Справа № 359/8041/17
Провадження № 1-кп/359/154/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вознесенське Золотонівського району Черкаської області, громадянина України, українця, працюючого водієм в ТОВ "Експрес Карго Юкрейн", з середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 , та зареєстрованого в АДРЕСА_2 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.
Так, 23.07.2017 р. близько 18 год. 45 хв., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 на своєму автомобілі, разом із спільними з колишньою дружиною ОСОБА_5 малолітніми дітьми, а саме: ОСОБА_10 , 2008 року народження, та ОСОБА_6 , 2015 року народження, які проживають з матір`ю, приїхав за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де залишивши дітей, поїхав за власними справами.
В цей час ОСОБА_5 , вході розмови з сином ОСОБА_10 дізналася, що вони разом із своїм батьком ОСОБА_6 їздили в гості до бабусі, яка проживає в Черкаській області. Після цього ОСОБА_5 зателефонувала своєму колишньому чоловікові ОСОБА_11 , та під час телефонної розмови з яким, висловила своє негативне ставлення з приводу зазначеної поїздки, що обурило останнього.
Цього ж дня. близько 19 год. 00 хв., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 повернувся до будинку ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуваючи на подвір`ї якого, на ґрунті довготривалих неприязних відносин, вчинив словесний конфлікт із колишньою дружиною ОСОБА_5 .
Так, під час словесного конфлікту із ОСОБА_5 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останній. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область грудної клітки, від якого остання не втрималась на ногах та впала спиною на бетонне покриття, в результаті чого пошкодила собі правий лікоть.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підійшов до останньої, яка в цей час піднялася на ноги та перебувала в положенні, стоячи обличчям до нього, наніс їй один удар кулаком правої руки в область лівої щоки.
В результаті ударів, нанесених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та садна на правому лікті, які згідно висновку експерта від 25.07.2017 р. № 136 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Такими своїми злочинними діями, які виразились в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, однак показання давати відмовився, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_6 визнав себе винним лише частково, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами.
Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 23.07.2017 р. після обіду, вона перебувала вдома разом зі своєю донькою ОСОБА_5 , в АДРЕСА_2 . В цей час її колишній зять ОСОБА_6 привіз її онуків, яких забирав на вихідні, назад додому. Віддавши дітей її доньці, ОСОБА_6 відразу сів до свого авто та поїхав. Її дочка побачила, що син ОСОБА_12 був вдягнутий неохайний і в не свій одяг. В ході розмови із сином ОСОБА_12 , її дочка дізналася, що ОСОБА_6 возив дітей до своїх батьків, які проживають в с. Колодязне Уманського району Черкаської області. Після чого її дочка відразу подзвонила до ОСОБА_6 , та повідомила, що вона більше не дасть йому дітей, оскільки він не виконав свою обіцянку з приводу того, що не буде возити дітей в далеку дорогу. На що він їй сказав, щоб вона вийшла до нього, і вони поговорили. Вона відмовилась. Після чого, її дочка разом з внучкою вийшли з будинку на подвір`я, а вона разом із ОСОБА_12 залишились всередині. Через декілька хвилин вона почула, що шорхнувся паркан та загриміли металічні ворота та хвіртка, які були замкнуті, і вона відразу вибігла на подвір`я, та побачила, що ОСОБА_6 переплигнувши через паркан, виражаючись нецензурною лайкою в бік її доньки, підбіг до неї та із сильною силою вдарив її рукою в грудну клітку, від чого остання впала на бетонне покриття, вдарившись затилком. Підвившись, її дочка побачила, що ОСОБА_6 взяв на руки дочку ОСОБА_13 , і вона подумала, що останній хоче її забрати із собою. ОСОБА_5 підійшла до ОСОБА_6 і протягнула руки до нього, щоб забрати дочку, а останній знову наніс їй удар кулаком правої руки, оскільки в лівій він тримав ОСОБА_13 , в область лівої щоки, при цьому виражаючись в її адресу нецензурною лайкою. Вона відразу почала словесно захищати свою дочку ОСОБА_5 , виганяти ОСОБА_6 та сказала, що викличе поліцію. Після чого, він відразу відпустив дитину, вийшов із двору, сів в автомобіль та поїхав. Після цього вона викликала швидку допомогу, оскільки її дочки після, нанесених ударів ОСОБА_6 , було дуже погано. Під час даної події її дочка поводила себе спокійно, жодним чином не провокувала ОСОБА_10 . Вона була лише не задоволена тим, що ОСОБА_6 не виконав своєї обіцянки. Також зазначила, що ОСОБА_10 весь цей час перебував в будинку, біля вікна, яке було відкрито та виходить на подвір`я. Крім того, додала, що впродовж всього сімейного життя її дочки та зятя, у них постійно були сварки, і ОСОБА_6 іноді бив її дочку. Одного разу він її побив вагітною, у зв`язку з чим вона лежала у лікарні на збереженні, із загрозою викидня. В поліцію її дочка раніше не зверталася, терпіла все заради дітей та хотіла зберегти сім`ю.
Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона являється хрещеною матір`ю ОСОБА_10 , а також є родичкою його батьків. Зазначила, що вона дуже часто приїжджала в гості до родини ОСОБА_14 . За всі 10 років спільного подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у них постійно були сварки, та останній неодноразово її бив. Під час кожної сварки, очевидцем якої вона була, ОСОБА_6 завжди застосовував фізичну силу по відношенню до ОСОБА_5 , зокрема штовхав її, прижимав її до стіни. Також завжди погрожував їй, що він забере дітей, і вона їх більше не побачить. Жодного разу ОСОБА_5 не провокувала ОСОБА_6 на конфлікт, а поводила себе спокійно. Так, на початку їх подружнього життя, а саме на день народженні ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , перебуваючи під впливом алкоголю, схопив ОСОБА_5 за шию, та почав її душити. Вона разом зі своїм чоловіком відтягували ОСОБА_6 . Крім того, вона зазначила, що в їх будинку всі двері в дірках, від кулаків ОСОБА_6 . Також додала, що десь півтора роки назад, вони в їх будинку клеїли шпалери, і ОСОБА_5 зробила зауваження ОСОБА_6 , що він неправильно приклеїв шпалери, після чого він відразу замахнувся на неї кулаком, який пролетів у сантиметрі від її обличчя, та пробив дірку в дверях. Також ОСОБА_6 побив ОСОБА_5 , коли вона була вагітною вдруге, у зв`язку з цим остання лежала в лікарні на збереженні. Крім того, додала, що ОСОБА_5 раніше не зверталася в правоохоронні органу з приводу її побиття чоловіком, а терпіла все заради дітей, намагаючись зберегти сім`ю.
Крім показань свідків, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:
-висновком експерта № 136 від 25.07.2017 р. (а.с.34), з якого вбачається, що при судово-медичному обстеженні у гр. ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та садна на правому лікті. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупого(их) предмету(ів), і могли утворитись в строк та за обставин, на які вказано у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Виявлені у гр. ОСОБА_5 тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість утворення виявленого у гр. ОСОБА_5 садна на зовнішній поверхні правого ліктя "від падіння стоячи об тверду поверхню";
-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 10 серпня 2017 року та відеозаписом даної слідчої дії за участю потерпілої ОСОБА_5 (а. с. 47-49, 50), переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії потерпіла пояснила, що 23.07.2017 р., вона перебувала вдома, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , та близько 19:00 год. її колишній чоловік ОСОБА_6 привіз їхніх двох малолітніх дітей, яких він за їхньою попередньою домовленістю забирав до себе на вихідні, але з умовою, що не буде возити їх в далеку дорогу. Завізши дітей, її колишній чоловік відразу вийшов із двору, сів у свій автомобіль і поїхав. В ході розмови зі своїм сином ОСОБА_12 , останній повідомив, що тато їх возив в гості до бабусі і дідуся, які проживають в с. Колодязне Уманського р-ну Черкаської обл. Після цього вона відразу зателефонувала до ОСОБА_6 , та повідомила, що у зв`язку з тим, що він не виконав своєї обіцянки, він буде бачити дітей лише в той час, який буде визначений рішенням суду. На це він відреагував незадоволенням, та почав виражатись в її адресу нецензурною лайкою, та повідомив, що він зараз до неї приїде. Злякавшись такої поведінки свого колишнього чоловіка, вона відразу пішла закрила хвіртку, щоб останній не зайшов у двір. Після чого вона підійшла до дочки, з якою разом гуляла у дворі. Через декілька хвилин вона побачила, що ОСОБА_6 перелазить через металеву хвіртку у двір, та відразу підходить до неї, та у них розпочалася словесна перепалка. В цей момент до них підбігла дочка ОСОБА_13 , і її колишній чоловік взяв її на руки, а саме тримав її на лівій руці, та почав разом з нею направлятися в сторону виходу із двору. Вона злякавшись, що