пр. № 1-кс/759/3066/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2017 року м.Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю скаржника ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань ,

ВСТАНОВИВ :

19.06.2017 року засобами поштового в`язку ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України зі скаргою № 1403/19 щодо визнання бездіяльності особи, уповноваженої на внесення відомостей заяв про кримінальні правопорушення, зокрема керівника ГПД НАБУ, у нездійсненні ним таких повноважень за його заявою № 1373 від 12.06.2017 р., яка була адресована до керівника ГПД НАБУ та поданою ним на особистому прийомі (вх№ 204/15087-04).

Вимогами скарги ОСОБА_3 просить : зобов`язати керівника ГПД НАБУвнести відомості його заяви № 1373 від 12.06.2017 р. про вчинене кримінальне правопорушення слідчим суддею Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_4 за правовою кваліфікацією статей 364, 366, 375, 396 КК України.

Свою вимогу скаржник обґрунтовує невнесвенням керівником ГПД НАБУ відомостей його заяви № 1373 від 12.06.2017 р. до ЄРДР. Підставою для звернення із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до поданої ним скарги та заяви № 1373 від 12.06.2017 р., стало вчинення суддею Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке виявилось у тому, що (мовою оригіналу): «29.05.2017 р. суддя Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_4 виніс повторне безпрецедентне судове рішення, що не передбачене частиною 2 ст.307 КПК України. Тобто, в судовому засіданні даний суддя встановив факт допущеної бездіяльності (терміном в три тижні!) керівником ГПД НАБУ щодо невнесення відомостей до ЄРДР моєї заяви про вчинене кримінальне правопорушення слідчим суддею Денснянського районного суду м.Києва ОСОБА_5 , однак з незрозумілих причин, у пряме порушення вимог ст.214 КПК України та Наказу про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Генеральним прокурором України за № 139 від 06.04.2016 року, постановив отаким словоблудством «Зобов`язати уповноважену особу НАБУ протягом 24 годин з моменту отримання копії даної ухвали вирішення вирішити питання про наявність у заяві ОСОБА_3 від 08 травня 2017 року № 1214/08 достатніх для внесення до ЄДРД відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та внести такі відомості до Реєстру у випадку їх достатності, про що повідомити ОСОБА_3 у визначений відповідним законом строк».

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м.Києва від 05.09.2017 р. підсудність скарги визначена Святошинському районному суду м.Києва.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримує та просить їх задовольнити. Окрім цього повідомляє, що на даний час йому не відомо про внесення відомостей його заяви № 1373 від 12.06.2017 р. про вчинене кримінальне правопорушення слідчим суддею Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_4 за правовою кваліфікацією статей 364, 366, 375, 396 КК України. Просить прийняти до уваги узагальнення ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування (станом на 12.01.2017 р.). Вважає, що у даному випадку доказуванню та розгляду підлягає лише факт звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення та факт невнесення до ЄРДР відомостей такої заяви, що передбачено положеннями ст.26 КПК України.

Представник НАБУ, представник Генеральної прокуратури України у судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду скарги повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, заява ОСОБА_3 № 1373/10 датована 12.06.2017 р. прийнята НАБУ 12.06.2017 р. Своєю заявою про вчинений злочин ОСОБА_3 повідомляє НАБУ про вчинення суддею Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_4 злочину, що виявилося у постановленні суддею судового рішення, яке не передбачене ч.2 ст.307 КПК України, а саме встановлення суддею факту бездіяльності керівника ГПД НАБУ, а також у порушенні суддею вимог ст.214 КПК України при постановленні ухвали, резолютивну частину якого вважає словоблудством.

Своєю скаргою № 1403/19 від 19.06.2017 р. до слідчого судді ОСОБА_3 просить зобов`язати керівника ГПД НАБУ внести відомості його заяви № 1373/10 від 12.06.2017 р. про злочини судді ОСОБА_4 .

Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_3 слід відмовити у задоволенні його скарги виходячи із наступного.

Скаржник вважає, що слідчий суддя, вирішуючи справи даної категорії повинен лише встановити факт подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення та встановити факт відсутності внесення відомостей такої заяви до ЄРДР аргументуючи свою позицію також і узагальненнями ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування (станом на 12.01.2017 р.) відповідно до якого відомості будь-якої заяви про кримінальне правопорушення повинні бути внесені до ЄРДР.

Однак, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до прокуратури м.Києва (вих.№ 223 47/0/4 16 від 14.01.2016 р.) було роз`яснено, що визначена ч.4 ст.214 КПК пряма заборона на відмову у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не стосується заяв (повідомлень) про вчинення кримінального правопорушення, в яких відсутні фактичні дані, що вказують на ознаки складу злочину, передбаченого КК, як підстави внесення відомостей до ЄРДР.
Із вищезазначеного слідує, що у судах України склалась та існує неоднозначна практика слідчих суддів з розгляду скарг із внесення відомостей заяв про злочин (за п.1 ч.1 ст.303 КПК України): обов`язок внесення до ЄРДР абсолютно всіх заяв про злочин та внесеня до ЄРДР лише заяв у яких викладені обставини кримінального правопорушення, що вказують на наявність ознак складу злочину.
Також слід зазначити і про наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з положеннями Конституції України та Рішення Конституційного суду України від 23.05.01 6-рп/2001 оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суд/дів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Кримінальним процесуальним законодавством передбачено, що ухвали слідчого судді що не входять до перееліку ч.1 ст.309 КПК України, не можуть бути оскарженими в апеляційному порядку. Виходячи із чого скаржник вбачає своє право на подачу заяв про вчинення злочинів слідчим суддею у разі незгоди із рішенням слідчого судді у формі ухвали.

Отже, скаржник пов`язує наявність ознак кримінальних правопорушень у діях слдічого судді лише при здійсненні останнім розгляду скарги і лише у випадку його незгоди із текстом ухвали слідчого судді.

При цьому слід зазначити, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Законом України «Про судоустрій та статус суддів» передбачена відповідальність судді за допущенні порушення вчинені під час здійснення ним професійної діяльності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1