Справа № 761/1989/18
Провадження № 1-в/761/88/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року м. Київ

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про застосування до нього закону про амністію,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до нього закону про амністію звернувся засуджений ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи клопотання, ОСОБА_2 зазначив, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 09.10.2015 його за вчинення низки злочинів засуджено до покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати певні посади, а також до покарання у виді штрафу, яке має виконуватися самостійно.

Вирок після апеляційного розгляду - 27.12.2017 в частині засудження до покарання у виді позбавлення волі набрав законної сили.

Оскільки ОСОБА_2 у період з 23.07.2012 по 20.11.2014 перебував у Київському слідчому ізоляторі, і зазначена установа перебуває у межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, засуджений вважав, що саме вказаний суд має вирішити питання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Суддя, дослідивши клопотання, долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» виконання цього закону покладається на суди. Крім того визначені певні категорії осіб, до яких застосовуються положення цього закону, зокрема особи, засуджені до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п. «а»); засуджені, які відбувають покарання в установах виконання покарань (п. «в»)

У силу ст. 43 КПК України засудженим є особа, обвинувальний вирок щодо якої набрав законної сили.

Статтями 537, 539 КПК визначені підсудність та перелік питань, що вирішуються судом під час виконання вироків, однак зазначені процесуальні норми не містять положень про порядок розгляду клопотань про застосування амністії.

Отже, розгляд питання про застосування амністії має здійснюватися відповідно до спеціального закону, яким є Закон України «Про амністію у 2014 році».

Вказані правові норми у їх логічному зв`язку між собою приводять до висновку, що розгляд справ про застосування амністії до засуджених має здійснюватися тим судом, територіальна юрисдикція яких поширюється на виправну установу, де фактично виконується вирок.

Враховуючи, що гр. ОСОБА_2 засуджений до покарання у виді позбавлення волі, 27.12.2017 вирок набрав законної сили, тобто підлягає виконанню.

Вирішення зазначених вище питань судом, за територіальною юрисдикцією якого засуджений перебував лише тимчасово, не відповідає вказаному принципу, внаслідок чого будь-яке рішення суду по суті є таким, що суперечить загальним засадам кримінального провадження.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст.18 Кримінально-виконавчого кодексу України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 на теперішній час утримується у ДУ «Київський слідчий ізолятор» та залишений для роботи з господарського обслуговування суду не надано.

Вказана обставина у сукупністю з викладеним вище приводить до висновку, що вирішення клопотання по суті не віднесено до територіальної підсудності Шевченківського районного суду м. Києва, внаслідок чого має бути повернуто його ініціатору для звернення до суду за місцем відбування засудженим призначеного покарання.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись Законом України «Про амністію у 2014 році», ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. 11, 18 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст. 537, 539 КПК України, суддя

у х в а л и в
Клопотання засудженого ОСОБА_2 повернути заявнику, роз`яснивши право звернутися до суду за місцем відбування покарання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1