Справа № 182/5438/16-к
Провадження № 1-кп/0182/214/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2018 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь матеріали кримінальних проваджень, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.10.2015 року за № 0003393 та 09.03.2016 за № 0000871 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров, Дніпропетровської області, громадянина України, з сеодньою освітою, одруженого, який має на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та фактично мешкає за адресою6 АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31.01.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з Софієвської ВК 31.07.2014 року по відбуттю покарання;
- 25.05.2016 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України

за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 07.10.2015 року приблизно о 07.20 годині знаходився на пішохідному переході перехрестя вулиці Г. Чорнобиля та вул. Електрометалургів в м. Нікополь Дніпропетровської області, де побачив знайому йому потерпілу ОСОБА_7 , після чого в нього виник злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння її майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 підійшовши зі спини до ОСОБА_7 та діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку з її правої руки відкрито викрав гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 600 гривень, які належали ОСОБА_7 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень. Після цього, не реагуючи на вимоги потерпілої повернути викрадене майно ОСОБА_3 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 06.03.2016 року приблизно о 00:30 годин знаходився біля будинку № 32 по пр. Трубників в м. Нікополі Дніпропетровської області, де побачив гр. ОСОБА_9 , який йшов біля будинку, в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , та правої ногою наніс йому один удар в область грудей, тим самим застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, від чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії з кишені штанів відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Samsung SM-G361» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 вартістю 2999 грн., у якому знаходилась карга пам`яті об`ємом 32 Гб вартістю 99 грн. та сім карта оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, гроші в сумі 50 грн. та картку «Приват Банк», яка також матеріальної цінності для потерпілого не представляє, крім цього з лівої руки зняв механічний годинник «Орбіта» вартістю 500 грн., а з правої руки золоту каблучку, 583 проби, вагою 2 гр. вартістю 1500 грн., чим заподіяв останньому матеріальний збиток на загальну суму 5148 грн.

З місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані
за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно
До таких висновків суд приходить аналізуючи наступні докази.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе не визнав і показав суду, що злочин стосовно ОСОБА_9 він не скоював, потерпілий та свідок ОСОБА_10 йому не знайомі. Що стосується золотої обручки, то він дійсно здавав належну йому обручку до ломбарду, але потім її викупив і вона до теперішнього часу знаходиться у нього.

Стосовно потерпілої ОСОБА_7 обвинувачений зазначив що він дійсно 07.10.2015р., біля 07.00 год. бачив ОСОБА_7 в магазині АТБ в районі площі Незалежності, де у них виник конфлікт з приводу грошей, які був винен йому син потерпілої. Після конфлікту він на автобусі поїхав шукати потерпілого за іншою справою, з яким повиннен був їхати до Апеляційного суду. Але йому подзвонив співробітник Нікопольського відділу поліції ОСОБА_11 і запропонував під`їхати до міськвідділу. Він приїхав туди і ОСОБА_12 йому сказав, що ОСОБА_7 звернулась до поліції з заявою про те, що він нібито в цей день, зранку заволодів її гаманцем. Він заперечував, що він не скоював такого злочину і приблизно через 2 години його відпустили і він поїхав в м.Дніпро в Апеляційний суд.

Однак винуватість обвинуваченого підтверджується показами потерпілої, показами свідків, письмовими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що вона познайомилась з обвинуваченим в червні 2015року. Її син ОСОБА_13 на той час працював в таксі. Машина на якій працював її син продавалась. ОСОБА_3 хотів купити цю машину. В жовтні 2015 року вона разом зі своєю дочкою приїхали з м. Дніпро. Донька залишилась вдома, а вона пішла до магазину «АТБ». В магазині з банкомата зняла гроші в сумі 600 гривень. Там вона раптово зустрілась з ОСОБА_3 , який почав їй погрожувати. Вона сіла в автобус та поїхала до аптеки в районі Автовокзалу. Так як в аптеці не було здачі, вона пішла до магазину «АТБ», яке знаходиться за адресою: м. Нікополь по вул.. Г. Чорнобиля, розміняла гроші. Після чого направилась назад до аптеки. По дорозі до неї знову підійшов ОСОБА_3 та забрав у неї гаманець та сказав, що таке буде кожного разу, поки її син не поверне йому гроші. Після цього, вона сама пішла до поліції. Де написала заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно неї. Гроші та гаманець їй не повернуто.

