Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1811/14-к
Провадження №: 1-кс/332/707/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора під час досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_6 зі скаргою на бездіяльність прокурора під час досудового розслідування.

У своїй скарзі ОСОБА_6 зазначив, що 11 жовтня 2017 року він подав до Запорізької місцевої прокуратури № 1 клопотання про закриття кримінального провадження № 0000886 у зв`язку із спливом гранично допустимого строку досудового розслідування, відсутністю складу кримінального правопорушення, обов`язком прокурора на підставі ст. 283 Кримінального процесуального кодексу України закрити кримінальне провадження за наявності усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК України. Факт подання вказаного клопотання підтверджується штампом відповідної прокуратури та відміткою працівника канцелярії.
Тобто, останнім днем, коли процесуальний прокурор у кримінальному провадженні № 0000886 мав розглянути клопотання і здійснити процесуальну дію є 17 жовтня 2017.
З наступного робочого дня - 18.10.2017 розпочалася бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальної дії - закриття провадження і яку він зобов`язаний вчинити. Незважаючи на його неодноразові особисті звернення до вищевказаної прокуратури, письмова відповідь на його клопотання не надана.
За ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Останнім днем подання скарги є 27 жовтня 2017 року.
Скаржник вважає, що прокурор, в порушення вимог ст.ст. 283, 284 КПК України не виконав свій обов`язок щодо закриття кримінального провадження відносно нього, виходячи з обґрунтувань та доводів, викладених у клопотанні про закриття кримінального провадження, які полягають у наступному.
Як вбачається із заяви ОСОБА_7 про вчинення злочину, передбаченого ст. 358 КК України, потерпілий ще 27 січня 2009 року вказував на ОСОБА_6 , як на особу, яка вчинила даний злочин.
Так само, 11.03.2011 ОСОБА_7 подано заяву про вчинення ним, ОСОБА_6 , злочину, передбаченого ст. 190 КК України .
У кримінальних справах №№ 211105, 2291105 ОСОБА_7 було визнано потерпілим, а також цивільним позивачем. Він неодноразово допитувався як у якості свідка, так і в якості потерпілого, стверджуючи, що саме ОСОБА_6 вчинив протизаконні дії по відношенню до нього.
У даному кримінальному провадженні тривалість досудового розслідування щодо нього, ОСОБА_6 слід рахувати з часу порушення кримінальних справ за заявами ОСОБА_7 , тобто з 10 січня та 11 квітня 2011 року.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 276 КПК України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.
Повідомлення про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених вказаними статтями, скаржнику вручалися у період часу з 22 лютого по 27 квітня 2016 року.
Отже, протягом часу з 27.01.2009 по 22.02.2016 скаржник фактично перебував під слідством, проте в супереч вимогам Закону повідомлення про підозру йому не вручали.
З викладеного випливає, що маючи достатні підстави для оголошення скаржнику підозри з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме з 08.05.2013 за ст. 358 КК України та з 02.10.2013 за ст. 190 КК України, або ще з моменту звернення потерпілого із вищезгаданими заявами про вчинення злочину для притягнення його в якості обвинуваченого, але не виконання слідчим та прокурором вимог, передбачених ст. 276 КПК України, надало їм можливість протягом останніх чотирьох років здійснювати досудове розслідування відносно особи, яка нібитовчинила декілька злочинів, серед яких особливо тяжкий.
Зазначені дії не відповідають загальним засадам та завданню, що стоїть перед кримінальним провадженням.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. При цьому, з урахуванням можливого продовження строку, загальний строк досудового розслідування згідно з ч. 2 ст. 219 КПК України не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
22 лютого 2016 року. Незважаючи на те, що досудове розслідування повинно було бути закінченим протягом двох місяців, тобто 22 квітня 2016 року, постанова про продовження строку досудового розслідування за підписом процесуального прокурора ОСОБА_8 датована 23 квітня 2016 року. 26.04.2016 йому, ОСОБА_6 протизаконно вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Наступного дня, постановою процесуального прокурора ОСОБА_8 кримінальні провадження за ст.ст. 191, 358 КК України об`єднані в одне провадження, а 28.04.2016 скаржнику повідомлено про нову підозру за ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України.
