Справа №: 671/1561/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2018 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ у приміщенні суду кримінальне провадження № 0000366 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бальківці Волочиського району Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України несудимого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
07 липня 2017 року, близько 20:25 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в с. Вочківці Волочиського району на дамбі місцевого ставка, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_4 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої щелепно-лицевої травми зі струсом головного мозку, перелому кісток носа зі зміщенням уламків, перелому правого крила носа, чотирикутного хряща носової переділки, після травматичним викривленням переділки носа з порушенням носового дихання, крововиливів м`яких тканин нижніх повік обох очей та носа, які згідно із висновком судово-медичної експертизи № 762 від 18.08.2017 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у висунутому обвинуваченні визнав в повному обсязі, і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що дійсно 07.07.2017, близько 20:00-20:20 години, між ним та ОСОБА_4 виник конфлікт біля ставка в с. Вочківці, в ході якого він наніс потерпілому один удар кулаком в ділянку носа. Обвинувачений також зазначив, що в той вечір вживав алкогольний напій - пиво.

Цивільний позов потерпілого в частині заявленої майнової шкоди ОСОБА_6 визнав, а щодо задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди заперечив.

Захисник ОСОБА_7 цивільний позов просив задоволити частково, вважаючи, що задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення майнових витрат на лікування потерпілого, які доведені відповідними доказами. Вимога про стягнення моральної шкоди також підлягає частковому задоволенню, однак сума, з якою сторона захисту погоджується суду названа не була.

Потерпілий ОСОБА_4 також суду показав, що 07.07.2017 він приїхав в с. Вочківці на свято села. Близько 20:20 год. побачив ОСОБА_6 , який був з ознаками алкогольного сп`яніння, ще з двома чоловіками. Обвинувачений вимагав у нього 300 доларів США, а потім наніс один удар в обличчя, після чого потерпілий присів, закрившись руками і йому продовжувалось нанесення ударів по рукам і ногам. Чітко ОСОБА_4 бачив нанесення йому ОСОБА_6 одного удару в обличчя.

Представник потерпілого зазначив, що в результаті вчинення злочину, потерпілому було спричинено матеріальних збитків на суму 41821 грн. 71 коп., що складаються з понесених витрат на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення та пального для автомобіля. Також ОСОБА_4 було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 гривень.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину також доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, що надані стороною обвинувачення:

-витягом з кримінального провадження № 0000366 та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 07.07.2017, згідно з якого ОСОБА_4 звернувся в поліцію у зв`язку з тим, що 07.07.2017 близько 21:25 год. ОСОБА_6 перебуваючи в с. Вочківці Волочиського району через малозначний привід побив його, спричинивши тілесні ушкодження (а.с. 50, 55);
-висновком експерта № 762, згідно з якого у потерпілого ОСОБА_4 станом на 08-28.07.2017 (відомий період часу, протягом якого він був обстежений лікарями-спеціалістами) виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми зі струсом головного мозку, переломом кісток носа зі зміщенням уламків, переломом правого крила носа, чотирикутного хряща носової переділки, після-травматичним викривленням переділки носа з порушенням носового дихання, крововиливами м`яких тканин нижньої повіки лівого ока, нижньої повіки правого ока, носа. Зазначена вище черепно-лицева травма могла утворитися від не менше ніж одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-деформація» (переломи), «удар» (струс головного мозку), про що свідчать локалізація, характер і властивості даних ушкоджень, які за своїм характером є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. Судячи за кольором і станом загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення не менше 3-х 5-ти діб до моменту початку судово-медичної експертизи 13.07.2017, що не виключає можливості їх утворення в час, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного росту. Травма правого гомілково-ступеневого суглобу не має причинного зв`язку з травмою 07.07.2017 (а.с. 57-60). Також вина обвинуваченого підтверджується інформацією, отриманою в результаті допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_8 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.09.2017, в якому відтворено нанесення ОСОБА_6 . ОСОБА_4 удару, який мав місце 07.07.2017 (а.с. 62-63).

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_9 , який вказав, що він 07.07.2017 близько 20:00 на святі села Вочківці біля дамби був очевидцем того, як ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4 один удар в обличчя. Також свідок чув, як перед ударом обвинувачений казав потерпілому, що останній винен йому 300 доларів США.

