АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/3332/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/39/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі 09 січня 2018 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт прокурору Нікопольської місцевої прокуратури для усунення виявлених недоліків, по кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003980 від 19.11.2015 щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції .

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повернуто прокурору для усунення, зазначених в ухвалі порушень вимог ст.291 КПК України.

Свої доводи суд мотивував тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України, з тих підстав, що прокурором не було встановлено місце проживання обвинуваченого, судом неодноразово призначались примусові приводи ОСОБА_6 до суду, однак відповідно до наданих рапортів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 за адресою, вказаною в обвинувальному акті не проживає, у квартирі проживають його батьки, яким місце перебування обвинуваченого не відоме, тому суд вважає неможливим проводити підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, яка полягає в тому, що з оскаржуваної ухвали не зрозуміло які саме вимоги ст. 291 КПК України порушені. В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що в обвинувальному акті відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України зазначені адреси реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 , тому твердження в ухвалі суду про невідповідність відомостей про місце проживання ОСОБА_6 фактичним даним про його особу, оскільки саме за вказаною в обвинувальному акті адресою АДРЕСА_1 , обвинувачений фактично проживав на момент здійснення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду. Дійсність вказаної адреси підтверджено особисто обвинуваченим ОСОБА_6 під час обрання йому 31.05.2017 року слідчим суддею запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком до 28.07.2017 року. Таким чином, на думку прокурора, судом невірно оцінено факт неявки обвинуваченого ОСОБА_6 до суду та матеріали невиконаних приводів, як порушення вимог п.2 ч.2 ст. 291 КПК України, так як вони свідчать про те, що обвинувачений почав переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тому, прокурор вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для повернення обвинувального акту прокурора, з зазначених в ухвалі підстав.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, та скасувати ухвалу суду.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, вислухавши думку учасників процесу та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження вищезазначені норми закону були порушені.

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при винесенні ухвали, взагалі не вказав жодної підстави, яка б свідчила про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, які давали право суду на повернення обвинувального акту прокурору.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи суду першої інстанції в частині того, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України, з тих підстав, що прокурором не було встановлено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом неодноразово призначались примусові приводи обвинуваченого до суду, однак відповідно до наданих рапортів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 за адресою, вказаною в обвинувальному акті не проживає.

Аналізуючи зміст ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновки суду суперечать фактичним обставинам, оскільки як вбачається з обвинувального акту він містить відомості, які передбачені пунктами 1-9 ч.2 ст.291 КПК України, а саме: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, а також дані про місце реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зі змісту обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні за ознаками вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, вбачається, що він складений відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України зазначені адреса реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 і відповідно за вказаним адресом обвинувачений викликався до суду, під час обрання йому міри запобіжного заходу 31.05.2017 року у судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тому немає підстав вважати, що не було встановлено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд в ухвалі зазначив про те, що прокурор мав можливість встановити місце знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 , однак судом не зазначено яким чином прокурор мав можливість встановити місце знаходження останнього, а нормами кримінального процесуального законодавства не передбачені повноваження прокурора щодо здійснення безпосередньо прокурором дій щодо встановлення місця знаходження особи, в той час коли кримінальне провадження знаходиться в провадженні суду.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що органом досудового слідства в обвинувальному акті правильно зазначено адресу місця реєстрації ОСОБА_6 , проте після передачі обвинувального акта до суду, обвинувачений змінив місце проживання, не повідомивши про це суд та не з`являється за судовим викликом, що свідчить про переховування та ухиляння обвинуваченого ОСОБА_6 від суду.

Зазначені обставини свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції, що відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, висновок суду про зазначення органом досудового слідства невірної адреси проживання обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам провадження, а також судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог п.2, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

На думку колегії суддів, вимоги ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акта щодо ОСОБА_6 слідчим та прокурором були дотримані, а ті недоліки, які зазначив в ухвалі суд не ґрунтуються на вимогах кримінально процесуального закону. Тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у тому ж суді, зі стадії підготовчого засідання, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт прокурору Нікопольської місцевої прокуратури для усунення виявлених недоліків, по кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0003980 від 19.11.2015 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - скасувати, та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4