Справа № 1-кс/331/2559/17
ЄУН 331/4774/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.10.2017 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України підполковника юстиції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя громадянина України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_8 29 травня 2016 року було призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 був зарахований до списків особового складу військової частин НОМЕР_1 та призначений на посаду номер обслуги 5-ї гарматної артилерійської батареї 2-го гарматного артилерійського дивізіону та поставлений на всі види забезпечення.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. І, З, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служите українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:
21 березня 2017 року солдат ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою ухилитися від проходженні військової служби, не з`явився до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 , до цього часу не повідомив про себе та відсутній за місцем проходження військової служби.
При цьому, поважних причин для нез`явлення до військової частини солдат ОСОБА_9 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав.
Протягом періоду нез`явлення до військової частини, солдат ОСОБА_9 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтись до військової частини без поважних причин.
Переховуючись від органів досудового розслідування, зазначений військовослужбовець не вжив жодних заходів щодо повернення до місця служби у військову частину НОМЕР_1 за наявності можливості для цього, та не заявив про себе до правоохоронних органів, проводячи час на власний розсуд поза межами місця служби та ухиляючись від військової служби до цього часу.
Після виявлення відсутності ОСОБА_8 за місцем проходження служби встановити його місцезнаходження не вдалось, при цьому перешкод для прибуття до військової частини останній не мав.
На теперішній час місце перебування останнього не встановлено.
10 липня 201.7 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 408 КК України.
10 липня 2017 року у зв`язку із неможливістю встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_8 , його оголошено у розшук.
Санкцією ч. З ст. 408 КК України, за якою ОСОБА_6 , повідомлено про підозру, передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та відповідно до ч. З ет, 12 КК України вказане кримінальне правопорушення віднесено до категорії тяжких злочинів.
Таким чином, під час досудового розслідування були встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за яким, останньому пред`явлено підозру.
Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі.
Таким чином, підозрюваний ОСОБА_9 має можливість перешкоджати кримінальному провадженню та не прибувати на виклики і у такий спосіб затягувати хід досудового розслідування.
Посилаючись на те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчинені кримінального правопорушенні, передбаченого ч, 3 ст. 408 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років, тобто тяжкого злочину, а також те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, викладені в описовій частині цього клопотання, застосування більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти цим ризикам, прокурор просить суд застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 місяці.
Прокурор у судовому засідання внесене клопотання підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні прийшов до наступного.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
В обґрунтування клопотання зазначено, що відносно ОСОБА_6 маються ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Частиною 1 ст.183 КПК передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 «Про деякі питання пор застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначає, що згідно з п. З ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
В ч. 1 листа суд наголошує, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані Конвенцією, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Окрім цього, необхідно зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.
В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний за власною ініціативою з`явився до органу досудового розслідування та повідомив про вчинений ним злочин. Крім цього, прокурор пояснив, що ОСОБА_6 за першим викликом з`являється до органів прокуратури для здійснення процесуальних дій, співпрацює зі слідством, надає стабільні покази щодо обставин скоєного ним злочину.
Наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не доведено прокурором відповідними доказами, а тому розцінюються судом як припущення.
Разом з цим, на переконання суду, існує ризик, що ОСОБА_6 може вчинити новий злочин.
Частиною 1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає доцільним застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачених ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 176-178, 179,181, 193,194,196, 197 КПК України слідчий суддя, -
Відмовити в задоволенні клопотання Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України підполковника юстиції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці із забороною залишати місце проживання: АДРЕСА_2 , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., а також покласти на нього обов`язки:
- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
Контроль за виконанням ухвали покласти на Вознесенівський ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області.
Роз`яснити Вознесенівському ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому судді.
Строк дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці, до 04 грудня 2017 року до 17 год. 00 хвилин.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

.