Потерпіла ОСОБА_7 заявила позов у кримінальному провадженні, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 600 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн..
Також потерпіла зазначила, що з ОСОБА_3 у неї склались неприязне ні відносини, так як він неодноразово вимагав у неї і її сина ОСОБА_13 повернення грошей, які її син був винен ОСОБА_3 .. Частину грошей ОСОБА_3 вона повертала сама. ОСОБА_3 неодноразово погрожував їй та її сину, вів себе при цьому нахабно.
Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 06.03.2016 року приблизно о 00-10 год. він повертався додому у нетверезому стані. На останній автобус він не встиг, тому він хотів поїхати на таксі. Однак, невідомий чоловік почав до нього чіплятися та не давав можливості сісти у таксі. Він вирішив іти пішки. Неподалік, біля кафе «Пінгвін», він зайшов у двір де на нього напав невідомий йому чоловік та побив його. Після чого забрав у нього годинник механічний «Орбита» вартістю 500 гривень, золоту каблучку 2 грами, вартістю 1500 гривень, мобільний телефон «Самсунг» вартістю 2999 гривень, з картою пам`яті об`ємом 32 Гб, вартістю 99 гривень та сім-картка мобільного оператора «МТС», гроші в сумі 50 гривень та картку «Приват-банк». Хто саме наносив йому тілесні ушкодження він вже не пам`ятає. Однак зазначив, що при проведенні слідчого експерименту, а саме пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, він знаходився в стані алкогольного сп`яніння, минуло багато часу і на той час йому вважалось, що чоловік, який напав на нього був саме ОСОБА_3 . Співробітники поліції повернули йому мобільний телефон та золоту каблучку. Претензій до ОСОБА_3 він не має.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що точної дати та часу він не пам`ятає, до нього зателефонували та запропонували купити мобільний телефон, на що останній погодився. Через деякий час, до нього прийшов чоловік та приніс мобільний телефон, який той купив. Хто це був і кільки він йому заплатив вже не пам`ятає. Минуло багато часу. Остаточно не зміг суду повідомити, що саме ОСОБА_3 був тим чоловіком, який приніс йому мобільний телефон, але визнав що підпис під протоколом впізнання його.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він працював оперативним співробітником сектора карного розшуку Нікопольського МВС ГУМВС України в Дніпропетровській області.07.10.2015 року до міліції звернулась потерпіла ОСОБА_7 з заявою про вчинення відносно неї злочину, в якій зазначила, що саме ОСОБА_3 забрав у неї гаманець з грошима. Він зателефонував ОСОБА_3 та попрохав прийти до міліції. Інших жодних дій, стосовно розслідування даного кримінального правопорушення, він не здійснював, тому більше суду не зміг нічого пояснити.
Свідок ОСОБА_14 суду показала, що обвинувачений є її чоловіком. 07.10.2015 року вона разом з чоловіком повинна була їхати в м. Дніпропетровськ до Апеляційного суду. Зранку, точного часу вона не пам`ятає, ОСОБА_3 вийшов з дому та пішов за потерпілими, щоб разом поїхати до суду. Однак, так їх і не знайшов. Через деякий час, їм подзвонили з міліції та попросили прийти. Вона зустрілась з чоловіком та разом пішли до міліції, де їй повідомили про те, що вже до Апеляційного суду їхати не треба, так як її чоловіка будуть брати під варту, за те що він ограбив маму свого друга. ОСОБА_3 протримали в міліції приблизно 2 години, після чого вони все одно поїхали до Апеляційного суду.
Винуватість обвинуваченого також підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0003393 та № 0000871:
-протоколом огляду місця події від 07.10.2015 року згідно якого потерпіла ОСОБА_7 , вказала місце, де було вчинено викрадення майна ( Т. 1 а.п. 10-11);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.10.2015, в ході якого потерпіла ОСОБА_7 з 4-ох осіб упізнала ОСОБА_3 , як особу, яка 07.10.2015 року о 07 год. 20 хв., шляхом ривку, відкрито заволоділа її гаманцем з грошима ( Т. 1 а.п.18-20, 21);

