Справа № 369/2258/17
Провадження № 1-кп/369/204/18
В И Р О К
іменем України
22.02.18 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004863 від 01.12.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побережка Богуславського району Київської області, українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , одруженого, який має вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз вироком від 18.04.2013 року Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі на підставі ухвали від 12.04.2016 року Ірпінського міського суду Київської області умовно-достроково на не відбутий строк 1 (один) рік 2 (два) місяці, який утримується під вартою в ДУ «Київське СІЗО» Мінюсту України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:
30.11.2016 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 , в ході сварки зі своїм пасинком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на завдання останньому тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою милиці наніс один удар ОСОБА_8 в область лівої лобно-тім`яної ділянки.

Відповідно до висновку експерта № 36/Д від 23.02.2017 року, ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: забита рана лівої лобно-тім`яної ділянки з ушкодженням апоневрозу, підапоневротична гематома лівої тім`яної ділянки, перелом луски лобної кістки зліва, гострі епідуральні гематоми лівої лобної і тім`яної ділянок, забій лівої тім`яної частки головного мозку. Описана черепно-мозкова травма утворилась від ударної дії тупого предмету, яким могла бути милиця, в ліву лобно-тім`яну ділянку в напрямку близькому спереду-назад, зверху-вниз та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у висунутому обвинуваченні визнав та підтвердив обставини вчиненого, суду повідомив, що з ОСОБА_9 він проживає у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2015 року. Разом з ними проживає і син ОСОБА_9 від першого шлюбу ОСОБА_10 . З пасинком не завжди складувались відносини, 30.11.2016 року вони посварились та він вдарив ОСОБА_11 милицею у голову. Проте, наразі цей випадок вони розібрали, ОСОБА_12 зрозумів, що бити це не метод виховання. У вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати, врахувати, що з ОСОБА_13 вони народили ще одного сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , він бажає виховувати дітей, допомагати дружині.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 суду повідомив, що він повністю не вибачив вітчима за те, що він побив його, пригадує, що було боляче.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_15 її чоловік, з яким вони мають двох дітей ОСОБА_16 , її сина від першого шлюбу, а також спільного сина ОСОБА_14 . Дійсно, між чоловіком та старшим сином виникали непорозуміння, проте вони знайшли спільну мову, хоча і вона не виправдовує поведінку свого чоловіка по відношенню до дитини. Разом з тим, зазначила, що у шлюбі з ОСОБА_17 у 2017 році вона народила сина ОСОБА_18 , тому просила суд суворо обвинуваченого не карати, дати можливість бути корисним сім`ї та виховувати дітей.
За таких обставин, враховуючи позицію обвинуваченого, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники зміст фактичних обставин, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України з допитом обвинуваченого, неповнолітнього потерпілого, його законного представника та дослідженням матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_7 .
Тому, оцінюючи всі обставини у кримінальному провадженні, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, доведена повністю і кваліфікує його дії за вказаною статтею як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд бере до уваги, що він щиро розкаюється у скоєному, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком від 18.04.2013 року Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі на підставі ухвали від 12.04.2016 року Ірпінського міського суду Київської області умовно-достроково на невідбутий строк 1 (один) рік 2 (два) місяці, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місце проживання характеризується посередньо, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьків-пенсіонерів ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також при призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості злочину за ч. 1 ст. 121 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене. Обставин, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
За таких обставин, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, оскільки приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 повинно відбуватися в ізоляції від суспільства у виправній установі закритого типу, по звільненню з якої ОСОБА_7 буде готовий до самокерованої слухняної поведінки.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ч. 9 ст. 100 КПК України. Судові витрати у кримінальному проваджені відсутні. Цивільний позов не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання ОСОБА_7 частину невідбутого покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2013 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» Мінюсту України залишити без змін.

Речові докази: милицю та змиви речовини бурого кольору, які зберігаються в камері схову речових доказів Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1