Справа № 405/1850/15-к
УХВАЛА
24 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000092 від 02.04.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно ухвали Ленінського райсуду м. Кіровограда від 27 вересня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено термін перебування під вартою на строк шістдесят днів до 25 листопада 2017 року.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки такий термін спливає 25 листопада 2017 року.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про необхідність продовження терміну перебування обвинуваченого під вартою, оскільки існують ризики кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 раніше судимий, що свідчить про ризики продовження злочинної діяльності. Крім цього, прокурором зазначено, що ОСОБА_7 ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, що свідчить про існування ризику скритись від суду. За таких обставин прокурор вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам кримінального провадження, тому просив продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на строк 60 діб.

Обвинувачений та його адвокат заперечили проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ризики кримінального провадження прокурором не доведені. При цьому адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання мотивовано тим, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи, хворіє на хронічний гепатит «С» з переходом в цироз печінки, помірну печінкову недостатність, виразкову хворобу цибулини 12-палої кишки стадія загострення, хронічний панкреатит, за час перебування в СІЗО стан його здоров`я значно погіршився та він потребує невідкладного лікування, що не можливо забезпечити в умовах установи виконання покарань. Крім цього адвокатом зазначено, що ОСОБА_7 має місце проживання у м. Кропивницький за адресою проживання матері. Також, адвокат наголосив на тому, що прокурором не доведено існування ризиків кримінального провадження жодним доказом. Доводи прокурора щодо того, що обвинувачений ухилявся від суду, у зв`язку з чим оголошувався в розшук, на думку адвоката, є безпідставними, адже спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а саме довідкою про перебування ОСОБА_7 на лікуванні у лікаря невропатолога з 05.06 по 22.06.2015 року в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Кіровограда» та медичною документацією про проходження в цей період комп`ютерної томографії, а також перебування на лікуванні в м.Київ з 23.06.2015 року. Крім цього, адвокатом зазначено про те, що з червня 2015 року по 14.02.2017 року ОСОБА_7 , проходив реабілітацію будучи послушником храму Різдва Пресвятої Богородиці Україниської православної церкви Київського патріархату за адресою: АДРЕСА_1 , про що було відомо правоохоронним органам. З цих підстав адвокат вважає, що тримання ОСОБА_7 під вартою є безпідставним та таким, що нівелює права обвинуваченого. Просив суд, врахувати наведене та дати можливість обвинуваченому отримати належне лікування, просив змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби з 22:00год. до 06:00 год.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Заслухавши доводи прокурора, клопотання адвоката, враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та думку інших учасників процесу, суд прийшов до висновку про наявність обставин для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешту певний період доби.
Відповідно до ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.
Згідно з вимогами ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Крім цього, правова позиція щодо продовження тримання під вартою висвітлена у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року). Вказаними рішеннями закріплено, що продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Також у наведених рішеннях ЄСПЛ зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обгрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.
Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження стоку тримання підозрюваного, обвинуваченого, під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.
Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
Разом з цим, суд прийшов до переконання, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження. Також суд вважає, що стороною обвинувачення не надано обгрунтувань стосовно того, що обвинувачений може ухилятись від суду та перешкоджати встановленню істини по справі.
Враховуючи викладене, грунтуючись на вимогах ч.3, ч.4 ст.5 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, беручи до уваги приписи ст.197 КПК України, суд прийшов до переконання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт в певний період доби.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризуються за місцем проживання, має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки. Так, обвинувачений перебуває в цивільному шлюбі, проживає з родиною. Крім цього, судом взято до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що обвинувачений хворіє на хронічний гепатит «С» з переходом в цироз печінки, помірну печінкову недостатність, виразкову хворобу цибулини 12-палої кишки стадія загострення, хронічний панкреатит, що підтверджується довідкою, виданою в.о начальника медчастини ДУ «Кропивницька установа виконання покарань (№14)», є інвалідом ІІІ групи. При вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби судом враховано наявність ризиків кримінального провадження, передбачених ст.177 КПК України. Для запобігання таких ризиків та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.181 КПК України, суд прийшов до висновку про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт. Застосувати запобіжний захід обвинуваченому у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_7 залишати житло в нічний період часу з 22:00 год. до 06:00 год., поклавши на останнього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 194, 331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, на строк 2 місяці, до 24 січня 2018 року.
Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі судового засідання.
Заборонити ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний період доби з 22:00 год. по 06:00 год.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 додаткові обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Копію ухвали для виконання, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 направити до Кропивницького відділу поліції ГУНП України в Кіровоградській області, в частині здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1