він забере дочку, спинила його, взявши за праву руку, і протягнули до нього руки, щоб забрати дитину. В цей момент ОСОБА_6 , із значною силою, вдарив її правою рукою в грудну клітку, від чого вона, стоячи, впала на бетонне покриття, і ударилася головою. Підвівшись, вона знову намагалася забрати дитину, протягнувши до неї руки, однак ОСОБА_6 вдарив її ще раз, а саме кулаком правої руки в область лівої щоки. Після цього він віддав їй дитину, і відразу пішов до виходу із подвір`я. В цей момент вони між собою сварилися. Коли він вийшов із двору, вона відразу зачинила хвіртку на засув. Так, в ході слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_5 , за допомогою статиста, показала як саме ОСОБА_6 перелазив через металеву хвірточку на подвір`я. Також детально розповіла, та за допомогою статиста, показала, як саме ОСОБА_6 її штовхнув правою рукою в грудну клітку, відобразивши механізм, локалізацію та силу нанесення удару, та показала як саме вона впала, внаслідок такого поштовху, на бетонне покриття. Також детально розповіла, та за допомогою статиста, показала, як саме ОСОБА_6 наніс їй удар кулаком правої руки в область лівої щоки, відобразивши його механізм, локалізацію та силу нанесення поштовху;
-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 10.08.2017 року та відеозаписом даної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_9 (а.с.51-52, 53), переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії, на місці події, свідок ОСОБА_9 розповіла про обставини, які сталися 23.07.2017 р., в АДРЕСА_2 , що повністю співпадає з її показаннями, наданими в ході судового розгляду, під час допиту в якості свідка. Також в ході слідчого експерименту ОСОБА_9 показала, де саме вона перебувала в момент даної події, та як саме, на подвір`ї, по відношенню до неї стояли потерпіла та її колишній зять ОСОБА_6 . При цьому детально розповіла, та за допомогою статиста, показала, як саме ОСОБА_6 вдарив її дочку ОСОБА_5 правою рукою в грудну клітку, відобразивши механізм, локалізацію та силу нанесення удару, та показала як саме остання впала, внаслідок такого поштовху, на бетонне покриття. Також детально розповіла, та за допомогою статиста, показала, як саме ОСОБА_6 наніс її дочці ОСОБА_5 удар кулаком правої руки в область лівої щоки, відобразивши його механізм, локалізацію та силу нанесення поштовху;
-висновком експерта № 108д від 11.08.2017 р. (а.с.54-55), з якого вбачається, що враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, що описані у висновку експерта № 136 від 25.07.2017 р., та обставини, спосіб і механізм їх спричинення, на які вказувала потерпіла гр. ОСОБА_5 , приходжу до висновку, що ушкодження, описані у висновку експерта № 136 від 25.07.2017 р. (КМКБ СМЕ), могли утворитись за вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.08.2017 р., і відеоматеріалах до нього обставин та у вказаний спосіб. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, що описані у висновку експерта № 136 від 25.07.2017 р., та обставини, спосіб і механізм їх спричинення, на які вказувала свідок гр. ОСОБА_9 , приходжу до висновку, що ушкодження, описані у висновку експерта № 136 від 25.07.2017 р. (КМКБ СМЕ), могли утворитись за вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.08.2017 р., і відеоматеріалах до нього обставин та у вказаний спосіб;
-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину за адресою: АДРЕСА_2 , від 25 вересня 2017 року та відеозаписом даної слідчої дії за участю малолітнього свідка ОСОБА_10 , в присутності педагога та законного представника (а.с.72-74, 75), переглянутого в судовому засіданні. В ході цієї слідчої дії малолітній свідок ОСОБА_10 розповів, що в них на подвір`ї між його матір`ю ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_6 виник конфлікт, в момент якого він перебував всередині будинку, а саме сидів на кріслі біля вікна, яке виходить на подвір`я, та на той момент було відкритим. Саме через дане вікно він бачив все, що відбувалося на подвір`ї. Після чого учасники слідчого експерименту зайшли в будинок, та підійшли до вікна, на яке вказав ОСОБА_10 . Підійшовши до даного вікна, малолітній свідок ОСОБА_10 показав, як саме він сидів, а двоє статистів, які залишилися на подвір`ї, на місцях, на які вказав ОСОБА_10 , що відповідало місцю розташуванню його мама і тато, в момент конфлікту між ними. Так, поняті підтвердили, що знаходячись на кріслі біля вікна, як показав ОСОБА_10 , було добре видно статистів. В ході слідчого експерименту малолітній свідок ОСОБА_10 детально розповів про механізм нанесення тілесних ушкоджень його батьком ОСОБА_6 його матері ОСОБА_5 , вказав, що в батька на руках, а саме в лівій руці, була його молодша сестра ОСОБА_13 , та за допомогою двох статистів, яких він попередньою розставив на місця, на яких перебували його матір та батько, показав, як саме батько вдарив маму правою рукою в грудну клітку, відобразивши механізм, локалізацію та силу нанесення удару, та показав як саме мама впала, внаслідок такого поштовху, на бетонне покриття. За допомогою цих двох статистів малолітній свідок ОСОБА_10 розповів та показав, як саме батько наніс мамі удар кулаком правої руки в область лівої щоки, зазначивши його механізм, локалізацію та силу нанесення, що було також повністю відображено статистами;
-висновком судово-психіатричного експерта № 425 від 11.08.2017 р. (а.с.44-46). Цим доказом підтверджується те, що малолітній свідок ОСОБА_10 під час досліджуваних подій і в даний час на психічні захворювання не страждав і не страждає. Рівень розумового розвитку ОСОБА_10 відповідає його віку. Проте, внаслідок свого малолітнього віку він може сприймати лише зовнішню фактичну сторону обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні та давати про них відповідні покази. Інших індивідуально-психологічних особливостей, які б могли вплинути на характер його свідчень у справі ОСОБА_10 не виявляє. ОСОБА_10 внаслідок свого малолітнього віку може сприймати лише зовнішню фактичну сторону обставин, що мають значення по справі, ознак впливу з боку батьків та інших дорослих він не виявляє;
-копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2017 р. (а.с.61-62), яке було ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.05.2017 р. залишено без змін (а.с.63-65), яким шлюб, укладений 14.07.2007 р. між ОСОБА_19 та ОСОБА_6 , зареєстрований Гірською сільською радою Бориспільського району, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 9, розірвано. Відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_19 "Чернюк";
Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого та письмові докази, надані стороною захисту.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому суд покладає їх в основу обвинувального вироку.
При цьому, приєднаний стороною обвинувачення до матеріалів справи протокол слідчої дії, а саме: протокол допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_10 від 04.08.2017 р. (а.с.38-41), з огляду на те, що в цьому протоколі містяться показання малолітнього свідка, які суд безпосередньо не сприймав під час судового засідання, ці показання були надані слідчому під час досудового розслідування, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, про те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, тому судом даний доказ оцінюються критично та не приймається до уваги.
Крім того, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , а також малолітнього свідка ОСОБА_10 , однак надалі прокурор, у судовому засіданнях 29.12.2017 р. та 14.02.2018 р., відмовився від клопотання щодо допиту вказаних свідків. Сторона захисту не наполягала на виклику вказаних свідків. З огляду на вищевикладене, та оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, на думку суду, указані обставини, не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.
Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані
-за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.
Так, ОСОБА_6 вчинив діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Викладене свідчить про наявність в діяннях ОСОБА_6 ознак протиправності. Обвинувачений, із значною силою, вдарив правою рукою в область грудної клітки потерпілу ОСОБА_5 , від чого остання, у весь зріст, впала на бетонне покриття. При цьому, після того як остання піднялася, обвинувачений наніс ще один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 , а саме в область лівої щоки, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та садна на правому лікті. Дані тілесні ушкодження відноситься до легких тілесних.
При цьому, в судовому засіданні наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілою сторонами кримінального провадження не заперечувався.
Як вбачається з показів свідка ОСОБА_9 , які були надані нею безпосередньо в судовому засіданні, а також показів, які були надані нею в ході проведення слідчого експерименту, остання вказала, що її дочка ОСОБА_5 жодним чином не провокувала ОСОБА_10 на конфлікт, а лише зателефонувала йому, та повідомила його про те, що вона більше не дасть йому дітей, оскільки він не виконав свою обіцянку з приводу того, що не буде возити дітей в далеку дорогу. На подвір`ї біля будинку, між потерпілою та обвинуваченим був словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 виражався в адресу ОСОБА_5 нецензурною лайкою. Жодних дій пов`язаних із фізичним насильством потерпіла по відношенню до обвинуваченого не застосовувала, а лише намагалася забрати в нього дитину, яку він тримав на руках, протягнувши до останнього руки. Так, дані покази свідка ОСОБА_9 повністю узгоджуються з показами малолітнього свідка ОСОБА_10 , які були надані ним в ході проведення слідчого експерименту, в яких він зазначив, що лише його батько ОСОБА_6 наносив мамі удари, а саме спочатку штовхнув її правою рукою в область грудної клітки, від чого вона впала, а потім як вона піднялася наніс ще один удар кулаком правої руки в область лівої щоки. При цьому його мама ОСОБА_5 жодних ударів батьку ОСОБА_6 не наносила.
Аналізуючи дані покази свідків, досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, оскільки в них викладені лише ті факти, які особи сприймали особисто і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.
Такі покази свідків ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_10 повністю узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_5 , які були надані нею в ході проведення слідчого експерименту, в яких останній зазначила, що після того, як її колишній чоловік ОСОБА_6 завіс їй їхній дітей додому, яких він брав на вихідні, вона дізналася, що він порушив їхню попередню домовленість з приводу того, що не буде їх возити в далеку дорогу. Зателефонувавши йому, повідомила, що у зв`язку з такою його поведінку, вона більше не дасть йому дітей, на що він відреагував незадоволено, виражаючись в її адресу нецензурною лайкою. Після цього він повернувся назад, та між ними на подвір`ї розпочалася словесна перепалка, в ході якої чоловік взяв на руки їхню малолітню дочку на руки, та почав разом з нею направлятися в сторону виходу із двору. Вона намагаючись забрати дочку, спинила його, взявши за праву руку, та протягнули до нього руки,щоб забрати доньку, однак ОСОБА_6 в цей момент вдарив її правою рукою в грудну клітку, від чого вона, стоячи, впала на бетонне покриття, і ударилася головою. Підвівшись, вона знову намагалася забрати дитину, протягнувши до неї руки, однак ОСОБА_6 вдарив її ще раз, а саме кулаком правої руки в область лівої щоки.
Таким чином, показання потерпілої ОСОБА_5 , як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються з іншими доказами у справі, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.
Аналізуючи дані покази суд приходить до висновку, що на подвір`ї будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , 23.07.2017 р. близько 19:00 год. між потерпілою і обвинуваченим, які являються колишнім подружжям, виник словесний конфлікт, на ґрунті довготривалих неприязних стосунків, щодо часу та місця спілкування батька із дітьми, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не виконав їхню попередню домовленість, з приводу того, що коли діти з ним, останній не буде возити їх в далеку дорогу. В ході даного конфлікту обвинувачений виражалися в бік потерпілої нецензурною лайкою, та тримаючи малолітню дочку на руках, направився в сторону виходу з двору. В той же час потерпіла, не застосовуючи будь-якого фізичного насильство до обвинуваченого, намагалася забрати дитину, протягнувши до нього лише руки, щоб мати змогу взяти дочку. Тобто, у даному випадку мало місце не протиправне насильство з боку потерпілої, а сімейна сварка між потерпілою та обвинуваченим, внаслідок незгоди останнього зі словами ОСОБА_5 щодо часу та місця його спілкування із дітьми.
