Справа №552/671/18
Провадження № 1-в/552/72/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2018 року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання та перерахунок строку попереднього ув`язнення,

В С Т А Н О В И В :
До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання та перерахунок покарання.

Як вбачається з наданого клопотання, засуджений просить зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» з 18.03.2002 року по день прибуття його до місця відбування покарання 13.12.2004 р.

В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, клопотання просить задовольнити.

Представник ДУ «ПУВП №23» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надавши суду особову справу засудженого та заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Суд заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком апеляційного суду Чернігівської області від 17.10.2002 року за ст.ст.115 ч.2 п.п.1,4, 185 ч.2, 194 ч.2, 70 ч.1 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з дня затримання 19.03.2002 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 18.02.2003 року вирок апеляційного суду Чернігівської області від 17.10.2002 року залишено без змін.

Вирок набрав законної сили 18.02.2003 року.

На даний час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

24.12.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року.

Статтею 51 КК України також визначено види покарань серед яких є позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При цьому, у ч.5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 26.11.15 р.) не конкретизовано, який з зазначених видів позбавлення волі охоплюється положеннями зазначеної норми.

Поряд з цим ч.5 ст. 72 КК України( в редакції станом на 26.11.15 р.) не встановлює будь якої заборони щодо застосування зазначених норм відносно осіб, яким призначено довічне позбавлення волі.

Ст.5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, викладеної в новій редакції «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі. Також, частина 5 статті 72 КК України, в редакції від 26 листопада 2015 року не містить обмежень щодо застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув»язнення у строк покарання», до осіб засуджених до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, ст. 87 КК України передбачає помилування, яке здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості.

Клопотання про помилування осіб засуджених до довічного позбавлення волі може бути подано після відбуття не менше 20 років призначеного покарання, тобто даний критерій має строковий характер.

Крім того, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Крім цього, в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України в постанові від 26.10.2017 року у справі № 5-кс121(15) зазначено, що відповідно до положень статті 52 КК основними покараннями є громадські роботи, виправні роботи, службові обмеження для військовослужбовців, арешт, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, позбавлення волі на певний строк, довічне позбавлення волі.

Згідно постанови Верхового суду України від 26 жовтня 2017 року, застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону № 838-VІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною 5 статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

Статтею 63 КК визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до пятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.

Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання.

Задовольняючи клопотання частково, суд вважає, що задоволенню підлягають вимоги ОСОБА_4 в частині перерахування йому строку перебування під вартою, з 19.03.2002 року до вступу вироку в законну силу, тобто до 18.02.2003 року, а не по час його прибуття до місця відбування покарання 13.12.2004 року.

Враховуючи те, що засуджений ОСОБА_4 тримався в місцях попереднього ув`язнення з 19.03.2002 року по 18.02.2003 року, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 необхідно цей строк зарахувати відповідно до ст. 72 КК України з розрахунку, що один такий день відповідає 2 дням позбавлення волі.

Керуючись ст. 72 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання та перерахунок покарання, згідно ч.5 ст. 72 КК України задовольнити.

Зарахувати ОСОБА_4 засудженому вироком апеляційного суду Чернігівської області від 17.10.2002 року строк попереднього увязнення з 19.03.2002 року по 18.02.2003 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м.Полтави протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1