Ухвала
Іменем України

20 лютого 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-169 ск 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року щодо нього,

встановив
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Печенга Мурманської області, Росія, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не має,

засуджено за: ч. 2 ст. 355 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; ч. 2 ст.146 КК до 3 років позбавлення волі; ч.1 ст. 309 КК до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинання і менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Також, оскарженим вироком вирішено долю речових доказів, судових витрат у провадженні та цивільних позовів.

Крім того, вказаним вироком засудженого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судові рішення щодо яких у касаційній скарзі не оскаржуються.

Як вбачається з судових рішень, ОСОБА_8 засуджено за злочин, вчинений за таких обставин. У жовтні листопаді 2012 року він, передав жителю м. Вінниці ОСОБА_9 через посередника ОСОБА_10 автомобіль "Hyundai Santa Fe", 2006 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , з метою його придбання або перепродажу. Відповідно до усних домовленостей, ОСОБА_9 за переданий автомобіль зобов`язався сплати ОСОБА_4 12000 доларів США. Такі дії вказаних осіб фактично були спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.
У подальшому, впродовж грудня 2012 року ОСОБА_4 , діючи умисно, переслідуючи мету примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, маючи намір одержати від ОСОБА_9 грошові кошти, почав телефонувати останньому і вимагати обумовлену суму за переданий автомобіль.

