 2016 року до 20 червня 2017 року такий строк мав зараховуватись з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-протягом періоду з 21 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі

При цьому оскільки з 21 червня 2017 року діє порядок, що, у разі засудження є менш сприятливий, він відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України не може бути розповсюдженим на період, що тривав до запровадження такого порядку.

При цьому суд враховує, що після 21 червня 2017 року попереднє ув`язнення обвинуваченого триває, станом на 20 червня 2017 року не було закінченим.

Отже, правові підстави для розповсюдження раніше діючого порядку на період попереднього ув`язнення обвинуваченого, що тривав після 21 червня 2017 року, є відсутніми.

Таке доводить, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 слід зарахувати таким чином:

-період з 26 травня 2016 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання цим вироком чинності - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирішення цивільного позову.
Під час розгляду кримінального провадження судом законний представник потерпілої ОСОБА_8 заявила цивільний позов до ОСОБА_4 , у якому просила про стягнення з нього 4.543 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй злочином.

Вирішуючи ці вимоги, суд доходе такого.
Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому:

?шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала /частина 1 статті 1166 ЦК України/;

?відшкодуванню підлягають втрати, які особа зазнала в зв`язку із втратою належної їй речі /частина 1 статті 22 ЦК України/

Отже, вимоги в частині відшкодування встановленої під час розгляду цієї справи вартості втраченого потерпілою майна у сумі 4.543 грн. в цьому випадку підлягають повному задоволенню.
Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 /сім/ років.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 9 /дев`яти/ років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , а саме:

-період з 26 травня 2016 року до 20 червня 2017 року - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

-період з 21 червня 2017 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком чинності залишити попереднім - тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_23 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_23 4.543 /чотири тисячі п`ятсот сорок три/ грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя = ОСОБА_24 =

04.12.2017