29.04.2016 повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, після чого обвинувальний акт направлено до Заводського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою колегії суддів (справа № 332/1462/16-к) обвинувальний акт від 29.04.2016 повернуто прокурору.
02.07.2016 прокуратурою кримінальне провадження № 0000886 направлено до слідчого відділення для проведення подальшого досудового розслідування. Повідомлення про підозру скаржнику було вручено 29 липня 2016 року.
В цей же день досудове розслідування було завершено і ОСОБА_6 вручили обвинувальний акт. Тобто, навіть з урахуванням того, що строки досудового розслідування були продовжені до трьох місяців, вручення йому повідомлення про підозру 29.07.2016 знаходиться поза межами вимог КПК України, оскільки строк досудового розслідування сплинув 25 липня 2016 року.
Оголошення скаржника 06.07.2016 в розшук з метою збереження цих строків, як вваж аж скаржник, є безпідставним, а його нібито переховування від органу досудового розслідування не підтверджується жодним доказом.
Повідомлення про підозру первинно скаржнику вручалося 19 серпня 2016 року ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя (справа № 332/1462/16-к) обвинувальний акт від 29.07.2017 повернуто прокурору для приведення його у відповідність з вимогами КПК України.
23.08.2016 прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області, який брав участь у підготовчому судовому засіданні - ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду.
31 жовтня 2016 року колегією суддів Апеляційного суду Запорізької області підтверджено доводи суду першої інстанції та залишено рішення про повернення обвинувального акту без змін.
Для усунення недоліків обвинувального акту, складеного відносно скаржника, на яких неодноразово наголошував суд, необхідно було здійснювати досудове розслідування, граничний строк якого минув ще у 2016 році. Можливість продовження строку досудового розслідування стороною обвинувачення втрачено.
Окрім цього, ОСОБА_6 вважає, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, а пред`явлене йому повідомлення про підозру скасуванню, оскільки зміст повідомленої йому 28 квітня 2016 року, 29 липня 2016 року підозри не відповідає встановленим обставинам кримінального провадженні, є сукупністю не пов`язаних між собою єдиним логічним змістом, суперечливих подій, що не мають нічого спільного з кваліфікуючими ознаками шахрайства.
Між учасниками ТОВ «Днепрпроменерого» склалися виключно цивільно-господарсько-правові відносини, які підвідомчі господарському суду в порядку господарського провадження. Скаржник вважає, що в його діях чи діях будь- якої іншої особи відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Договір купівлі продажу спірного майна - об`єкту незавершеного будівництва - цеху по переробці паперової продукції не оскаржувався в судовому порядку, не визнавався недійсним та відповідає закону, право власності не скасовано і по сьогоднішній день.
У повідомленні про підозру сторона обвинувачення посилалася на висновок судової будівельно технічної експертизи № 161-15 від 15.07.2015 року, яка проведена з численними порушеннями, оскільки використані експертом під час дослідження методичні підходи не відповідають вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки майна, а методи і процедури виконані некоректно.
Зокрема, наведена експертом інформація відносно характеристик об`єктів, що порівнюються, є неповною та недостатньою для проведення оцінки майна. У своєму висновку він порівнює об`єкти, які не можна вважати співставними з оцінюваним. Наведені експертом об`єкти значно відрізняються від об`єкту оцінки за характеристиками: за складом об`єктів, за загальною площею, за місцем розташування, за юридичним статусом земельної ділянки, за технічним станом. Експерт під час дослідження врахував матеріали відео зйомки, отриманої слідчим в травні 2015 року. Детальний опис або ж відео зйомку оцінюваного об`єкта станом на дату його продажу - 09.12.2009, експерту не надано.