Не отримавши грошових коштів, ОСОБА_4 з метою примусити ОСОБА_9 виконати домовленість, вирішив викрасти останнього. Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_4 , у лютому - на початку березня 2013 року запропонував ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , та невстановленій слідством особі спільно здійснити викрадення ОСОБА_9 з метою примушення останнього до сплати 12000 доларів США.
На вказану пропозицію ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа погодились та спільно з ОСОБА_4 розробили план, згідно якого ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа у м. Вінниці захоплять ОСОБА_9 і належним ОСОБА_11 на праві користування автомобілем "Mazda 3", д. н. з. НОМЕР_2 , привезуть у с. Ковалівку Немирівського району. У с. Ковалівка ОСОБА_9 мали утримувати у будівлі непрацюючого м`ясокомбінату, розташованого по вул. Рубанського,1-а, 1-б, доступ до якого для вказаної мети погодився надати власник ОСОБА_7
ОСОБА_4 , 3 березня 2013, близько 10 год 30 хв, після викрадення ОСОБА_9 , діючи умисно, переслідуючи мету примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою, з погрозою вбивства, перебуваючи разом з іншими співучасниками у будівлі не працюючого Ковалівського м`ясокомбінату, розташованого по вул. Рубанського,1-а та 1-б у с. Ковалівка Немирівського району, де утримувався ОСОБА_9 , стали вимагати у нього передати їм раніше обумовлені грошові кошти у сумі 12000 доларів США за легковий автомобіль "Hyundai Santa Fe", яким останній користувався у листопаді 2012 року.
При цьому ОСОБА_12 наніс ОСОБА_9 удар ногою у грудну клітину, а також декілька ударів рукою в ліву частину тулуба, ОСОБА_5 наніс два удари по потиличній ділянці голови і удар ногою в ліву частину тулуба, застосувавши до ОСОБА_9 фізичне насильство.
У свою чергу ОСОБА_7 , з метою досягнення спільного умислу з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та невстановленою слідством особою, повідомив ОСОБА_9 , що у випадку ненадання 12000 доларів США, його позбавлять життя, застосувавши погрози вбивством і примусивши спільними діями у такий спосіб потерпілого зателефонувати по мобільному телефону до свого брата ОСОБА_14 з проханням передати визначену суму коштів, а також наніс ОСОБА_9 три удари по голові рукояткою пістолету.
Внаслідок застосування ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 фізичної сили, ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновків експерта № 400 від 6 березня 2013 року та № 481 від 17 квітня 2013 року належать до легких тілесних ушкоджень.
Отримавши згоду ОСОБА_14 виконати вимогу щодо передачі грошових коштів, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 попросили свого знайомого ОСОБА_15 отримати гроші та передати їм.
У свою чергу, ОСОБА_14 , дізнавшись про вимагання грошових коштів в розмірі 12000 доларів США, звернувся до 1-го відділу міліції Вінницького MB УМВС України у Вінницькій області і під контролем працівників міліції 3 березня 2013 року близько 20 години у м. Немирові передав зазначену суму грошей ОСОБА_15 , який приїхав на зустріч з ним, для подальшої передачі ОСОБА_4 .
Крім того, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та іншою невстановленою слідством особою, вчинив викрадення ОСОБА_9 , якого, на виконання їх спільного злочинного умислу, спрямованого на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань. 3 березня 2013 року близько 08 год 30 хв у м. Вінниці по вул. Фурманова, 22, ОСОБА_5 , невстановлена слідством особа та ОСОБА_12 , шляхом обману заманили до легкового автомобіля "Mazda 3", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням останнього, та застосувавши фізичне насильство, проти його волі відвезли до с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області.
Продовжуючи діяти за попередньою змовою, ОСОБА_4 привіз у с. Ковалівка надані ОСОБА_7 ключі від належної йому на праві власності будівлі не працюючого Ковалівського м`ясокомбінату, розташованого по вул. Рубанського, 1-а та 1-6, де ОСОБА_9 помістили у холодне складське приміщення, двері якого зачинили на навісний замок, позбавивши потерпілого вільного пересування та вибору місця перебування, тобто незаконно позбавили останнього волі. При температурі оточуючого повітря від -2 °C до +3,2 °C, ОСОБА_9 утримували без верхнього одягу близько 10 годин, чим заподіяли останньому фізичні страждання.
Крім того, ОСОБА_4 , у невстановлений час та невстановленим способом без передбаченого законом дозволу, умисно, без мети збуту придбав речовину, яка відповідно до списку №1 таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено канабіс, масою 18,76 г у перерахунку на висушену речовину, кількість якого згідно наказу Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01 серпня 2000 року не є великим розміром, та перевозив і зберігав його без мети збуту у шахті для попільниці консолі панелі приладів автомобіля "VOLKSWAGEN PASSAT В6", д. н. з. НОМЕР_3 , що перебував у його володінні та користуванні, де був виявлений правоохоронними органами 3 березня 2013 року під час огляду автомобіля по вул. Луначарського у м. Немирові.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року апеляційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_4 та його захисника задоволено частково та постановлено ОСОБА_4 вважати засудженим за: ч. 2 ст. 355 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; ч. 2 ст.146 КК до позбавлення волі строком на 2 роки; ч.1 ст. 309 КК до позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинання і менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Крім того, ухвалою змінено вирок в частині стягнення процесуальних витрат.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлені щодо нього рішення судів через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості. На його думку, призначаючи покарання у виді позбавлення волі суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі його вину обставини. Засуджений вважає, що суд мав усі підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про винність ОСОБА_4 у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 355, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушення та особі засудженого, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно.

Що стосується тверджень засудженого про неврахування судом обставин, які, на його думку, пом`якшують покарання, то слід зазначити наступне.

Обставини, на які посилається засуджений його перша судимість, скоєння злочинів середньої тяжкості, позитивна характеристика з місця роботи та, що із часу скоєння правопорушень минув тривалий термін, під час якого він не скоїв ніяких правопорушень враховано судом апеляційної інстанції та зазначено, що вони дають підстави до застосування мінімального покарання, передбаченого санкцією більш суворої статті за якою ОСОБА_4 був засуджений. У зв`язку з зазначеним вирок суду був змінений.

Разом з тим, апеляційний суд прийшов до правильного висновку про відсутність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину на підставі критичного ставлення до показів ОСОБА_4 частині невизнання ним застосування насильства до потерпілого та утримання його на території заводу.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що за весь час перебування на волі, ОСОБА_4 взагалі не було відшкодовано потерпілому збитків, завданих злочином.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК та погоджується з висновками судів про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі оскільки, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи касаційної скарги засудженого, аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Явної невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які були б підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 у касаційній скарзі засудженого не зазначено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Таким чином, у касаційній скарзі засуджений не навів переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК,
постановив
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: