АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0001565.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що слідчим суддею не прийнято до уваги те, що на момент пред`явлення підозри майно належало ОСОБА_7 , яке було продано в один день ОСОБА_9 . Вказує на те, що слідчим суддею не враховано те, що майно підлягає конфіскації. Крім того, не враховано наявність цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 про визнання договорів фіктивними. Звертає увагу на те, що слідчий суддя не врахував, що в матеріалах кримінального провадження наявний цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, що призвело до неправильної оцінки ситуації та винесення неправосудного рішення.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001565 від 28 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що прокурором не доведено, що майно, арешт на яке просить накласти з метою подальшої конфіскації чи використання для відшкодування завданої потерпілому шкоди, належить на праві власності підозрюваному по справі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити її, захисника ОСОБА_8 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким прокурор порушує питання про арешт майна, колегія суддів приходить до наступного.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових за № 0001565 від 28 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.п 6,11 ч.2 ст. 115 КК України, згідного якого слідчий просить накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_9 на праві приватної власності.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначив, що по даному кримінальному проводженню 22 вересня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.п 6,11 ч.2 ст. 115 КК України, а саме: організація закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів вчинене на замовлення. Після застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , тобто, у той час, коли останній перебував під вартою в умовах Дніпропетровського слідчого ізолятору, нерухоме майно та земельні ділянки, що належали ОСОБА_7 , переоформлені на ОСОБА_9 на підставі договорів купівлі продажу.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001565 від 28 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в накладенні арешту на майно, оскільки наявними матеріалами встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, на праві власності належить ОСОБА_9 , що підтверджується відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.10.2017 року.

Посилання прокурора на те, що слідчий суддя не взяв до уваги наявність цивільного позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з підстав фіктивності, є необґрунтованими, оскільки на момент розгляду клопотання слідчим не було надано належним чином завіреного рішення суду про задоволення позовних вимог представника ОСОБА_10 , яке набрало законної сили.

За викладених обставин у колегії суддів відсутні підстави для висновку про наявність підстав для арешту майна, оскільки воно на праві власності належить особі, яка жодного відношення до даного кримінального правопорушення не має.

Враховуючи, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею були дотримані зазначені норми кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не має, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001565 від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4