Натомість, ним не прийнято до уваги, що під час будівництва об`єкта ОСОБА_6 за його особисті кошти купувалися будівельні матеріали, копії документів щодо яких долучені до матеріалів кримінального провадження. Цей факт, а також інші відомості, повідомлені вище, підтверджуються показаннями свідків, допитаних за клопотанням сторони захисту.
Таким чином, дослідження щодо визначення ринкової вартості об`єкта незавершеного будівництва - цеху по переробці паперової продукції експертом проведено із суттєвими методологічними порушеннями вимог Національних стандартів оцінки № 1 та № 2 та є недопустимим доказом.
Серед іншого слід зазначити, що майно Товариства - цех по переробці паперової продукції, яке теоретично могло бути предметом злочину, передбаченого ст. 190 КК України, не належало та не могло належати ОСОБА_7 , тому виключається спричинення йому шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Навіть, якщо припустити, що ОСОБА_7 є власником частини майнового комплексу, як то зазначено у його заяві про вчинення злочину, то в діях скаржника, чи діях іншої особи відсутні будь-які ознаки заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 358 КК України, характеризується прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого документа за призначенням як самим підроблювачем, так і іншою особою. Мета використання підробленого документа означає бажання винного набути певних суб`єктивних прав або звільнитися від юридичних обов`язків.
Відповідно до постанови Вищого господарського суду від 23.06.2010 року, суди перших інстанцій законно визнали дійсним протокол зборів товариства № 8 від 20.01.2008 року в частині призначення на посаду директором ОСОБА_6 .
За таких обставин, оскільки під час судового розгляду не заявлялось клопотання про проведення почеркознавчої експертизи,то не можна стверджувати про його підробку, оскільки факт його законності визнано судом, що є доказом, який не потребує додаткового підтвердження (приюдиційний факт).
Як зазначалося вище, між учасниками ТОВ «Днепрпроменерого» склалися виключно цивільно господарсько - правові відносини, під час яких ОСОБА_6 не набував суб`єктивних прав і не звільнявся від обов`язків незаконним шляхом.
Отже, скаржник ОСОБА_6 вважає, що у його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358,190 КК України.
У своїй скарзі ОСОБА_6 просить задовольнити скаргу на бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальної дії - закриття кримінального провадження та зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні № 0000886, вчинити дії визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч.1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_6 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження № 0000886 від 08.05.2013 року.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 скаргу ОСОБА_6 підтримав і просить її задовольнити, оскільки ОСОБА_6 з 27.01.2009 р. по 22.02.2016 р. перебував під слідством, проте повідомлення про підозру йому за цей період так і не вручили.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_5 заперечував проти задоволення скарги і пояснив, що вищевказане кримінальне провадження надійшло у його провадження 03.11.2017 року. Підозра буде вручена ОСОБА_6 13.11.2017 р.
У судовому засіданні процесуальний прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_6 і пояснив, що дане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було загублено у зв`язку з переводом слідчого ОСОБА_10 в інший підрозділ,, в провадженні якого знаходилося кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 . За актом прийому-передачі він справу не здав. Строки досудового розслідування по даному кримінальному провадженні не дотримано у зв`язку з ухиленням ОСОБА_6 від явки до слідого та прокурора.
Для підтвердження цих фактів прокурор ОСОБА_3 надав суду для огляду листа за підписом заступника начальника СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 на ім`я заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_12 від 03.11.2017 р. за № 63/8-31к, в якому повідомляє, що 19.08.2016 року з Запорізької місцевої прокуратури № 1 надійшли матеріали кримінального провадження №0000886 відносно ОСОБА_6 та направлено до СВ Заводського ВП ДВП для організації подальшого розслідування, яке було прийнято до провадження слідчим ОСОБА_10 . Але у вересні 2016 року слідчого ОСОБА_10 переведено в інший підрозділ, дане провадження по акту прийома-передачі він не здав. При проведенні інвентаризації кримінальних проваджень, які знаходяться в архіві Заводського ВП, виявлені матеріали кримінального провадження № 0000886 відносно ОСОБА_6 . На теперішній час дане кримінальне провадження в строк до 13.11.2017 року планується направити до суду з обвинувальним актом.
