№ 317/3386/17
№/п 1-кп/317/80/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Удич Теплицького району Вінницької області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України,
В С Т А Н О В И В:
З 26 січня 2016 року до цього часу старший солдат ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом, з 01.04.2016 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді номера обслуги 1-ї гарматної артилерійської батареї 1-го гарматного артилерійського дивізіону, з 31 травня 2016 року на посаді старшого водія радіотелефоніста.
01 квітня 2016 року старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та призначено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
10 липня 2017 року о 08:00 під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність на місці служби, а саме на території навчального центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), який дислокується у Запорізькому районі Запорізької області, старшого солдата ОСОБА_4
10 липня 2017 року в невстановлений досудовим розслідуванням час старший солдат ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини, в умовах особливого періоду крім воєнного стану.
О 09 год. 00 хв. 27 липня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 пояснити причини своєї відсутності не зміг, жодних документів, що засвідчують законність його відсутності не надав.
В період з 10 липня 2017 року по 27 липня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 , час проводив на власний розсуд, за місцем служби був відсутній, службові обов`язки не виконував, заходів для повернення до військової частини не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у злочині, що йому інкримінується, підтвердив, що дійсно вчинив злочин при вищевикладених обставинах, пояснив суду, що з 26.01.2016 року проходить військову службу за контрактом у Збройних силах України, з 01.04.2016 року служив на полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у Запорізькому районі. У липні 2017 року посварився з дівчиною та поїхав додому, не повідомивши про це командира і повернуся лише 27.07.2017 року, хоча розумів, що згідно військових статутів, з якими був ознайомлений це є порушенням і тягне за собою кримінальну відповідальність.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 408 ч.3 КК України, як дезертирство, самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, за місцем несення військової служби характеризується позитивно, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, брав безпосередню участь в антитерористичній операції у районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, треба звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.
Цивільний позов не було заявлено. Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.3 КК України і призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, строком на один рік шість місяців.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1