Справа №562/2991/17
У Х В А Л А
27.02.2018 року

слідчий суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 за участю представника заявника ОСОБА_4 представника ЮТ АГРО Зерно ОСОБА_5 розглянув клопотання слідчого Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -
в с т а н о в и в :
В поданому клопотанні слідчим вказується, що до Здолбунівського ВП ГУНП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_7 про те, що 17 серпня 2017 року, на полі поблизу с.Копиткове Здолбунівського району Рівненської області, невідома особа, шляхом молотіння комбайном, здійснює крадіжку врожаю зернових культур, а саме ячменю, який був засіяний та належить ТОВ "Ют-Агро Зерно".
Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000572 від 17.08.2017 року за ч.1 ст.185 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи комбайном "CASE SNTEPNATIONAL", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював збір урожаю ячменю на земельній ділянці загальною площею 2,45 га, кадастровий номер :00:00003:0159 (належить на праві приватної власності ОСОБА_9 ).
17 серпня 2017 року, під час огляду місця події, який проводився неподалік с.Мар"янівка, Здолбунівського району Рівненської області, та проведення повного скошування земельної ділянки 2,45 га, зерно ячменю, яке було зібрано з даної земельної ділянки, було зважено та загальна його маса становить 9400 кг. Дане зерно було вилучено, визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання ФГ "Даринка", що по вул.Сільрадська, с.Івачків, Здолбунівського району Рівненської області.
Оскільки вказане зерно є предметом вчинення кримінального правопорушення та з метою запобігти можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти арешт на вилученене майно.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили задовільнити його.
Представник ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО» ОСОБА_5 підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити.
ОСОБА_9 та його представник заперечили проти задоволення клопотання. Вказали, що власником земельної ділянки, з якої зібрано врожай зерна ячменю є ОСОБА_9 . Він, як власник землі мав право зібрати врожай.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по цих матеріалах, заслухавши думку прокурора, представника ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО», ОСОБА_10 та його представника , суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню виходивши з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 ст.170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Клопотання слідчого ґрунтується на тому, що ТзОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО» належить врожай зерна ячменю, зібраний на земельній ділянці, що належить ОСОБА_9 на праві власності. Підстава накладення арешту вчинено крадіжку цього зерна.

При цьому судом встановлено, що земельна ділянка, з якої зібрано врожай перебувала в оренді в ФГ «Ім. Шевченка». 29 серпня 2016 року укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Книга Сіті». ОСОБА_11 не могла укладати такий договір оренди, оскільки вона померла ще 11 квітня 2016 року.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2017 року угоди про розірвання договору оренди з ФГ «Ім. Шевченка» визнано недійсною. Рішення суду вступило в законну силу, є обов`язковим до виконання згідно ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України. В зв`язку з набуттям вказаним рішенням законної сили, автоматично втрачають чинності липові договори оренди з ТзОВ «Книга Сіті». Тим більше, що ТзОВ «Книга Сіті» ніколи земельними ділянками не користувалося, до їх обробітку, використання не приступало. Зокрема не засівало пшеницю.

А тому суд не може погодитися з твердженням прокурора, що земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Книга Сіті». Власником земельної ділянки є ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положення статті 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст.321 того ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності із ст. 391 того ж Кодексу власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 90 Земельного кодексу України передбачає права власників земельних ділянок
1. Власники земельних ділянок мають право: в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;
2. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Стаття 152 Земельного кодексу передбачає способи захисту прав на земельні ділянки :
Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до вказаних норм права ОСОБА_9 вправі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном (земельною ділянкою). В тому числі зібрати та використовувати врожай.

ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО» незаконно, самовільно захопило земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_9 . Покликання прокурора та представника товариства, що земельна ділянка входить в один масив з іншими землями, які орендує товариство, написання листів про обмін землями, не давало жодного права ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО» використовувати цю земельну ділянку.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО»,як встановлено не було орендарем спірної земельної ділянки. Договір оренди з цим товариством не укладався та не реєструвався відповідно до вимог закону. ОСОБА_9 не давав згоди на використання його земельної ділянки товариством. А тому ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО» не мало право використовувати цю земельну ділянку.

Направлення листів про обмін земельними ділянками також не давало правових підстав самовільного зайняття земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9

ТОВ «ЮТ АГРО ЗЕРНО» незаконно заволоділо земельною ділянкою. Ні ТОВ «Книга Сіті», ні ТО «ЮТ АГРО ЗЕРНО» не є орендарями цієї земельної ділянки. А тому не мали, не мають і не можуть мати будь-яких прав на вирощений врожай, незалежно від того, ким він засіяний. Право на врожай має, як власник земельної ділянки згідно п «в» ч.1 ст.90 Земельного кодексу України ОСОБА_9 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.172-173, 175 КПК України

суд ,-

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Повернути ОСОБА_9 зерно ячменю загальною масою 9400 кг., яке 17.08.2017 року вилучене під час огляду місця події, що проводився на земельній ділянці за кадастровим номером :00:00003:0159, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , та на даний час зберігається на території ФГ "Даринка", що за адресою: вул. Сільрадська, с.Івачків, Здолбунівського району Рівненської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: