Справа № 442/6085/15-к
Провадження № 1-кп/442/144/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001095 від 01.06.2015 року відносно:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 10.12.2009 р. за ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 8 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:
ОСОБА_3 31.05.2015 року умисно, повторно, таємно, шляхом злому кватирки передніх пасажирських дверей, проник до автомобіля марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований біля буд. АДРЕСА_2 , звідки викрав автомагнітолу марки «Hynday» вартістю 300 гривень, автомагнітолу китайського виробництва вартістю 180 гривень та дві аудіо колонки марки «Sony» вартістю 120 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 600 гривень.

Крім цього, 08.06.2015 року ОСОБА_3 , умисно, повторно, таємно, шляхом розбиття вікна у водійських дверях, проник до автомобіля марки «Volkswagen Т4» д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований по вул. Шептицького у м.Дрогобичі, звідки викрав автомагнітолу марки «Ріоnег» вартістю 300 гривень, чоловічі штани вартістю 100 гривень та чоловічу футболку вартістю 40 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 440 гривень.

Крім цього, 31.07.2015 року ОСОБА_3 , умисно, повторно, таємно, шляхом злому замка дверей водія, до автомобіля марки «Ауді» д.н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований біля будинку № 7 по вул. Коновальця у м. Дрогобичі Львівської області, звідки викрав автомагнітолу марки «SONY» вартістю 350 гривень, рюкзак вартістю 120 гривень, гаманець вартістю 80 гривень, блокнот вартістю 10 гривень, футболку вартістю 35 гривень, шкарпетки вартістю 5 гривень, зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 40 гривень, дві пари окулярів захисних від сонця вартістю 100 гривень, розкладний ніж вартістю 30 гривень, 40 доларів США вартістю згідно курсу НБУ 864 гривні та 20 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1654 гривні.

Крім цього, 04.08.2015 року ОСОБА_3 , умисно, повторно, таємно, шляхом пошкодження вікна проник до автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_4 , який був припаркований біля буд.№5 по вул.Коновальця у м. Дрогобичі Львівської області, звідки викрав автомагнітолу марки «Ріоnег» вартістю 450 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема зазначив, що дійсно вчинив вказані в обвинувальному акті крадіжки, у вчиненому розкаявся, просить не обирати йому міру покарання пов`язану з ізоляцією від суспільства.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, а його обставини не оспорюються учасниками кримінального провадження та вони не заперечують проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, то суд, впевнившись у правильному розумінні обвинуваченим змісту цих обставин та у відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КК України , за згодою учасників кримінального провадження визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні доведена повністю, а його неправомірні дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними протиправними діями вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Разом з тим, загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи".
В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
При цьому до обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Також суд ураховує те, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальними правопорушеннями.
Обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, що позитивно характеризує його особу, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.
Разом з тим, виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України та відповідних пунктів ст. 76 КК України.
Запобіжний захід не обирався.
Судових витрат не має.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України 3 (три ) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 1 (один) рік, зобов`язавши в силу п.2 ч.2 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та в силу п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази: ніж, викрутку, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1