Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві 26 жовтня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005155 за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця
м. Чернігова, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого,
що судимостей не має,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15, п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців.
Застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця
м. Чернігова, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі.

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця
м. Чернігова, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України на 1 рік позбавлення волі.
Задоволено частково цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 193000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_8 197165 грн. Провадження за позовами потерпілих в частині відшкодування майнової шкоди закрито в зв`язку з добровільним відшкодуванням цієї шкоди ОСОБА_6 .
Задоволено частково позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_13 та стягнуто з ОСОБА_6 195000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м. Чернігова 646, 51 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змінено. В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення з 19 квітня по 08 серпня 2016 року з розрахунку одного попереднього дня ув`язнення два дні позбавлення волі. ОСОБА_10 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. ОСОБА_11 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2014 року по 06 січня 2015 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за: умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з хуліганських мотивів; закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та виразилося в нанесенні побоїв ОСОБА_14 ; грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , вчинені за попередньою групою осіб; придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , вчинені за попередньою групою осіб.
ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , вчинені за попередньою групою осіб.

22 вересня 2014 року приблизно о 22.00 год., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходились поблизу торгівельного закладу, що в м. Чернігові на вул. Пухова, 129, куди також підійшов раніше не знайомий ОСОБА_14 та зробив їм зауваження з приводу нецензурної лайки, в зв`язку з чим між ними виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_6 , відвів ОСОБА_14 у двір будинку АДРЕСА_4 , де грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, заподіяв останньому побої, нанісши неодноразові удари руками по тулубу та обличчю.
Після цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, пішли від торгівельного закладу та поблизу будинку № 133 на вул. Пухова м. Чернігова знову зустріли ОСОБА_14 і раніше не знайомого їм ОСОБА_15 , який хотів зясувати причини нанесення побоїв ОСОБА_14 .
ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, грубо та зневажливо ставлячись до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моралі, діючи узгоджено між собою, почали наносити ОСОБА_14 та ОСОБА_15 удари по тілу.
Так, ОСОБА_6 з ОСОБА_10 нанесли побої та удари в різні частини тіла ОСОБА_15 , а ОСОБА_11 із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження нанесли побої та удари по тілу ОСОБА_14 та збили обох потерпілих з ніг.
Після цього, ОСОБА_6 , діючи без відома інших учасників хуліганських дій, дістав наявний у нього ніж та, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, діючи з хуліганських мотивів, наніс ОСОБА_15 багаточисленні ножові поранення тулубу, від яких останній помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 8 проникаючих у грудну та черевну порожнини колото-різаних ран грудної клітки й живота з ушкодженням обох легень, серця, діафрагми та печінки; 4 непроникаючих поранення грудної клітки, 1 різаного поранення правого плеча та 1 колото-різаного ушкодження лівого передпліччя, які супроводжувалися кровотечею, що призвела до масивної крововтрати та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_15 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів. Також у ОСОБА_15 виявлені 2 синці на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не супроводжувалися короткочасним розладом здоровя.
Після позбавлення життя ОСОБА_15 , ОСОБА_6 вирішив наздогнати своїх товаришів, які вже залишили місце події, однак звернув увагу на ОСОБА_14 , який лежав на тротуарі. ОСОБА_6 , діючи без відома інших учасників хуліганських дій, відкрито нехтуючи встановленим у суспільстві порядком та демонструючи грубу силу, наніс ОСОБА_14 кілька ножових поранень в груди та шию, від яких потерпілий знепритомнів. Вважаючи, що виконав усі необхідні дії для доведення вбивства ОСОБА_14 до кінця, ОСОБА_6 залишив місце події. Однак, ОСОБА_14 через деякий час у непритомному стані був доставлений до лікарні, де йому надано необхідну медичну допомогу та він залишився живим.
Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_14 було виявлено тілесні ушкодження у виді 3 проникаючих колото-різаних поранень правої половини грудної клітки, 2 колото-різаних ран правого передпліччя з пошкодженням ліктьової артерії, 1 різаної рани шиї, які виникли від дії гострого предмету, що має колючо-ріжучі властивості і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення. Крім цього, у нього виявлена закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забита рана верхньої губи, множинні садна та гематоми обличчя, волосяної частини голови, які виникли від дії не менше 2 травмуючих дій тупих предметів та класифікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Також, 26 вересня 2014 року під час огляду працівниками правоохоронних органів місця тимчасового проживання ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , було виявлено та вилучено вогнепальну зброю та боєприпаси, які останній незаконно придбав, приніс та зберігав за місцем свого проживання.

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам засуджених внаслідок м`якості.
Обґрунтовуючи свої вимоги наводять доводи щодо допущених, на їх думку, під час розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зазначають про невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, не погоджується з оцінкою доказів. Посилаються на неправильне, на їх думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 296 КК України та вважають, що їх необхідно кваліфікувати за пунктами 4, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Не погоджуються з діями прокурора, який здійснював процесуальне керівництво при розслідуванні кримінального провадження та зазначають про ряд порушень, допущених на їх думку, в ході досудового слідства. Вказують, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх доводів їх апеляційної скарги та обґрунтованих відповідей на них не дав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що судові рішення підлягають скасуванню так як згідно матеріалів кримінального провадження, у тому числі з технічного запису підготовчого судового засідання від 27 жовтня 2015 року слідує, що місцевий суд не роз`яснив у даному кримінальному провадженні право на суд присяжних, а отже, порушив вимоги ч. 1 ст. 384 КПК України, заперечення засудженого і захисника про залишення судових рішень без змін, а касаційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК.
Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені нормою статті 31 КПК України. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: професійним суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.
До компетенції суду присяжних законодавець відніс саме розгляд особливо тяжких злочинів, за які передбачено найбільш суворий вид покарання довічне позбавлення волі, а також встановив інший, відмінний від загального, порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.
Так, статтею 384 КПК України визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.
Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Суд першої інстанції в ході провадження припустився порушення вимог ст. 384 КПК України, оскільки не роз`яснив під час підготовчого судового засідання обвинуваченому його право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого провадження.
У постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року № 5-111кс15, застосування висновків якої згідно з вимогами ст. 458 КПК України є обов`язковим, зазначено, що право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, закріплених у письмовій пам`ятці про права та обов`язки. Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватися до реалізації такого права, і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, у тому числі з технічного запису підготовчого судового засідання від 27 жовтня 2015 року, місцевий суд під час підготовчого судового засідання не роз`яснив обвинуваченому можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, а отже, порушив вимоги ст. 384 КПК України.
Невиконання місцевим судом під час підготовчого судового засідання вказаних вимог процесуального закону є його істотним порушенням та безумовною підставою для скасування судових рішень, адже, крім іншого, ставить під сумнів ухвалення судового рішення законним складом суду.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишив поза увагою вказане істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В зв`язку з наведеним, постановлений у цій справі вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законними, обґрунтованими та вмотивованими, а тому на підставі п. 1 ч.1 ст. 438 КПК України вони підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Під час нового судового розгляду суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянути кримінальне провадження, дослідити наявні у ньому докази, дати їм належну оцінку, перевірити наведені в касаційній скарзі потерпілих доводи і постановити законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням прав сторін. При цьому, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого ОСОБА_6 та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, призначене йому судом першої інстанції покарання є таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м`якості.
З огляду на наведені у касаційній скарзі потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 касаційні вимоги, вона підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 обрати тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 26 грудня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3