Справа № 152/335/18
В И Р О К
іменем України
21 березня 2018 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд
Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого 14.03.2005 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з випробуванням та іспитовим строком на два роки в силу ст.104 КК України; 25.12.2006 року Шаргородським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців; звільненого 07.08.2009 року від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на один рік чотири місяці дев`ятнадцять днів із Крижопільської ВК №113 на підставі постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 31.07.2009 року,
з участю сторін кримінального провадження
сторони обвинувачення:
першого заступника керівника
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,
представника малолітнього
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
інших учасників судового
представника Шаргородського
РВ з питань пробації ОСОБА_6 ,

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Крім признання ОСОБА_3 вини, його винуватість у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду показала, що є державним виконавцем Шаргородського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області і в її провадженні знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обвинувачений ОСОБА_3 викликався нею у відділ ДВС, попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. За той час, що виконавче провадження перебуває у її провадженні, тобто з березня 2017 року до 01.02.2018 року обвинувачений аліментів не сплачував. Вона здійснювала заходи щодо примусового виконання рішення суду, розшукувала майно, транспортні засоби, земельні ділянки, які б належали ОСОБА_3 , або доходи у вигляді зарплати, пенсії, соціальної допомоги, виплат по безробіттю, але таких доходів не встановила. На її попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів обвинувачений щоразу повідомляв, що не працює, подав декларацію про доходи, але доходів не зазначив. Вже тільки після відкриття кримінального провадження ОСОБА_3 сплатив у лютому 2018 року 1356,30 грн. та у березні 2018 року 900 грн. в рахунок аліментів. Якби обвинувачений повідомив про наявність у нього доходів та вказав їх розмір, то нею було б здійснено перерахунок розміру аліментів, які він повинен сплачувати, а також перерахунок заборгованості;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що 16.03.2018 року одружилася із обвинуваченим ОСОБА_3 , а до цього з 2014 року проживала у незареєстрованому шлюбі. Їй відомо, що від першого шлюбу у ОСОБА_3 є малолітній син ОСОБА_9 , на утримання якого обвинувачений має сплачувати аліменти, але ОСОБА_3 аліментів не сплачував, так як не міг працевлаштуватися через те, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому останній працював нерегулярно на підсобних роботах на будівництві, отримував мінімальний дохід, або зовсім не отримував, тому, коли вона та обвинувачений не мали роботи, то їх утримували або її батьки, або матір ОСОБА_3 . На теперішній час вона працевлаштувалася в м. Києві, тому допомагає ОСОБА_3 коштами, щоб останній міг поїхати до дитини, купити іграшки, або міг взяти дитину проживати до себе, хоча коштів колишній дружині на утримання дитини обвинувачений не надає;
- показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , яка суду показала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_12 ». У 2014 році вона розлучилася із обвинуваченим, а 14.02.2017 року одружилася з ОСОБА_13 і їй присвоєно прізвище « ОСОБА_14 ». З обвинуваченим у неї є одна спільна малолітня дитина син ОСОБА_9 , на утримання якого за рішенням Біляївського районного суду Одеської області з 2014 року ОСОБА_3 повинен сплачувати аліменти в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3 про сплату аліментів, попереджала, що звернеться у поліцію про притягнення до відповідальності за несплату аліментів, проте, ОСОБА_3 не сплачував аліментів, зсилаючись на відсутність роботи та коштів. Після того, як було відкрито кримінальне провадження за її заявою в поліцію, у лютому-березні 2018 року ОСОБА_3 сплатив аліменти, але не погашає заборгованість. Просить покарати ОСОБА_3 відповідно до закону;
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 від 09.02.2018 року, відповідно до якої вона просить притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів (а.с.39);
- витягом з ЄРДР від 11.02.2018 року, з якого вбачається, що 10.02.2018 року до ЄРДР внесено заяву ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України (а.с.36);
- копією рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.07.2014 року і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.43);
- копією виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області від 20.02.2017 року, з якого вбачається, що із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.48-49);
- постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а.с.50-51);
- копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_8 (а.с.42);
- матеріалами виконавчого провадження, з яких вбачається, що у ОСОБА_3 відсутні техніка, земельна ділянка, немає відкритих банківських рахунків, тобто майна, на яке можна було б звернути стягнення заборгованості по аліментах, він не отримує пенсії та соціальних виплат, не перебуває на обліку в Шаргородському РЦЗ як безробітний (а.с.56, 57, 59 та на звороті, 65);
- повідомленнями про те, що обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на обліку у Шаргородському РЦЗ з приводу працевлаштування та пошуків роботи (а.с.65).
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 та досліджені судом документи.
Відтак, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.
Разом з тим, суд вважає, що є зайвим та безпідставним включення до правової кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_3 , прокурором, що затверджував обвинувальний акт 27.02.2018 року, та прокурором, який підтримував державне обвинувачення в суді, такої ознаки злісного ухилення від сплати аліментів як ненадання ОСОБА_3 будь-якої іншої допомоги на утримання дитини, оскільки, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується за ч.1 ст.164 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням Біляївського районного суду Одеської області аліментів на утримання сина, при цьому, означеним рішенням суду стягнуто саме аліменти у розмірі чверті від доходів обвинуваченого і не встановлено інших видів допомоги на утримання дитини.
До того ж, примітка до ст.164 КК України передбачає, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів)… слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо).
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Частиною третьою статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відтак, з огляду на аналіз зазначеного кримінального процесуального законодавства, суд вважає за необхідне з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, виключити з обвинувачення ОСОБА_3 таку ознаку діяння обвинуваченого, як ненадання ним дитині будь-якої іншої допомоги, оскільки це покращує його становище.
Зазначене, також, узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.1 ст.164 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, добровільно та активно надав показання про факт та обставини вчинення злочину, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 27.02.2018 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, про активне сприяння розкриттю злочину.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.69), не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а.с.70).
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисний злочин. ОСОБА_3 не має власного житла, проживає у орендованій квартирі, не працює, але має тимчасові заробітки. ОСОБА_3 висловлює мотивацію до позитивних змін, має намір працевлаштуватися на постійну роботу і покращувати своє матеріальне становище та сплачувати аліменти на утримання дитини. Також, на думку представника органу пробації, ОСОБА_3 буде дотримуватися правослухняної поведінки.
Крім того, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», з якого вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній.
З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства і до нього може бути застосована пробація та можливе застосування покарання у виді громадських робіт (а.с.24-27).
Таким чином, виходячи з аналізу доказів, в тому числі про особу обвинуваченого, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_3 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі ( п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, а також з урахуванням думки законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , яка просить покарати ОСОБА_3 відповідно до норм діючого КК України, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт.
До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти особистих прав його неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, відповідно до вимог ст.51 Конституції України, має право на утримання від свого батьків до досягнення повноліття, а відповідно до вимог ст.ст.27, 28 Конвенції про права дитини від 10.11.1989 року, що ратифікована Україною відповідно до Постанови ВР №789-ХІІ від 27.09.1991 року, має право на рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, на освіту, і, при цьому, основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, несуть батьки, які виховують дитину.
Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1