Постанова

Іменем України
01 березня 2018 р.

м. Київ
справа №220/1942/16-к
провадження № 51-613км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року укримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000724, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Амвросіївки Донецької області, мешканки АДРЕСА_1 , таку, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 20 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.На підставі ст. 76 КК України на засуджену протягом іспитового строку покладено обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вонана початку вересня 2016 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено,на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 незаконно придбала коноплю, яку перенесла до приміщення літньої кухні за місцем свого проживання, де 26 та 28 вересня 2016 року незаконно виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та, розмістивши його у паперові згортки,незаконно зберігала без мети збуту.
29 вересня 2016 року о 17.45год. при обшуку житла працівниками поліції було вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою 3688,34 грам, що є великим розміром.
За апеляцією прокурора вирок місцевого суду в частиніпризначення засудженій покарання скасовано Апеляційним судом Донецької області та постановлено свій вирок від 19 квітня 2017 року.
Цим вироком ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді громадських робіт тривалістю 150 годин. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що апеляційний суд при постановленні вироку не дотримався вимог ст. 420 КПК України,оскільки не навів мотивів своїх висновків щодо обраного виду покарання, із яких суд виходив при його постановленні.Крім того, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої через м`якість.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Твердження прокурора у касаційній скарзі про те, що суд безпідставно застосував щодо ОСОБА_6 ст. 69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість, є обґрунтованими.
Як убачається з матеріалів провадження, вирок суду першої інстанції оскаржувався в апеляційному порядку прокурором із підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, що у свою чергу призвело до м`якості призначеного покарання. При цьому, прокурор порушував питання про обрання засудженійпокарання у виді позбавлення волі у межах санкції зазначеного закону.

Суд апеляційної інстанції при ухваленні нового вироку задовольнив апеляційну скаргу в частині безпідставного застосування ст. 75 КК України, однак призначив покарання більш м`якого виду, не зазначеного у санкції ч.3 ст. 309 КК України. При цьому, всупереч вимогам ч. 2 ст. 420 КПК України, апеляційний суд не навів переконливих мотивів своїх висновків щодо обраного виду покарання, які би ґрунтувалися на визначених у ст. ст.50, 65 КК України загальних засадах.

При визначенні міри покарання згідно зі ст. 65 цього Кодексу підлягають урахуванню обставини, що його пом`якшують і обтяжують, а також дані, які характеризують особу винного. Без належного аналізу й оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обраний захід примусу не може вважатися справедливим.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, згідно зі ст. 65 цього Кодексу повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для досягнення вказаної мети.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 більш м`якого виду покарання, ніж того, що передбачене санкцією ч. 3 ст. 309 КК України, суд виходив із того, що засуджена за місцем проживання характеризується позитивно,раніше не судима, є одинокою матір`ю, має на утриманні неповнолітню дитину, визнала вину, щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину, тобто перерахував обставини, які вже враховані судом першої інстанції при призначенні покарання засудженій в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, за який її засуджено та прийнято рішення про застосування положень ст. 75 КК України. Однак, обґрунтування висновків суду про те, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушенняоскаржуваний вирок не містить.
Окрім того, як правильно зазначено у касаційній скарзі прокурора, при призначенні засудженій покарання у виді громадських робіт, апеляційним судом фактично не враховано ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Також суд залишив поза увагою кількість вилученої у засудженої наркотичної речовини.
Разом із тим, перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини є сумнівним, оскільки із матеріалів справи вбачається, що засуджена ніде не працювала, суспільно-корисною працею не займалася.
Пославшись, що ОСОБА_6 позитивно характеризувалася, суд не вказав у чому полягає її позитивність. Також, на думку колегії суддів, суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки наркотичну речовину було вилучено працівниками правоохоронних органів під час обшуку.
Таким чином, рішення апеляційного суду про застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_6 не можна визнати законним і обґрунтованим,апризначене засудженій покарання у виді громадських робіт,на думку колегії суддів, за своїм видом є явно несправедливим унаслідок м`якості.
Ураховуючи викладене, вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватою, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене їй покарання із застосуванням ст. 69 КК Україниу виді громадських робіт слід вважати м`яким.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокуроразадовольнити.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3