Крім того, прокурором було надано для огляду три корінці до повісток про виклик до слідчого, з яких вбачається, що ОСОБА_6 отримано три повістки про виклик до слідчого на 03.11.2017 р., 10.11.2017 р. та на 13.11.2017 року. Інших доказів про виклик ОСОБА_6 до слідчого з вересні 2016 року до листопада 2017 року, прокурор не нада, оскільки такі докази відсутні.
Слідчий суддя, розглянувши подані матеріали за скаргою, надані для огляду корінці до судових повісток та листа від заступника начальника СВ Заводського ВП ОСОБА_11 , вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні із клопотання ОСОБА_6 від 11.10.2017року було встановлено, що він 11 жовтня 2017 року подав до Запорізької місцевої прокуратури № 1 клопотання про закриття кримінального провадження № 0000886 у зв`язку із спливом гранично допустимого строку досудового розслідування, відсутністю складу кримінального правопорушення, обов`язком прокурора на підставі ст. 283 Кримінального процесуального кодексу України закрити кримінальне провадження за наявності усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК України.
Тобто, останнім днем, коли процесуальний прокурор у кримінальному провадженні № 0000886 мав розглянути клопотання і здійснити процесуальну дію є 17 жовтня 2017.
З наступного робочого дня - 18.10.2017 розпочалася бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальної дії - закриття провадження і яку він зобов`язаний вчинити.
За ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
До суду ОСОБА_6 звернувся 27 жовтня 2017 року, тобто строк на оскарження бездіяльності прокурора ним не порушено.
Із матеріалів, доданих до скарги ОСОБА_6 встановлено із заяви ОСОБА_7 , в якій він повідомляв про скоєння ОСОБА_13 злочину. Передбаченого ст.358 КК України , що ОСОБА_6 перебував під слідством з 27.01.2009 р. до 22.02.2016 р.
Згідно витягу з кримінального провадження №0002057 встановлено, що повідомлення про підозру щодо невстановленої особи, яка маючи умисел на заволодіння чужим майном без відома одного із засновників ТОВ «Дніпропроменерго», а саме ОСОБА_7 шляхом обману, заволоділо частиною належного йому манового комплексу було внесено в ЄРДР 02.10.2013р. за ч.3 ст.190 КК України.
Згідно витягу з кримінального провадження №0000886 встановлено, що повідомлення про підозру щодо невстановленої особи було внесено в ЄРДР 08.05.2013р. за ч.1 ст.358КК України.
Згідно витягу з кримінального провадження №0001579 встановлено, що повідомлення про підозру щодо ОСОБА_6 було внесено в ЄРДР 02.10.2013р. за ч.3 ст.190 КК України.
Із постанови прокурора Заводського району м.Запоріжжя від 26.03.2014 р. встановлено, що матеріали досудового розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України об`єднані в одне провадженя під №0000886.
Повідомлення про підозру первинно скаржнику вручалося 22.02. 2016 року за ч.4 ст.190 КК України.
Незважаючи на те, що досудове розслідування повинно було бути закінченим протягом двох місяців, тобто 22 квітня 2016 року, постанова про продовження строку досудового розслідування за підписом процесуального прокурора ОСОБА_8 датована 23 квітня 2016 року.
27.04.2016 року ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
28.04.2016 року ОСОБА_6 було вручено повідомлено про нову підозру за ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України.
29.04.2016 повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, після чого обвинувальний акт направлено до Заводського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою колегією суддів (справа № 332/1462/16-к) обвинувальний акт від 29.04.2016 повернуто прокурору.
