Номер провадження: 11-сс/785/391/18
Номер справи місцевого суду: 523/1597/18-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001788 від 21 жовтня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року було задоволено клопотання слідчого та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України продовжений строк тримання під вартою до 26 березня 2018 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_8 , в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою закрити судове провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зазначена ухвала слідчого судді постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, оскільки судове засідання проведено без участі захисника, та підозрюваному ОСОБА_8 до початку судового засідання не було вручено копії клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою. В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що автоматичний розподіл клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою був здійснений з порушенням вимог ст.35 КПК України, сам захисник не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду клопотання слідчого, чим було порушено право підозрюваного ОСОБА_8 на захист.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя при постановленні ухвали формально послався на ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не підтверджені жодними обставинами. Крім того слідчий суддя не взяв до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, на утриманні у нього знаходиться дружина та малолітня дитина, він позитивно характеризується.

26 лютого 2018 року захисник ОСОБА_9 , яка діяла на підставі доручення Одеського обласного центру вторинної правової допомоги, подала до апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу без її участі.

28 лютого 2018 року відбулось перше судове засідання по розгляду вищевказаних апеляційних скарг, в якому захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про відкладення апеляційного розгляду для забезпечення участі його підзахисного ОСОБА_8 у наступному судовому засіданні.

В наступне судове засідання, яке було призначене на 02 березня 2018 року не з`явився прокурор ОСОБА_6 , який до початку судового засідання засобами електронного зв`язку надіслав заяву про відкладення апеляційного розгляду на іншу дату.

Після цього, в третє судове засідання призначене на 13 березня 2018 року не з`явився захисник ОСОБА_7 , який надав до апеляційного суду заяву, яка була підписана ним та підозрюваним ОСОБА_10 , в якій зазначив, що буде знаходитись на лікуванні з 05 березня 2018 року по 20 березня 2018 року та наполягав не розглядати апеляційну скаргу без його участі.

З 26 березня по 28 березня 2018 року головуючий суддя ОСОБА_2 знаходився у відрядженні в м.Київ де проходив кваліфікаційне оцінювання суддів.

29 березня 2018 року судове засідання з розгляду апеляційних скарг захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не відбулось в зв`язку з перебуванням у відрядженні судді - учасника колегії ОСОБА_4 .

За таких об`єктивних обставин, в зв`язку з не доукомплектуванням суддівського корпусу Апеляційного суду Одеської області та інших об`єктивний причин, апеляційні скарги

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою, були розглянуті з порушенням строків, передбачених ч.2 ст.422 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційних, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про те, що в суді першої інстанції під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 було порушено його право на захист.

Так, захисник ОСОБА_7 повідомлявся належним чином про час та місце розгляду клопотання слідчого, проте в день його розгляду, а саме 21 лютого 2018 року знаходився поза межами м.Одеси.

Оскільки строки тримання під вартою ОСОБА_8 спливали, слідчий суддя не мав можливості відкладати судовий розгляд на більш пізню дату та залучив для участі в судовому розгляді іншого захисника ОСОБА_11 , яка приймала участь в судовому засіданні і захищала права та інтереси ОСОБА_8 .

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 у встановлені законом строки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він знаходячись на вулиці біля будинку, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Проценко, 50, зустрівся з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким у нього напередодні відбувся конфлікт особистого характеру. Після чого, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із особистими неприязними відносинами, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_12 декілька ударів невідомим предметом в область голови, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер.

Цього ж дня ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом доказів зібраних у кримінальному провадженні.

При цьому захисник ОСОБА_7 та сам ОСОБА_8 не оспорюють обґрунтованість підозри саме за ч.2 ст.121 КК України, а тому у відповідності до ч.1 ст.401 КПК України вказані обставини апеляційним судом не переглядаються.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні та наданих матеріалах, а також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду довели, що ризики передбачені пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не зменшились і продовжують існувати, зокрема останній перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_13 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ризик того, що ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду є цілком обґрунтованим і реально існує.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тією обставиною, що після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 не намагався надати йому першу медичну допомогу, а залишив потерпілого у безпорадному стані та зник з місця вчинення злочину.

Можливо припустити, що у разі своєчасного надання потерпілому невідкладної медичної допомоги, можливо було б уникнути його смерті.

Крім того, апеляційний суд враховує характер та обставини злочину, у якому підозрюється ОСОБА_8 , який після завершення первісного конфлікту з потерпілим, що стався на рибалці, з власної ініціативи встановив місце проживання потерпілого, самостійно поїхав до нього додому, продовжив конфлікт та наніс потерплому тілесні ушкодження від яких останній помер у лікарні.

Така зухвала поведінка підозрюваного свідчить про його явне нехтування загально прийнятими нормами моралі, а тому апеляційний суд вважає, що підозрюваний може здійснити спроби вчиняти вплив на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному досудовому розслідуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та може запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001788 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4