Дата документу 09.11.2017

Справа № 334/6130/14-к
Провадження № 1-кп/334/703/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2017 рокуЛенінський районний суд м. Запоріжжяу складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 28.03.2014року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 186 КК України,

УХВАЛИВ:

Відповідно до ухвали апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року на розгляд Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000103, складений щодо ОСОБА_6 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.186 КК України. Потерпілою від кримінального правопорушення є ОСОБА_4 .

До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування, позовна заява ОСОБА_4 з додатками, розписки підозрюваних та їх захисника про отримання обвинувального акту, копії цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також матеріали кримінального провадження №0000103, які містять зібрані під час досудового розслідування докази, в 9 томах, які були долучені до вказаного обвинувального акту за клопотанням прокурора.

В підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення вказаного обвинувального акту прокурору, оскільки він складений з грубим порушенням вимог КПК України, вважає, що характер дій і локалізація тілесних ушкоджень, причина припинення злочинних дій унеможливлюють кваліфікацію даного діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності. Обвинувачені підтримали клопотання захисника, про що надали суду письмову заяву.

Проти повернення обвинувального акту прокурору захисник та обвинувачені заперечують.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і підстав для його повернення немає. Дане кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м.Запоріжжя. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України, а тому просить призначити справу до судового розгляду. Клопотання захисника про звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження прокурор не підтримав.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши обґрунтованість їх доводів, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Вищезазначені твердження знайшли своє відображення в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 05.08.2015 р. у справі №11-кп/791/676/15, в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 р. у справі 11-кп/790/1470/15.

Відповідно до змісту ч.1, ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до змісту п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Така невідповідність може бути, в тому числі, через недотримання вимог ч.2 ст.291 КПК України щодо викладання фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у детальному описі об`єктивної сторони а також суб`єктивних ознак інкримінованого підозрюваному правопорушення. Недотримання цих вимог закону свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Перевіряючи відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України судом встановлено наступне.

Дослідивши зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку про його невідповідність вимогам ст.291 КПК України, про що свідчать істотні суперечності допущені в обвинувальному акті при викладанні обставин кримінального провадження та формулюванні обвинувачення.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 своїми діями скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Хуліганство вчинене ОСОБА_6 , полягало у тому, що він, вирішивши спільно з ОСОБА_7 самоствердитись за рахунок приниження інших членів суспільства, підбіг до ОСОБА_9 та наніс останньому не менше трьох ударів правою рукою в обличчя, заподіявши останньому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи у своїй сукупності становлять черепно-лицеву травму, яка супроводжувалася втратою свідомості, блювотою та аспірацією блювотних мас, що призвело до настання смерті, та яка (тобто черепно-лицева травма) у свою чергу, у своїй сукупності знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, яка наступила через деякий час після спричинення тілесних ушкоджень, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

Після цього, ОСОБА_9 намагався припинити хуліганські дії ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , підійшов до них та сказав, що він лікар, проте ОСОБА_6 продовжуючи хуліганські дії, не припиняючи їх, завдав один удар ногою в тулуб ОСОБА_9 , від якого останній упав на землю, зазнавши фізичного болю. Після цього ОСОБА_9 піднявся і побіг за будинок АДРЕСА_1 .

Детальний опис об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення взагалі відсутній, оскільки в обвинувальному акті не зазначено жодних встановлених фактичних обставин, за яких стало можливим продовження ОСОБА_6 хуліганських дій у відношенні до ОСОБА_9 . Після того, як внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 втратив свідомість і помер.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що своїми діями він скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.

Проте, згідно обвинувального акту (т.7 а.с.4) та фактичних обставин цього злочину, які прокурор вважає встановленими, посягання на життя ОСОБА_9 полягало у діях ОСОБА_6 , який завдав правою рукою не менше трьох ударів в обличчя ОСОБА_9 та один удар ногою у область тулуба ОСОБА_9 , внаслідок сукупності цих дій ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи у своїй сукупності становлять черепно-лицеву травму, яка супроводжувалася втратою свідомості, блювотою та аспірацією блювотних мас, що і призвело до настання смерті, та яка у свою чергу, у своїй сукупності знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, яка наступила через деякий час після спричинення тілесних ушкоджень, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

Проте, об`єктивна сторона передбаченого ст.119 КК Україничітко визначає, що дане кримінальне правопорушення характеризується наслідком у вигляді смерті потерпілого. Вбивство через необережність вважається закінченим з моменту настання смерті потерпілого.

