Справа № 183/1210/18
№ 1-кп/183/673/18
В И Р О К
іменем України
16 квітня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000059 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , , раніше судимого:
- 20 липня 2015 року вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 309, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік, -
- 03 грудня 2015 року вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська за ч.2 ст. 263, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяці позбавлення волі,
- звільненого 18.04.2017 року умовно-достроково строком на 5 місяців 25 днів,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , був призваний для проходження військової служби під час часткової мобілізації у військовому званні «молодший сержант» і 03 квітня 2014 року наказом №72 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначений на посаду - радіотелефоніст відділення управління командира батальйону взводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Молодший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 14 серпня 2014 року молодший сержант ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
03 вересня 2015 року молодшого сержанта ОСОБА_3 , було затримано за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.
15 вересня 2015 року молодшому сержанту ОСОБА_3 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
03 грудня 2015 року вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_3 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.263, ст.71 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці.
Таким чином, в період часу з 14 серпня 2014 року по 15 вересня 2015 року молодший сержант ОСОБА_3 , самовільно залишив військову частину, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, та незаконно перебував за її межами.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 03 квітня 2014 року його було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду - радіотелефоніст. Влітку 2014 року він звернувся до лікаря - хірурга військової частини НОМЕР_3 , де йому зробили операцію - видали бородавки на стопі. Однак, після повернення із госпіталю, у зв`язку з тим, що його з військової частини направляли на різні види робіт, а після операції йому було важко ходити, він самовільно залишив розташування військової частини та поїхав додому, де скоїв ряд кримінальних правопорушення, за які 03 грудня 2015 року вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська його було засуджено за ч.2 ст. 263, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, а після звільнення з місця відбування покарання він звернувся до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений на момент скоєння злочину, є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.23,34,35), за місцем мешкання характеризується позитивно (а.п.43).

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення зі зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1