Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000501 відносно:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, є потерпілим третьої категорії Чорнобильської катастрофи, не судимого, засудженого:

- за ч.2 ст.240 КК України на одтин рік позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідних обов`язків.

Звільнено обвинуваченого від відбування даного покарання за амністією.

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, засуджений

-за ч.2 ст.240 КК України у виді 7000 грн. штрафу.

Речові докази 3 мотопомпи кустарного виробництва, 2 водозабірних шланги, 10 пожежних шлангів, металеву тичку, 2 підхвати, генератор марки „Фірман, з електрокабелем та двома ліхтарями знищити, 6 камінців бурштину-сирцю передати в дохід держави в ДП „Рівнебурштин,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_7 , на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2015 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, 15 квітня 2015 року о 0 год. 56 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб між собою та з невстановленими досудовим розслідуванням невідомими особами, в лісовому масиві поблизу с. Селище Сарненського району за допомогою трьох мотопомп кустарного виробництва, призначених для подачі води під тиском, шляхом гідро розмиву грунту, займалися незаконним видобутком бурштину-сирцю, видобули таким чином 15,12 гр. бурштину-сирцю, вартістю 7,50 грн., який відповідно до ЗУ „Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення та відповідно до Постанови КМ України „Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинувачених зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. Як зазначає апелянт призначенні покарання ОСОБА_6 у виді штрафу в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн. за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.240 КК України судом не вірно застосовано норми ст.53 КК України, та визначено розмір штрафу без зазначенням його кратності щодо неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, при вирішенні судом у відповідності до п.12 ч.1 ст.368 КПК України питання про долю речових доказів, судом не дотримано вимоги ст.100 КПК України, а саме не застосовано конфіскацію речових доказів , які є знаряддям вчинення злочину. Просить вирок суду відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання ОСОБА_6 , призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 410 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, зо становить 6970 грн. та в частині вирішення долі речових доказів, конфіскувавши в дохід держави 3 мотопомпи кустарного виробництва, 2 водозабірних шланги, 10 пожежних шлангів, металеву тичку, 2 підхвати, генератор марки „Фірман, з електрокабелем та двома ліхтарями, 6 камінців бурштину-сирцю.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинувачених, які визнали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена зібраними у справі доказами, у тому числі їх показаннями, даними у судовому засіданні, у яких вони визнали себе повністю винними та іншими матеріалами кримінального провадження, перевіреними судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.240 КК України є вірною.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 у виді штрафу, колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Крім того, розмір призначеного ОСОБА_6 судом штрафу визначений в межах статті 53 КК України.

Разом з тим, не зазначення кратності розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян при призначенні покарання у виді штрафу є безумовною підставою для зміни вироку суду першої інстанції, оскільки покарання визначається судом не у твердій грошовій сумі, а в ставках неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який встановлений законодавством України на момент постановлення вироку.

Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 основного покарання у виді штрафу у розмірі, який був визначений судом першої інстанції не у ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який встановлюється законодавством України на момент постановлення вироку, а у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції не застосував закон, зокрема ст. 53 КК України, який підлягає застосуванню, внаслідок чого помилково визначив розмір штрафу в абсолютних числах.

Крім того, відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен зокрема вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами та документами.

Як вбачається із вироку суду, речові докази у даному кримінальному провадженню, а саме: 3 мотопомпи кустарного виробництва, 2 водозабірних шланги, 10 пожежних шлангів, металеа тичка, 2 підхвати, генератор марки „Фірман, з електрокабелем та двома ліхтарями, 6 камінців бурштину-сирцю, які відповідно до постанови слідчого про прилучення речових доказів до справи від 15 квітня 2015 року (т.1, а.с.21) визнано знаряддям вчинення злочину та приєднано до кримінального провадження як речові докази.

Відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Пунктом четвертим частини дев`ятої цієї ж статті, передбачено, що майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Проте, не зважаючи на вказані положення закону, судом першої інстанції в резолютивній частині вироку вирішено питання про речові докази, а саме знаряддя злочину, якими є: 3 мотопомпи кустарного виробництва, 2 водозабірних шланги, 10 пожежних шлангів, металева тичка, 2 підхвати, генератор марки „Фірман, з електрокабелем та двома ліхтарями, 6 камінців бурштину-сирцю, шляхом їх знищення, тим самим невірно застосовано кримінальний процесуальний закон, що в свою чергу є підставою для зміни вироку суду згідно вимог п.2 ч.1 ст.407 КПК України.
Крім того, як вбачається з вироку, суд першої інстанції приймаючи рішення про знищення вказаних речових доказів, взагалі не зазначив, на підставі чого він приймав таке рішення, чим керувався, тощо.
Пунктом другим частини першої ст.407 КПК України, передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право їх змінити.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, і в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2015 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.240 КК України в частині призначеного покарання ОСОБА_6 та вирішення питання щодо речових доказів змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.240 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 410 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6970 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні: 3 мотопомпи кустарного виробництва, 2 водозабірних шланги, 10 пожежних шлангів, металеву тичку, 2 підхвати, генератор марки „Фірман з електрокабелем та двома ліхтарями, 6 камінців бурштину-сирцю конфіскувати в дохід держави.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно: суддя-доповідач ОСОБА_1