Постанова

Іменем України
27 березня 2018 року

м. Київ
справа № 208/1698/15-к

провадження № 51-2022км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000021, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінальним кодексом України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки іспитового строку та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_7 , будучи напідпитку, ввечері 1 січня 2015 року біля магазину «АТБ», що на вул. Миру в м. Дніпродзержинську, під час бійки, яка відбувалася між його знайомим ОСОБА_8 і невідомим йому ОСОБА_9 , умисно з неприязні завдав одного удару складним ножем останньому в область голови, чим заподіяв тяжке тілесне ушкодження у вигляді рубця на обличчі, яке має ознаки непоправного знівечення обличчя.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узгоджені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність винуватості та призначення покарання засудженому за ч. 1 ст. 121 КК, вказує, що суд першої інстанції не врахував належним чином даних про особу засудженого і ступеня тяжкості вчиненого злочину та безпідставно застосував до нього правила ст. 75 КК, а апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не відповів на доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність будь-яких передбачених законом обставин для застосування до засудженого вказаної норми матеріального права. Звертає увагу, що суди не дали належної оцінки тим фактам, що засуджений має не зняту й не погашену судимість, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння із застосуванням ножа, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність. На думку прокурора, хоча ОСОБА_7 у суді й заявив про розкаяння, насправді це каяття не було щирим, а позиція потерпілого про відсутність у нього претензій до засудженого не мала враховуватися судом як обставина для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримав доводи касаційної скарги, просив задовольнити її, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Прокурор у касаційній скарзі не заперечує доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК. Не ставить під сумнів виконання судом вимог статей 50 і 65 КК при призначенні покарання винуватому. Водночас вказує, що застосування до ОСОБА_7 норми, передбаченої ст. 75 КК, є незаконним і немотивованим.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі. При цьому, ураховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, його щире каяття, позитивну характеристику, та беручи до уваги позицію потерпілого, який будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_7 не мав, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнив його від призначеного покарання з випробуванням.

Таке рішення суду відповідає вимогам ст. 75 КК.

Апеляційний суд ретельно перевірив твердження сторони обвинувачення про неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і дав мотивовану відповідь на всі доводи апеляційної скарги, зазначивши, з яких підстав її визнано необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Як установив апеляційний суд, і це вбачається з матеріалів справи, орган досудового розслідування в обвинувальному акті визнав обставиною, яка пом`якшувала покарання ОСОБА_7 , саме щире каяття обвинуваченого (а. с. 86 87 т. 2). Зазначене спростовувало доводи прокурора про те, що каяття засудженого було удаваним і спрямованим на уникнення від покарання.

У суді апеляційної інстанції засуджений також підтвердив, що щиро розкаявся у вчиненому злочині, пояснив, що працює, має на утриманні матір, має тісні родинні зв`язки.

Доводи прокурора про неврахування попередньої судимості при застосуванні до ОСОБА_7 правил ст. 75 КК апеляційний суд визнав безпідставними, оскільки ця обставина була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання винуватому і сама собою не могла бути перешкодою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Суд не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Інших доводів щодо незаконності судового рішення, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга прокурора не містить. Тому Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3