Таким чином, дії потерпілої ОСОБА_5 та її поведінка, в даному конфлікті не свідчить про те, що вона якимось чином провокувала обвинуваченого ОСОБА_6 на конфлікт, а також про застосування по відношенню до останнього будь-яких дій фізичного насильства, щоб змушувало б його від неї захищатися. Потерпіла ОСОБА_5 , в даному конфлікті поводила себе нормально, та її поведінка проявлялася лише в тому, що остання, намагаючись забрати свою малолітню дитину, злякавшись, що обвинувачений її забере, зупинила його, взявшись за його праву руку, та протягнула руки до дитини, щоб мати змогу її взяти. В той же час, такі дії потерпілої не свідчать про те, що в момент нанесення обвинуваченим останній ударів, вона становила хоч якусь загрозу останньому.
В той же час, з показів свідка ОСОБА_9 , наданих безпосередньо у судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту, а також потерпілої ОСОБА_5 , які вона надала під час проведення слідчого експерименту, вбачається, що в момент коли обвинувачений ОСОБА_6 повернувся до їхнього двору, хвіртка була зачинена. Однак, обвинуваченого це не спинило, і останній переплигнувши через нею, попав на подвір`я. Так, дані покази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, зокрема із даними слідчого експерименту за участю потерпілої, де статист підтвердив можливість переплигнути через хвіртку в двір будинку АДРЕСА_2 , шляхом відтворення такої дії, та не суперечать один одному, а тому суд приймає їх до уваги. Це в свою чергу свідчить про те, що обвинувачений сам був ініціатором розібратися з потерпілою, після їх розмови по телефону з приводу часу та місця його спілкування з дітьми, та і з цією метою він повернувся до місця проживання ОСОБА_5 , і далі вже під час виниклого словесного конфлікту почав наносити удари потерпілій.
Крім того, згідно показань свідка ОСОБА_9 , які були надані нею безпосередньо в судовому засіданні, а також показів, які були надані нею в ході проведення слідчого експерименту, показань малолітнього свідка ОСОБА_10 , які були надані ним в ході проведення слідчого експерименту, та показань потерпілої ОСОБА_5 , які були надані нею в ході проведення слідчого експерименту, вбачається, що останні навели механізм та спосіб нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 , який є ідентичним, та повністю узгоджується з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, а саме з висновком експерта № 136 від 25.07.2017 р. та висновком експерта № 108д від 11.08.2017 р., з яких вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілої, могли утворитись за вказаних у протоколах проведення слідчих експериментів від 10.08.2017 р., за участю потерпілої та за участю свідка ОСОБА_9 , і відеоматеріалах до них обставин та у вказаний спосіб.
Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що така послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 , характер, спосіб, механізм та сила, першого нанесеного удару потерпілій, яка являється жінкою, від якого остання відразу впала на бетонне покриття, що не зупинило останнього, та після того, як потерпіла піднялася він наніс їй ще один удар, свідчать про цілеспрямованість умислу ОСОБА_6 саме на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій.
Крім того, свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях, які були надані нею безпосередньо в судовому засіданні, вказала, що протягом 10 років подружнього життя між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно були сімейні сварки, в ході яких обвинувачений поводив себе по відношенню до потерпілої агресивно, ображаючи її нецензурною лайкою, погрожуючи забрати дітей, а також іноді застосовував до неї фізичне насильство, або намагався застосувати таке. В той же час жодного разу ОСОБА_5 не провокували ОСОБА_6 на конфлікт, не застосовували і навіть не намагалася застосувати до останнього будь-яке фізичне насильство. Дані сварки, майже завжди, через мізерні дрібниці, внаслідок того, що на будь-яке зауваження з боку ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відразу агресивно реагував, зокрема, застосовуючи і фізичне насильство по відношенню до останньої. При цьому, ОСОБА_6 застосовував до ОСОБА_5 фізично насильство, в той час як вона була вагітною другою дитиною, внаслідок чого остання перебувала в лікарні через загрозу викидня.
Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що для ОСОБА_6 є характерною агресивна поведінка по відношенню до потерпілої, вже протягом тривалого часу, починаючи із самого початку їхнього подружнього життя, що проявляється в його схильності до збудливих форм реагування на будь-які її зауваження, у формі вираження в її адресу нецензурною лайкою, що може супроводжуватися і застосуванням до неї фізичного насильства або погрозою застосування такого насильства.
Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_6 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, існував прямий причинний зв`язок, яке було спричинено шляхом нанесення обвинуваченим удару правою рукою в область грудної клітки, а також удару кулаком правої руки в область лівої щоки потерпілої. Тілесні ушкодження обвинувачений заподіяв на ґрунті довготривалих неприязних відносин, які виникли між ними ще за час їхнього спільного сімейного життя, та продовжилася після розлучення, через розбіжності щодо часу та місця спілкування обвинуваченого із дітьми.
Таким чином, локалізації та характер тілесних ушкоджень, кількість, механізм їх нанесення, а саме надмірна сила, першого удару, нанесеного потерпілій, від якого остання відразу впала у весь зріст на бетонне покриття, падіння, що не зупинило обвинуваченого, і після того, як потерпіла піднялась, він завдав їй ще один удар кулаком в обличчя ОСОБА_5 , їх раптовість, враховуючи відсутність жодних попереджувальних дій з боку обвинуваченого, нанесення тілесних ушкоджень жінці, а також поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованого злочину, який не надавши будь-якої допомоги потерпілій, та байдуже ставлячись до цього інциденту відразу пішов з двору, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілої, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_6 наявні всі ознаки об`єктивної сторони та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, умисел останнього був направлений саме на умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 . Тому ОСОБА_6 повинен відповідати за фактично спричинені його протиправними діями наслідки, а саме заподіяння потерпілій легко тілесного ушкодження.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 повинен бути засуджений:
-за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин невеликої тяжкості проти життя та здоров`я особи.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений раніше не судимий, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується з посередньої сторони, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, а саме працює в ТОВ "Експрес Карго Юкрейн" на посаді водія. Ці обставини позитивно характеризують його особу.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
При цьому у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що вона жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не має.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді громадських робіт на максимальний строк, визначений санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
В той же час, в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 було заявлено клопотання про застосування до нього положень п. в) ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році", зважаючи на те, що він має двох неповнолітніх дітей, щодо яких він не позбавлений батьківських прав.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання ОСОБА_6 та просив його задовольнити.
Прокурор та потерпіла не заперечували проти задоволення клопотання.
При вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього амністії суд виходить з наступного.
7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 10 даного Закону питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
У пункті в) ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році" встановлено - звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, що не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Вчинений ОСОБА_6 злочин є умисним, та у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 має малолітніх дітей: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 15.07.2008 р. (а.с.58), та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 19.03.2015 р. (а.с.59), відносно яких він не позбавлений батьківських прав.
Таким чином, ОСОБА_6 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. в) ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про амністію у 2016 році", дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
ОСОБА_6 злочин вчинено 23.07.2017 р., тобто до набрання законом про амністію законної сили.
Обвинувачений не підпадає під перелік осіб, визначених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", відносно яких амністія не застосовується.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, умисний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, та на день набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році" він є батьком двох дітей віком до 18 років, стосовно яких не позбавлений батьківських прав, суд вважає необхідним, клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. в) ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році", задовольнити.
При цьому судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії.
Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
Процесуальних витрат не встановлено. Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази прокурором не заявлялись.
Керуючись ст.ст. 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-77, 85, 86, ч. 1 ст. 125 КК України, Законом України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, суд, -
ОСОБА_6 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Застосувати положення п. в) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді двохсот годин громадських робіт.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1