Справа № 521/3114/18
Номер провадження:1-кп/521/632/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

в присутності обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ч.3 ст. 315 КПК України клопотання сторони обвинувачення щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 за провадженням за обвинуваченням: ОСОБА_9 у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України та ОСОБА_10 у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 305, ч.2 та ч.3 ст. 307 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Прокурором до суду було подано клопотання щодо обрання у відношенні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор підтримав клопотання, наводячи доводи на підтвердження своєї позиції щодо наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та скоєння іншого злочину.

Сторона захисту наполягала на зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, наводячи доводи на підтвердження своєї позиції щодо відсутності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та скоєння іншого злочину, висловлюючи позицію про необґрунтованість підозри та неможливості розгляду клопотання прокурора.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту, щодо не можливості розгляду питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, з наступних підстав.
Суд вважає, що предметом судового розгляду, в даном випадку, є єдине питання, а саме право на свободу. Втручання у право на особисту свободу належить до числа найсерйозніших обмежень основних свобод. Під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в іншій спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбаченому КПК України /ч. 1 ст. 12 КПК України/.
Суд повинен з`ясувати умови, за яких допускається таке тримання під вартою та гарантії, що мають бути надані особі, що тримається під вартою. Обов`язковою умовою у даному випадку є існування підозри, наявність конкретних підстав (ризиків) для прийняття рішення щодо тримання під вартою. Щодо гарантій, то безумовно це право постати перед повноважним судом, який має право на вирішення питання тримання під вартою.
Своєрідне трактування норм КПК України стороною захисту на думку суду не узгоджується ані з вимога ст. 8 КПК України Верховенство права, ані з положеннями Конвенції.
Обвинувачений постав перед повноважним судом та зміг реалізувати своє право на спростування доводів сторони обвинувачення. Тобто судом дотриманні всі вимоги Кримінально процесуального законодавства України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає, що керуючись принципом верховенства права, для будь-якої людини, що позбавлена свободи головним є вирішення у найкоротший строк питання законності, необхідності та доцільності її тримання під вартою.
Оскільки судове тлумачення закону є офіційним тлумаченням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. ст. 199, 314, 315 КПК України за їх логічним та систематичним змістом, з урахуванням умов і факторів при яких вони реалізується і які впливають на їх зміст і вважає, що зобов`язаний провести судовий розгляд клопотання прокурора.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими КПК України для судового розгляду.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до п. 5 рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017, У справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Оскільки обвинуваченому вже обраний запобіжний заход у вигляді тримання під вартою, суд може лише вирішити питання про зміну, скасування чи продовження вже обраного запобіжного заходу.
Відповідно клопотання прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки не узгоджується не тільки з нормами КПК України, але й з Рішенням Конституційного Суду України.
Суд вважає, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 необхідно продовжити з наступних підстав.

ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєні двох особливо тяжких злочинів. У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою. Даючи оцінку розумності строків кримінального провадження суд враховує Постанову Великої палати ЄСПЛ по справі «Фрідлендер проти Франції» (пар. 49) відповідно до якої тривалого судочинства повинна оцінюватися з урахуванням обставин справи на підставі наступних критеріїв: складність справи, дії заявника і влади держави-відповідача, а також значущості справи для заявника. Таким чином суд зазначає, що за кримінальним провадженням існує достатньо великий обсяг доказів із особливою специфікою їх збирання та дослідження (відповідно до обвинувального акту вчинення злочинів пов`язано з тривалою підготовкою та конспірацією), дії сторони обвинувачення не потягли за собою процесуальних затримок. Таким чином, тяжкість покарання, в даному випадку, з урахуванням інших обставин, ще може свідчити про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування або суду.
Оскільки всі докази досліджуються судом безпосередньо, на думку суду у випадку не забезпечення належної поведінки обвинуваченого, існують певні ризики впливу на повноту чи достовірність усних доказів у вказаному провадженні, які до дослідження їх судом можуть бути змінені та/або спотворені, що безумовно вплине на повноту та об`єктивність судового розгляду.
Обґрунтованість підозри, яка є підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вимагає раціональних підстав, які б змогли переконати незалежного спостерігача: по-перше у тому, що вони існують, а по-друге, що вони підтверджують обставини правопорушення.
Обґрунтованість правової позиції прокурора безумовно можливо перевірити лише під час судового розгляду. Разом з тим, суд вважає, що відомостей, які повідомлені прокурором під час підготовчого судового засідання, достатньо у даній стадії процесу, для висновку про те, що раціональні підстави для підозри у скоєнні зазначених злочинів об`єктивно існують.
При вирішенні питання про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує і інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік обвинуваченого та стан його здоров`я відсутність відомостей щодо неможливості перебування під вартою; відсутність судимостей у обвинуваченого; його матеріальний стан; ступень міцності соціальних зв`язків за місцем мешкання.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та обмеження його конституційних прав в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, судом не встановлено.
Враховуючи положення ч.3 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Суд вважає за необхідне залишити заставу обвинуваченому у розмірі визначеному ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, оскільки під час розгляду клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не доведено належним чином, які підстави для зміни розміру застави та які обставини не враховані попереднім складом суду, які можуть суттєво вплинути на питання розміру застави.
Суд вважає за необхідне роз`яснити стороні захисту право на звернення до суду в порядку передбаченому КПК України з клопотанням про зміну відповідного розміру застави, якщо для цього існують відповідні правові підстави.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд приймає до уваги, що у відношенні обвинуваченого був застосований альтернативний запобіжний заход у вигляді застави; звернення будь-яких осіб щодо поручительства за обвинуваченим до суду не надходило; особисте зобов`язання та домашній арешт, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 32, 34, 314, ч.3 ст. 315 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання сторони обвинувачення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Продовжити запобіжний заход у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 307 КК України на 60 днів, тобто з урахуванням попередньої ухвали слідчого судді до 26.04.2018 року включно.

Розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу залишити без змін.

Повний текст ухвали буде оголошено 9 годин 30 хвилин 26.02.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: ОСОБА_1
С У Д Д І: ОСОБА_3
ОСОБА_2