Справа № 368/885/17
Провадження № 1-в/368/135/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З у частю сторін провадження:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику:
- подання начальника Державної установи ВК - 115 Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким на підставі ст.. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 05 лютого 2016 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки,
- клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, - на виправні роботи, суд, -
В С Т А Н О В И В :
12.07.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло подання начальника начальника Державної установи ВК - 115 Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким на підставі ст.. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 05 лютого 2016 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
12.07.2017 року спільно з клопотанням на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове клопотання засудженого ОСОБА_5 , в якому він просив суд слухати дане кримінальне провадження дистанційно, в режимі відеоконференції.
12.07.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1
18.07.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст. 366, ч. 2 ст. 369, 370, 372, 376 КПК України венесено ухвалу про відкриття провадження у справіф та призначено справу до слухання на 28.07.2017 року.
28.07.2017 року слухання справи відкладено на 09.09.2017 року в зв`язку з неявкою всих учасників процесу.
09.09.2017 року в слуханні кримінального провадження оголошено перерву до 22.09.2017 року в зв`язку з клопотанням засудженого ОСОБА_5 з метою надання суду додаткових письмових доказів.
В судовому засіданні, яке відбулося 22.09.2017 року, представник ВК 115, - ОСОБА_4 подання ВК підтримав, що стосується клопотання засудженого, то вирішення даного питання поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні, яке відбулося 22.09.2017 року, засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання ВК 115, заявив клопотання про застосування до нього більш м`якого виду покарання у виді виправних робіт.
В судове засідання, яке відбулося 22.09.2017 року, представник трудового колективу, а саме, - Київського Палацу дітей та юнацтва, - ОСОБА_7 не з`явився, проте, в матеріалах справи міститься письмова заява, в якій представник просить суд слухати справу без його участі, підтримує клопотання засудженого.
В судові засідання представник спостережної комісії при Кагарлицькій РДА Київської області не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.
В судовому засіданні прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, - ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання ВК 115, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів тієї обставини, що він став на шлях виправлення та перевиховання, останнє стягнення було знато за досить не тривалий час перед надходження подання до суду, а тому за такий не тривалий час не можливо оцінити поведінку засудженого в розрізі право слухняності, ставлення на шлях виправлення.
В судовому засіданні, яке відбулося 2209.2017 року засуджений ОСОБА_5 подання ВК 115 підтримав та заявив клопотання про застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, про що подав письмове клопотання.
На запитання складу суду засуджений ОСОБА_5 відповів, що вину свою у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаюється, в зв`язку з чим відмінно вів себе під час відбування покарання, добросовісно працював.
Що стосується шкоди, заподіяної злочином, то при звільненні з місць позбавлення волі та працевлаштування, має намір відшкодовувати шкоду в більшому розмірі.
Просить врахувати тяжкий стан здоров`я його батьків.
В судовому засіданні представник Кагарлицької ВК № 115 ОСОБА_4 подання ВК № 115 підтримав, що стосується клопотання засудженого, то вирішення даного питання поклав на розсуд суду.
Що стосується характеристики засудженого ОСОБА_5 , то останній по місцю відбування покарання характеризується з позитивної сторони, 2 рази заохочувався керівництвом установи за сумлінне ставлення до праці, зразкову поведінку, мав одне дисциплінарне стягнення, яке знято в установленому законом порядку.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали подання, вислухавши клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування щодо нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні подання Кагарлицької виправної колонії ( 115 ) Київської області, погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, та відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, що стосується задоволення клопотання ВК № 115 щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, то в задоволенні клопотання слід відмовити, так як засуджений ОСОБА_5 не повністю підпадає під положення ст.. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, тим паче у виді виправних робіт, як того просив засуджений.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено,
- що: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 05 лютого 2016 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, -
Початок строку покарання: «14» червня 2016 року.
Кінець строку покарання: «14» червня 2019 року.
1/3 строку покарання: «14» червня 2017 року.
В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із Київського СІЗО, де утримувався з 06.06.2012 року, де за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 «06» липня 201 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
За час відбування покарання до праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно, проте, не завжди мав право слухняну поведінку.
Станом на час слухання подання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення 2 рази заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, мав одне дисциплінарне стягнення, яке станом на час слухання справи знято в установленому законом порядку.
