Провадження № 1-в/761/440/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшло клопотання начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній на день звернення відбув більше ? частини покарання та підпадає під дію ст. 3 вказаного Закону.

Засуджений у судовому засіданні просив про задоволення клопотання, зазначив, що він просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Перевіривши матеріали справи, заслухавши висновок прокурора, який вважає за потрібне у задоволенні клопотання відмовити, дослідивши матеріали особової справи відносно ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Так, вироком Ставищенського районного суду Київської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.1 ст. 222 КК України на 2 роки позбавлення волі, та, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року) зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув*язення засудження.

ОСОБА_3 на даний час відбуває покарання в ДУ «Київській слідчий ізолятор», як особа, яка зарахована до господарчої обслуги ізолятора.

Станом на 07.09.2017 року ОСОБА_3 відбув 1 рік і 14 днів призначеного покарання, тобто більше ніж 1/4 частину строку, призначеного вироком суду.

Так, згідно ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Начальник Київського СІЗО ОСОБА_5 звертається до суду з клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

З навденого вище вбачається, що засуджений ОСОБА_3 формально входить до переліку осіб, які можуть бути звільнені від покарання у виді позбавлення волі, оскільки останній відбув більне ніж ? призначеного строку покарання.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_3 було засуджено за ч.1 ст. 122 КК України, а саме за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, який було вчинено щодо малолітнього пасинка та в стані алкогольного сп*яніння.

Окрім іншого за вироком Ставищенського районного суду Київської області від 30.03.2017 року встановлено, що засуджений ОСОБА_3 згідно характеристики Василівської сільської ради Ставищенського району Київської області неодноразово перебував в громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння, на неодноразові зауваження сільського голови не реагував, у відношенні до пасинка - ОСОБА_6 (малолітнього потерпілого) поводився грубо, застосовуючи недозволені методи виховання останнього.
Окрім іншого, ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» відзначено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

При цьому, відповідно до п.7 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, які мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, і вчинили злочини, що посягають на життя, здоров`я, честь, гідність чи інші охоронювані законом права та інтереси цих дітей.

З наведеного вище вбачається, що хоча і ОСОБА_3 не є рідним батьком або опікуном для малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого він вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України, яке спричинило тривалий розлад здоров`я останнього, в той же час виконував відносно останнього обов*язки по вихованню, як вітчим малолітнього.

У зв*язку із зазначеним, виходячи із загальних засад кримінального закону, враховуючи обов*язок держави на захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, суд приходить до висновку про те, що до ОСОБА_3 не може бути застосовано положення статті 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» як до особи, яка вчинили злочин, що посягає на здоров`я малолітньої особи, відносно якої він виконував обов*язки як особа, яка замінює батька (вітчим), у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст. 86 КК України, ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена прокурором або засудженим протягом семи діб з моменту її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя ОСОБА_1