Справа № 755/4833/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ "07" лютого 2018 р.

колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Дніпровським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В судовому засіданні суд, в порядку ст.. 331 КПК України, поставив на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 так як раніше визначений ухвалою суду строк закінчується.

При обговоренні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинувачених у зв`язку із закінченням зазначеного процесуального заходу відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на 60 днів, заявивши про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 заперечував проти обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених, зазначивши, що прокурор повинен заявляти письмове клопотання про продовження такого строку, відповідно до чинного законодавства. Дане положення є відповідно до рішення Конституційного суду України від 23.11.2017 року №1-р/2017 у справі № 1-28/2017, згідно якого прокурор повинен звертатись до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою з зазначенням та належним обґрунтуванням всіх ризиків наявних на день подачі клопотання. Зазначив, що суд не вправі перебирати на себе роль державного обвинувачення та ставити на обговорення питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених. При цьому захисник зазначив, що в разі продовження обговорення даного питання, він буде заявляти відвід колегії суддів.

Захисник ОСОБА_6 зазначив, що прокурором не дотримані вимоги при подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою та не наведені ризики передбачені ст. 177 КПК України. Також не наведено причин, які б перешкоджали застосуванню більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим з урахуванням осіб обвинувачених та ризикам наявним на час розгляду клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинувачених. Зазначив, що прокурор формально перерахував ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 підтримав думку інших захисників, заперечував проти продовження строку тримання під вартою обвинувачених, при цьому зазначив, що прокурором не доведено ризики передбачені ст. 177 КПК України. Також, в матеріалах кримінального провадження наявні позитивні характеристики відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , які суд не враховує при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Обвинувачені заперечували проти продовження строку тримання під вартою. Підтримали клопотання своїх захисників.

Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного:

відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких. Перевіряючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального правопорушення та тяжкість інкримінованих обвинуваченим правопорушень, на даний час існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілих перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відсутні.

Крім того, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у разі визнання їх винуватими, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці їх постійного проживання, у тому числі наявність або відсутність у обвинувачених родини й утриманців, постійного місця роботи, репутацію обвинувачених, їх майновий стан, відсутність або наявність судимостей.

Твердження захисника ОСОБА_9 про недопустимість дій суду щодо ініціювання питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених в порядку ст. 331 КПК України у зв`язку з чинним законодавством, колегія суду вважає безпідставними, враховуючи наступне:

відповідно до рішення Конституційного суду України «Конституційний Суд України вважає, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 Кодексу, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.
Враховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу не відповідає статті 55, частині першій статті 126 та пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України.»
Аналіз вище вказаного рішення Конституційного Суду України свідчить про те, що Відповідно до частини третьої статті 315 Кодексу під час підготовчого судового засідання суд за клопотаннями учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого (перше речення); при розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 11 „Заходи забезпечення кримінального провадження" Кодексу (друге речення); за відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим (третє речення).
Дія положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу, як вбачається з його змісту, поширюється на всі види заходів забезпечення кримінального провадження, які були обрані щодо підозрюваної особи на стадії досудового розслідування.
Отже, відповідно до вказаного положення Кодексу допускається під час судового провадження у суді першої інстанції при підготовчому судовому засіданні продовження дії таких запобіжних заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжні заходи у виді домашнього арешту та тримання під вартою, без перевірки обґрунтованості підстав їх застосування.
Однак продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без мере нірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом".
Вище викладене рішення роз`яснює положення ст. 315 КПК України, а саме вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні.
При цьому слід зазначити, що відповідно до інформаційного листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2016 року № 9-3167/4-16 щодо вжиття заходів загального характеру, зумовлений порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини від 09.10.2014 року у справі «Чанєв проти України» - « У п.30 рішення ЄСПЛ від 9.10.2014 у справі «Чанєв проти України» цей міжнародний судовий орган встановив, що новий КПК чітко та точно не врегульовує питання щодо тримання особи під вартою у період після закінчення досудового розслідування та до початку судового розгляду. Також зазначено, що чинне кримінальне процесуальне законодавство (ст.331 КПК) надає суду право вирішувати питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою протягом двомісячного строку з дня надходження обвинувального акта до суду, навіть якщо вже закінчився строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою, постановленої слідчим суддею під час досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає, зокрема, можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу. У ч.3 ст.331 КПК врегульовано питання продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду, що здійснюється за правилами гл.28 розд.IV КПК. Таким чином, положення ч.3 ст.331 КПК не застосовуються під час здійснення підготовчого провадження, процесуальний порядок якого визначено гл.27 розд.IV КПК.

Враховуючи наведене та практику ЄСПЛ, з метою недопущення порушення права на свободу та особисту недоторканність судам під час проведення підготовчого судового засідання необхідно враховувати, що застосування ч.3 ст.331 КПК під час підготовчого провадження є помилковим та не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства.»

Враховуючи вище викладене, суд вважає думку захисників стосовно порушення колегією суддів чинного законодавства, хибною оскільки, судом було поставлено процесуальне питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених в судовому засіданні, в порядку ст. 331 КПК України, а від так, відповідно до чинних норм КПК України, це не є порушенням вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 199, 331 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді 1

2