З а о х о ч е н н я
1. 25.08.2016 р. За активну участь в спортивно масових заходах Подяка Нач. ВК
з нагоди 25 ї річниці Незалежності України.
2. 22.06.2016 р. За добросовісне відношення до праці на контр- Знято стягнення Нач. ВК
агентському об`єкті «Сана Груп». від 04.03.2017.
С т я г н е н н я
1. 04.03.2017 р. Порушив правила пожежної безпеки, - курив Попередження Нач. ВСПС
у не відведеному місці. (знято 22.06.2017 р.)
На даний час, під час відбування покарання засуджений поводить себе правильно, з адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє.
Засуджений ОСОБА_5 свою вину в скоєному злочині визнав та розкаюється.
Суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і не заслуговує на думку учасників процесу, зокрема, прокурора ОСОБА_3 застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким покаранням, з огляду на наступне.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів подання, пояснень представника ВК № 115, пояснень самого засудженого ОСОБА_5 , він став на шлях виправлення, проте, до даного факту суд відноситься критично з огляду на підстави, які судом будуть наведені нижче.
Так, суд критично відноситься до висновку, який міститься в характеристиці засудженого, що знаходиться в матеріалах справи, в якому зазначено, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення, тому до нього доцільно застосувати заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України.
Свою критичність суд обгрунтовує на відсутність, на думку суду, доцільності на даній стадії заміни виду покарання з огляду на харктер та розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення засудженим ОСОБА_9 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений 05 лютого 2016 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, де юре засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 22.09.2017 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 14 червня 2017 року, проте, де факто засуджений ОСОБА_5 не підпадає під положення ст. 82 КК України, так як не достатньо оціночних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Отже, що стосується не застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, в тому числі виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст.. 82 КК України.
Дійсно, є наявність формально юридичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, проте, відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується позиції суду щодо відсутності оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на виправні роботи засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуючі підстави:
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 14 червня 2016 року, тобто, 1 рік 8 місяців.
За вищевказаний період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав лише два заохочення, при наявності одного стягнення, яке хоча і знято в установленому порядку, проте, мало місце, причому стягнення знято лише за три тижні перед направлення подання про застосування пільги до суду, що, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Відповідно, отримання одного заохочення для зняття попереднього стягнення засудженим ОСОБА_5 суд розцінює лише як намагання формального досягнення засудженим ОСОБА_5 умов для застосування до нього пільги.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу після погашення останнього стягнення та направлення подання про застосування пільги, - лише три тижні, та отримання заохочення, яке, на думку суду було направлено лише на зняття попередньо отриманого стягнення, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_5 як позитивних, так і негативних чинників, які не дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як більш негативна, став на шлях виправлення та виховання, а тому суд критично відноситься до висновків щодо особи засудженого ОСОБА_5 , які містяться в характеристиці на засудженого ОСОБА_5 , та яку надала адміністрація установи виконання покарань, яка є ініціатором застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Відповідно, суд вважає, що отримання засудженим ОСОБА_5 лише двох заохочень та наявність одного стягнення, хоча і знятого в установленому законом порядку, за весь час відбування покарання слід розцінювати як бажання засудженого до настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України, ( як то, - відбуття 1/3 частини призначеного судом основного покарання, відсутність діючих стягнень), без наявності оціночних підстав, (реальні підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання), які, на думку суду, також мають вагоме значення при вирішенні питання щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до ОСОБА_10 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - призначення більш м`якого покарання, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, отримання заохочення лише з метою погашення попереднього стягнення не свідчить на думку суду про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 в установах відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку безпосередньо перед настанням пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки за короткий проміжок часу, з моменту зняття останнього стягнення, - три тижні, під час відбування покарання не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Окрім того, суд також звертає увагу на ту обставину, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 , маючи 1 стягнення, хоча і зняте в установленому Законом порядку, мав ще виховні бесіди на дисциплінарній комісії:
- 27.07.2017 року питання щодо порушення режиму відбування покарання засудженим ОСОБА_5 було розглянуто на дисциплінарній комісії, де комісія за порушення засудженим ОСОБА_5 вирішила обмежитися виховною бесідою;