Допитаний свідок ОСОБА_10 також суду зазначив, що 07.07.2017 близько 19-20 години в с. Вочківці ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4 один удар в обличчя.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 07 липня 2017 року умисно наніс ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні має неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з висновку досудової доповіді на обвинуваченого від 10.11.2017 (а.с. 95-97) виправлення останнього можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, ОСОБА_6 не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд під час розгляду провадження не встановив. Зокрема, з показів обвинуваченого, виступу в дебатах, його останньому слові щирого каяття судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання представника потерпілого на таку обтяжуючу покарання обставину, як перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи те, що документально стан алкогольного сп`яніння нічим не підтверджено. Посилання ж ОСОБА_6 на вживання ним алкогольного напою (пива), ще не підтверджує факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Також не встановлено даної обтяжуючої обставини стороною обвинувачення, так як в обвинувальному акті відсутні посилання на будь-які обтяжуючі покарання обставини.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, те що обвинувачений не працює, суд переконаний, що саме покарання у виді громадських робіт в межах санкції частини, за якою кваліфіковано його діяння буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_6 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Проте, в ході судового розгляду судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII, оскільки являється батьком неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і не позбавлений відносно останнього батьківських прав.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати до нього амністію, про що він та його захисник письмово вказали у клопотанні від 30.11.2017.

Представник потерпілого та потерпілий у вирішенні даного клопотання поклались на думку суду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено в ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.11.2000 обвинувачений ОСОБА_6 є батьком неповнолітнього ОСОБА_11 , не позбавлений батьківських прав та вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив в липні 2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним заподіяння ОСОБА_4 майнової шкоди внаслідок вчиненого злочину на суму 6437,04 грн.

Дослідивши надані потерпілим накладні, чеки, медичну документацію, суд встановив, що ОСОБА_4 було призначено такі лікарські препарати, як: траумель, альтацет, маример, форінекс, німесил, гліцисед, магне В6, димедрол, анальгін (анальгетики) та прамістар. Також призначались перев`язки. ОСОБА_4 проходив магнітно-резонансну томографію та комп`ютерну томографію внаслідок заподіяного кримінального правопорушення. Тому суд вважає доведеними витрати потерпілого на МРТ, КТ, перелічені вище медикаменти, а також медичні засоби (бинти, шприци, перев`язки, ємкість для сечі, вату) всього на суму 6437,04 грн. Саме така вартість понесених витрат на лікування була доведена цивільним позивачем в ході судового розгляду.

Крім того, цивільним позивачем не додано до матеріалів справи інформації про курс валют польського злотого по відношенню до гривні, тому у задоволенні вимоги про стягнення коштів, згідно з польських квитанцій, суд відмовляє.

Щодо вимоги про стягнення витрат ОСОБА_4 на пальне, то вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільний позивач не довів належними та допустимими доказами причинний зв`язок між понесеними витратами на пальне та заподіянням йому тілесних ушкоджень внаслідок злочину. Суд також враховує, що майже усі фіскальні чеки при купівлі пального сплачувались за карткою лояльності № 0013 7381, ім`я учасника ОСОБА_12 , тоді як потерпілий по справі - ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов, в цій частині, частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно потерпілого, було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.

Глибина фізичних та душевних страждань потерпілого, на думку суду, є значною та відчутною, але не критичною. Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт, проте суду не надано доказів, що ці зміни досягли рівня клінічно значимих порушень її психіки.

Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане із завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченим повинен бути встановлений судом на рівні 40000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.10.2017 (а.с. 78) було задоволено клопотання цивільного позивача ОСОБА_4 про розстрочення сплати судового збору до винесення відповідного рішення (щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди).

Відповідно до ч. 2 п. 31 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2017 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Таким чином, з цивільного відповідача на користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком сто п`ятдесят годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання.

Речових доказів по справі немає.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заподіяну матеріальну та моральну шкоду в сумі 46437 (сорок шість тисяч чотириста тридцять сім) гривень 04 копійки, з яких: 6437 (шість тисяч чотириста тридцять сім) гривень 04 копійки - майнова шкода; 40000 (сорок тисяч) гривень - моральна шкода.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Волочиський районний суд Хмельницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілому і прокурору.
Суддя :