АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/2146/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва щодо обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ

Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24.12.2013 Солом`янським районним судом м. Києва на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 27.02.2015 іспитовим строк скасовано й направлено для відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі. 10.11.2016 звільнено достроково з заміною невідбутої частини покарання 3 місяці 25 днів на 120 годин громадських робіт, з яких відбуті 16 годин.

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання визначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва з урахуванням ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02.11.2016 остаточно визначено покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 13 квітня 2017 року приблизно о 22 год. 20 хв., перебуваючи біля банкомату «Приватбанк» поряд з приміщенням закладу «Ескалібур» по вул. Малишка, 3 в м. Києві разом з наглядно знайомим ОСОБА_8 , побачивши як той дістав належну йому карту «Ощадбанку», що матеріальної цінності для потерпілого не становить, та вставив її до банкомату, ввівши пін-код щоб зняти гроші, вирішив повторно відкрито викрасти чуже майно, а саме гроші з картки потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 запам`ятав пароль, а потім відштовхнув потерпілого ОСОБА_8 від банкомату, застосувавши таким чином насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, внаслідок чого останній впав, та витягнувши банківську карту з банкомату з місця події зник.

В подальшому ОСОБА_6 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, того ж дня близько 22 год. 30 хв., використовуючи набуту злочинним шляхом банківську карту «Ощадбанку» за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 11 в банкоматі «Укрексімбанк» зняв грошові кошти у сумі 1500 грн. та в банкоматі «Укрсиббанку» по вул. Попудренка, 18 в м. Києві грошові кошти в сумі 550 грн., завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2050 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати рішення суду першої інстанції і призначити йому нове покарання відповідно до вимог закону враховуючи його щире каяття.

Крім того, просить перекваліфікувати його дії з ч.2 на ст. 186 КК України на хуліганські дії, оскільки у нього не було умислу знімати з картки потерпілого гроші, а був тільки намір йому нашкодити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст. 186 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження учасникам судового провадження було роз`яснено зміст обставин, передбачених ч.3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його дії повинні кваліфікуватися не як грабіж, а як хуліганство, до уваги колегії суддів не беруться.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане із застосуванням насильства, яке не небезпечним для потерпілого в момент його застосування, вчинене повторно, є правильною.
Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Зокрема, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував його щире каяття, а тому доводи про це є безпідставними, інших доводів для пом`якшення покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке є мінімальним, передбаченим санкцією ч.2 ст. 186 КК України, та на підставі ст. 71 КК України визначив остаточне покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі, з яким колегія суддів погоджується, як з необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, з урахуванням особи ОСОБА_6 , підстав для пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання, колегія суддів не вбачає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4