- 22.12.2016 року питання щодо порушення режиму відбування покарання засудженим ОСОБА_5 було розглянуто на дисциплінарній комісії, де комісія за порушення засудженим ОСОБА_5 вирішила обмежитися виховною бесідою;

- 25.01.2017 року питання щодо порушення режиму відбування покарання засудженим ОСОБА_5 було розглянуто на дисциплінарній комісії, де комісія за порушення засудженим ОСОБА_5 вирішила обмежитися виховною бесідою;

- 02.02.2017 року питання щодо порушення режиму відбування покарання засудженим ОСОБА_5 було розглянуто на дисциплінарній комісії, де комісія за порушення засудженим ОСОБА_5 вирішила обмежитися виховною бесідою.

Враховуючи вищевказані обставини, суд ще раз наголошує на тому, що критично відноситься до подання установи покарання про застосування до даного засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання на більш м`яке.

Суд вважає, що посилання засудженого ОСОБА_5 на його позитиву характеристку за місцем відбування покаранння та відсутність стягнень, не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, який визначено ст.ст. 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни, що передбачає не тільки відсутність діючих стягнень, а й відсутність як знятих чи погашених в установленому законом порядку стягнень, відсутність факту профілактичних бесід на комісії установи.

Суд вважає, що матеріали кримінального провадження та особової справи засудженого не містять достатньої кількості даних, які б указували на те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 відповідає вищезазначеним критеріям.

Аналіз характеристики засудженого, дані про його стягнення та заохочення, дані про наявність певної кількості профілактичних бесід за порушення режиму відбування покарання, зміст пояснень представника виправної установи указують на те, що поведінка засудженого та його ставлення до праці є нормальними для будь-якого засудженого і не свідчать самі по собі про доведеність засудженим свого виправлення.

Із урахуванням викладеного, суд вважає недоведеним факт виправлення засудженого ОСОБА_5 , остаточного його ставлення на шлях перевиховання в позитивному розумінні, тому не знаходить підстав для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Окрім того, суд вважає, що необхідно враховувати при вирішенні питання про заміну покарання більш м`яким покаранням інтереси потерпілої сторони (сторін).
Так, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, - обмеження волі, чи то виправних робіт, може викликати в суспільстві напругу та недовіру до судової системи в цілому в частині довіри громадян (потерпілих, їх родичів, та й взагалі пересічних громадян) до здатності держави в особі її правоохоронних органів здійснювати належне покарання щодо осіб, які скоїли злочини, в тому числі тяжкі злочини, скоєні з необережності.
На обгрунтування своєї позиції суд зазначає, що, як видно з резолютивної частини вироку Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року цивільні позови потерпілих від злочину задоволено та стягнено з засудженого ОСОБА_5 суму моральної шкоди в розмірі 300000 (триста тисяч) грн.
Суд вважає, що сплата засудженим ОСОБА_5 коштів в сумі 4472 (чотири тисячі чотириста сімдесят дві) грн. є досить не значною, мізерною від основної суми, яка підлягає до стягнення за вчинений злочин, та яка, на думку суду, не влаштовує потерпілих, та не відповідає тяжкості наслідків вчиненого злочину, - смерті особи.
Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 не бажає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді обмеження волі, а наполягає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 279 днів є не співрозмірним, та таким, який не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідків.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , тому суд приймає рішення про відмову:
- в задоволенні клопотання установи виконання покарань у відношенні засудженого ОСОБА_5 щодо заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 279 днів на більш м`яке покарання, яке передбачено ст. 51 КК України;
- в задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому не відбутої частини покарання на дільш м`яке, яке передбачено п. 5 ч. 1 ст. 51 КК України, - виправні роботи.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання як установи відбування покарання, так і в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 25, 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні подання начальника Державної установи ВК - 115 Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким на підставі ст.. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 05 лютого 2016 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, - відмовити.
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, - на виправні роботи, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя: ОСОБА_1