Заводський районний суд м. Миколаєва
: Справа № 1/1412/565/12
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2012 р. м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

судді Бобрової І.В.

при секретарі Пономарьової Д.С.

за участю прокурора прокуратури Заводського району міста Миколаєва ОСОБА_1,

в присутності підсудного ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше неодноразово судимого, останній раз засудженого:

-21 лютого 2012 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-28 травня 2012 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2012 року приблизно о 14.00 годин ОСОБА_2, перебуваючи на перехресті вулиці 8-го Березня та проспекту Леніна, взяв в ларьку «Позвоните» мобільний телефон марки «Nokia» для здійснення дзвінку. Надалі переслідуючи корисливу зацікавленість та маючи злочинний умисел, спрямований на тайне викрадення чужого майна, ОСОБА_2 скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку продавця в зазначеному ларьку ОСОБА_3, таємно викрав майно останньої, а саме мобільний телефон «Nokia express music» , чим спричинив ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 500 грн. Після чого зник з місця злочину, роспорядившись викраденим майном на власний розсуд.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину у пред*явленому обвинуваченні визнав повністю. Суду показав, що 16 січня 2012 року він підійшов до ларьку «Позвоните» з метою скористатися мобільним телефоном для здійснення дзвінку. Отримавши мобільний телефон та побачивши, що продавець відволіклася і не дивиться на нього, він взяв телефон та втік. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати. Матеріальну шкоду потерпілий відшкодував.

Крім повного визнання вини підсудним, його винність у таємному викраденні чужого майна стверджується зібраними по справі доказами, фактичні обставини по якій не оспорюється учасниками судового розгляду.

Враховуючи, що підсудний свою вину по ст. 185 ч. 1 УК України визнав повністю, з урахуванням поглядів учасників судового розгляду, суд на підставі ст. 299 ч. 3 , ввіжає недоцільним досліджувати інші докази в відношенні фактичних обставин справи, які не заперечуються сторонами.

Суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_2 умисно, з корисливих мотивів, таємно, викрав чуже майно, його дії слід кваліфікувати за ст. 185 ч. 1 КК України.

Обираючи вид і міру покарання підсудному, суд враховує у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз був засуджений 21 лютого 2012 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, звільнений на підставі ст. 75 УК України від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, 28 травня 2012 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. В Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 на обліку не перебуває, в Обласному наркологічному диспансері знаходиться на обліку з 23.02.2005 року з діагнозом: «синдром залежності від опіатів, зловживання каннабіноідами».

Обставинами, що пом*якшують покарання, суд вважає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання суд не знаходить.

За таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а також застосувати ч. 4 ст. 70 КПК України, враховуючи вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2012 року.

При цьому пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суди України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі іншій злочин, за яким вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Тому при призначенні покарання, суд враховуючи те, що ОСОБА_2 був засуджений 21 лютого 2012 року вироком Заводського районного суду до 2 років обмеження волі та за ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, вчинив новий злочин 16 січня 2012 року, тобто до постановлення вироку від 21 лютого 2012 року , вважає за необхідне допустити самостійне виконання кожного вироку.

Суд, керуючись ст. ст. 323 - 324 КПК України, суд:

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України та призначити йому покарання два роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України визначити покарання ОСОБА_2 за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2012 р. та остаточно призначити йому покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 28 травня 2012 року.

В строк відбуття покарання зарахувати час перебування ОСОБА_2 під вартою з 04 січня 2012 року по 06 січня 2012 року.

Вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 лютого 2012 року виконувати самостійно.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд протягом 15-ти діб з моменту проголошення.

Суддя Боброва І.В.