Дата документу Справа № 335/7718/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1517/16
Єдиний унікальний № 335/7718/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002458, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ул`янівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, який має неповну загальну середню освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
1) 07 серпня 1998 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 81, ст.ст. 43, 44 КК України 1960 р. до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 12 січня 2002 р. за відбуттям строку покарання;
2) 16 травня 2003 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 ЮС України до 1 року позбавлення волі, звільненого 19 вересня 2003 р. по амністії;
3) 28 січня 2005 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого 25 січня 2006 р. за відбуттям строку покарання;
4) 03 квітня 2006 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до штрафу у розмірі 2 500 гривень;
5) 28 липня 2008 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
6) 13 вересня 2010 р. Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого 26 листопада 2013 р. умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 24 дні,
визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 1200 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 7 червня 2016 р. приблизно о 13:00 год. ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у салоні тролейбусу № 8 на шляху прямування від зупинки громадського транспорту «вулиця Гагаріна» до зупинки «бульвар Шевченка» в Вознесенівському районі міста Запоріжжя, діючи з корисливих мотивів, таємно викрав з сумки потерпілої ОСОБА_9 лаковий гаманець фіолетового кольору вартістю 300 гривень, в якому знаходилась кредитна картка «Райффайзен банк» № НОМЕР_1 на ім`я потерпілої, після чого зняв з цієї кредитної картки у банкоматі «Індустріалбанк» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 147, шляхом здійснення трьох транзакцій грошові кошти в сумі 900 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 200 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження вказує, що суд при постановленні обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і призначив занадто м`яке покарання, а тому просить вирок у цій частині скасувати та постановити новий вирок, яким врахувати в якості обтяжуючої обставини, рецидив злочинів; визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 місяців арешту. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника та обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які проти скарги заперечували та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочинупри обставинах, наведених у вироку, а також кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у кримінальному провадженні, не підлягає задоволенню, оскільки відсутні ознаки явної невідповідності призначеного судом покарання тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого. Суд першої інстанції, обираючи вид і міру покарання ОСОБА_8 , послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, тяжке захворювання, позитивну характеристику, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75 КК України, суд першої інстанції врахував наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, його сімейний стан, а також наявність тяжкого захворювання. Суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що мотиви обрання такого рішення, наведені судом, є переконливими, а призначене покарання є таким, що відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого.

Окрім того, колегія суддів вважає, що наявність у ОСОБА_8 судимостей, які не зняті і не погашені у встановлений законом спосіб, не є достатньою обставиною, що вимагає необхідності призначення йому реального покарання, в межах санкції статті обвинувачення, без застосування звільнення від покарання в порядку ст.75 КК України. Також суд апеляційної інстанції вважає, що мотиви, викладені в апеляційній скарзі є суперечливими і непослідовними, оскільки апелянт посилаючись на м`якість призначеного покарання, просить застосувати більш м`який вид покарання, не наводячи при цьому обставин, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання. Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав і до задоволення апеляції в частині врахування в якості обставини, що обтяжує покарання рецидиву злочинів, оскільки така обставина не зазначена в обвинувальному акті.

Колегія судів, приймаючи до уваги зазначені обставини, доходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4