02.07.2016 прокуратурою кримінальне провадження № 0000886 направлено до слідчого відділення для проведення подальшого досудового розслідування.
Повідомлення про підозру ОСОБА_6 було вручено 29 липня 2016 року. В цей же день досудове розслідування було завершено і йому вручили обвинувальний акт. Тобто, навіть з урахуванням того, що строки досудового розслідування були продовжені до трьох місяців, вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру 29.07.2016 знаходиться поза межами вимог КПК України, оскільки строк досудового розслідування сплинув 25 липня 2016 року.
19 серпня 2016 року ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя (справа № 332/1462/16-к) обвинувальний акт від 29.07.2017 повернуто прокурору для приведення його у відповідність з вимогами КПК України.
23.08.2016 прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області, який брав участь у підготовчому судовому засіданні - ОСОБА_9 було подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду.
31 жовтня 2016 року колегією суддів Апеляційного суду Запорізької області підтверджено доводи суду першої інстанції та залишено рішення про повернення обвинувального акту без змін.
Для усунення недоліків обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_6 , на яких неодноразово наголошував суд, необхідно здійснювати досудове розслідування, граничний строк якого минув ще у 2016 році. Можливість продовження строку досудового розслідування стороною обвинувачення втрачено.
Згідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування ...в разінадходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчини
Згідно норм ст. 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч. 3 ст. 333 КПК України.

Згідно ч.8 ст.223 КПК України будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими.

Згідно ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчинити процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

У судовому засіданні було встановлено, що після направлення матеріалів кримінального провадження №0000886 відносно ОСОБА_6 після розгляду апеляції прокурора Апеляційним судом Запорізької області у жовтні 2016 року до СВ Заводського ВП, жодної з процесуальних дій вчинено не було, оскільки дані матеріали були загублені і тільки через рік їх було знайдено в архіві Заводського ВП, що підтверджується листом заступника начальника СВ Заводського ВП ОСОБА_11 від 03.11.2017 р. за № 63/8-31к.

У судовому засіданні також не знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_6 ухилявся від явки до слідчого і зв`язку з цим, строк досудового рослідування були порушені.
Суд звертає увагу, що ці факти вказують на бездіяльність прокурора.
Процесуальним прокурором у судовому засіданні не було надано вмотивованої відповіді, обґрунтованої нормами КПК України, чому і з яких правових підстав не проводилося досудове розслудвання по вищезазначеному кримінальному провадженню, чому не вчинені певні процесуальні дії: не вручено підозру ОСОБА_6 , не направлено матеріали кримінального провадження до суду для розгляду, а також чому було проігноровано виконання ухвали колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2016 року, на підставі якої обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 було повернуто для приведення його у відповідність з вимогами КПК України.
Відповідно до ст. 283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження. Відповідно до ч. 2 цієї статті, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити, одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо відсутній склад кримінального правопорушення.
Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту.... про виконання будь- яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
У відповідності до приписів, зазначених в ч.ч. 5, 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк....При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд відмовляє у задоволенні скарги в частині зобов`язання прокурора вчинити процесуальні дії визначені п.1 ч.2 ст.283, п.2 ч.1, ч. ст.284 КПК Україхни в частині підозри ОСОБА_6 та прийняття постанови про закриття кримінального провадження №0000886 від 08.05.2013 року, так як прийняття такого рішення судом не передбачено нормами КПК України.
Таким чином, скарга ОСОБА_6 знайшла свої докази та обґрунтування і тому підлягає задоволенню.,оскільки встановлено, що процесуальними прокурорами вчиняється бездіяльність, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо прийняття рішення в порядку ст.ст. 283, 284 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 25, 28, 113, 115,219, 220, 276, 278, 283, 284, 303, 304, 307 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора задовольнити.
Визнати бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні певної процесуальної дії закриття кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1