Справа № 192/551/17
Провадження № 1-в/192/727/17
Ухвала
Іменем України
"09" листопада 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижнє м. Первомайська Луганської області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком Перевальського районного суду Луганської області від 21 серпня 2009 року за ч. 1 ст.115, ст. 71 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

представника СВК № 21 ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

Початок строку: 30.05.2009 року
Кінець строку: 21.08.2018 року
В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережна комісія Солонянської районної державної адміністрації звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, посилаючись на те, що він на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, до праці ставиться сумлінно: працевлаштований на виробництві установи до ССЦ-3, має заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, порушень режиму утримання не допустив, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Фізкльтура та спорт», «Підготовка до звільнення». Визнає провину в скоєному злочині, вирішено питання реєстрації, заборгованості за виконавчими листами не має.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 в судовому засіданні подання підтримав, а прокурор заперечував проти звільнення засудженого ОСОБА_3 , умовно-достроково, оскільки останній не довів свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні просили звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

Представник спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву в якій просить розглядати подання у його відсутність (а.с.80).

Враховуючи, положення ч.5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.

Суд, вислухавши засудженого його захисника, думку представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Перевальського районного суду Луганської області від 21 серпня 2009 року, яким його визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Первомайського міського суду Луганської області від 23 квітня 1999 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.117; ч. 2 ст. 140; ст. 17 ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст.215-3 КК України (1960 року) і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 років 6 місяців (а.с.6-8).
Станом на 06 квітня 2016 року ОСОБА_3 відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з лютого 2015 року по теперішній час на виробництві установи до ССЦ-3.

Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 84-85) станом на 08 листопада 2017 року має тринадцять заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які застосовані до нього в період з квітня 2010 року по листопад 2017 року.
В той же час дослідженими матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_3 було встановлено, що в 2011 році засуджений характеризувався посередньо, не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених (а.с.89), в 2015 році до виконання передбачених законом вимог персоналу установи виконання покарання ставився не завжди сумлінно через особисту неорганізованість (а.с.90), у зв`язку з чим в жовтні 2015 році засудженому було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, як такому що не став на шлях виправлення (а.с.91,92). В квітні 2016 року засудженому було відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому що не довів свого виправлення (а.с.93).
Тому суд вважає, що хоча засуджений і має заохочення, проте вони не мають систематичного характеру, оскільки застосовувалися до засудженого двічі на рік, а за період з 2013 року по 2016 рік взагалі відсутні (а.с.85), а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання.
Сумлінна поведінка полягає в дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Відсутність стягнень у засудженого ОСОБА_3 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки. Тому наявність заохочень у засудженого суд вважає є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Оскільки за весь час відбуття покарання поведінка засудженого була мінливою, а з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_3 вбачається, що в 2015 -2016 роках ставлення до праці засудженого характеризувалось адміністрацією колонії, як посереднє, тому суд вважає що поведінка засудженого не може вважатися сумлінною.
Посилання представника Солонянської виправної колонії № 21 на відсутність в засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Також судом враховано те, що ОСОБА_3 22 січня 2008 року звільнився умовно-достроково на 2 роки 11 місяців 13 днів від відбування покарання за вчинений ним особливо тяжкий злочин (а.с.86-88). Проте не зробив для себе належних висновків і вже 01 травня 2009 року, тобто через 1 рік та 4 місяці знову вчинив особливо тяжкий злочин.
Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1