З огляду на вищенаведені суперечності, важливою обставиною кримінального провадження є момент смерті потерпілого. Отже, місце, подія та час смерті ОСОБА_9 в обвинувальному акті не зазначено. Проте, прокурор та інші учасники процесу у судовому засіданні пояснювали, що в ході досудового розслідування встановлені конкретні дані щодо місця, події та часу смерті ОСОБА_9 , однак це не знайшло відображення у обвинувальному акті.

Дане свідчить про поверхневий виклад фактичного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , так як вбивство через необережність вважється закінченим з моменту настаня смерті потерпілого.

Також, суд звернув увагу, що згідно обвинувального акту, потерпілою особою від кримінального правопорушення є ОСОБА_4 . Кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 186 КК України, завдано матеріальних збитків на суму 461,30 грн., однак всупереч вимогам ст. 291 КПК України відомості про потерпілу особу, якій спричинено зазначений розмір шкоди, в обвинувальному акті не зазначено.

В обвинувальному акті відсутній детальний опис об`єктивної сторони вчиненого ОСОБА_11 грабежу. Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини цього злочину є суперечливими і неповними, оскільки ОСОБА_11 інкримінується вчинення грабежу (ч.1 ст.186 КК України) - відкрите заволодіння телефоном ОСОБА_9 , після того, як ОСОБА_6 та ОСОБА_11 нанесли останньому тілесні ушкодження і той знаходився у безпорадному стані. В чому полягав або чим був викликаний безпорадний стан ОСОБА_9 в обвинувальному акті не зазначено. Не зазначено в обвинувальному акті яким способом та з якою метою ОСОБА_11 заволодів мобільним телефоном.

Отже, аналіз наведених у обвинувальному акті процесуальних дій з 28.03.2014року щодо внесення до ЄРДР відомостей про злочини, а також про об`єднання матеріалів досудового розслідування, дають підстави для висновку, що внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України, у реєстрі матеріалів досудового розслідування також не відображено.

У відповідності до ч.3 ст.314 та ст.291 КПК України, рішення про повернення обвинувального акту прокурору у випадку його невідповідності вимогам закону суд приймає у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст..9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 337 КПК України передбачено, що обвинувальний акт встановлює межі судового розгляду. Суд не наділений правом змінити висунуте обвинувачення ( якщо воно не покращує становище обвинуваченого).

Вирок суду згідно ст..370, 374 КПК України, повинні бути узгоджені між собою і не можуть містити протиріччя.

З огляду на наявність підстав для повернення обвинувального акт прокурору, щодо клопотання про закриття кримінального провадження слід зазначити наступне.

Виходячи з аналізу змісту ч.1 ст. 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності, можливе за умови встановлення, що особа щодо якої застосовується ця норма дійсно вчинила злочин, але з дня вчинення нею злочину минули певні строки.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) повинен переконатися, що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. При цьому, звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Таким чином, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому суд вважає, що його слід повернути прокурору для виправлення його змісту та форми згідно з вимогами КПК України, оскільки без усунення зазначених недоліків судом не може бути розглянуте по суті клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку закінченням строків давності, оскільки із наданих матеріалів провадження суд не має можливості дійти обґрунтованого висновку, що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно містить інкримінований склад злочину, що прямо передбачено ст.49 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, а клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності слід залишити без розгляду, як таке, що заявлено передчасно, оскільки за встановлених судом недоліків обвинувального акту розглянути клопотання по суті та прийняти об`єктивне та обґрунтоване рішення не можливо.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 28.03.2014р., за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 296 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 186 КК України, - повернути прокурору прокуратури Запорізької області для усунення зазначених недоліків.

Матеріали кримінального провадження №0000103 в 9 томах повернути прокурору прокуратури Запорізької області.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України і закриття кримінального провадження залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом семи днів після її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1