-протоколом проведення ситуаційного слідчого експерименту від 20.08.2016 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , в ході якого потерпіла ОСОБА_7 , показала, як було вчинено кримінальне правопорушення ( Т. 1 а.п. 50-53).
-Довідкою про вартість мобільного телефону «Samsung SM-G361» станом на 06.03.2016 року складає 2999 гривень ( Т.2 а.п. 13);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.04.2016, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 з 4-ох осіб упізнав ОСОБА_3 , як особу, яка 06.03.2016 року відкрито заволоділа його речами ( Т. 2 а.п.16-18, 19);

-проколом пред`явлення особи для впізнання від 15.06.2016 року, де потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_3 , як особу яка 06.03.2016 року о 00-30 год. біля буд. № 32 по пр.. Трубників в м. Нікополь спричинила йому фізичний біль та відкрито заволодів мобільним телефоном, грошима та годинником ( Т. 2 а.п.20-22);
-копіями документів на телефон ( Т. 2 а.п. 23);
-постановою про визнання речовим доказом та доручення речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 01 червня 2016 року, згідно якого ОСОБА_10 добровільно видав мобільний телефон «Samsung SM-G361», який йому продав ОСОБА_3
-розпискою ОСОБА_9 про отримання раніше викраденого у нього мобільного телефону «Samsung SM-G361» (Т. 2 а.п. 31);
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2016, в ході якого свідок ОСОБА_10 з 4-ох осіб упізнав ОСОБА_3 , як особу, яка продала йому мобільний телефон «Samsung SM-G361» ( Т. 2 а.п. 32-34, 35);
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.
Заява захисту, що ні свідок ОСОБА_10 ні потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні не впізнали ОСОБА_3 , судом в якості доказу невинуватості обвинуваченого, прийнята не може, так як ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суду показали, що минуло багато часу з моменту коли вони впізнавали ОСОБА_3 . Також свідок ОСОБА_10 підтвердив, що протокол пред`явлення особи для впізнання підписаний ним.
Незважаючі на те, що потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що на момент проведення впізнань обвинуваченого ОСОБА_3 , він знаходився в стані алкогольного сп`яніння, їм в судовому засіданні не було зазначено, що він мав які не будь сумніви стосовно особи яку він впізнавав, тому суд вважає протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ( Т. 2 а.п.16-18, 19) та прокол пред`явлення особи для впізнання ( Т. 2 а.п.20-22) належними та допустимими доказами.
Також судом не може бути прийнята заява захисту, про те що свідок ОСОБА_10 на момент проведення з ним слідчих дій був залежною від правоохоронних органів особою, в ході судового розгляду підтвердження не знайшла. Сам ОСОБА_10 в судовому засіданні ОСОБА_3 не впізнав, зазначав, що не пам`ятає такої слідчої дії, про те про будь який тиск з боку правоохоронних органів не казав.
Незважаючі на те, що потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що в неї склалися неприязнені відносини з обвинуваченим ще до скоєння злочину, суд вважає її покази як належний і допустимий доказ, який підтверджується іншими доказами , дослідженими в судовому засіданні.

Суд вважає необхідним, виключити з доказів вини ОСОБА_3 довідку з ломбарду «ГРОШІ ТУТ», де зазначено, що ОСОБА_3 звертався до ПТ «Ломбард`гроші Тут» з приводу закладу майна - каблучки (Т. 2 а.с. 38-39). Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що співробітниками поліції його обручка йому повернута. В матеріалах провадження відсутні будь які процесуальні документа, на підтвердження того, що обручка вилучалась у ОСОБА_3 . Сам ОСОБА_3 пояснив, що до ломбарду він здавав свою обручку, яка має іншу вагу, ніж та яка була викрадена у ОСОБА_9 , яку потім сам викупив і вона до теперішнього часу знаходиться у нього. Зазначений доказ довідку з ломбарду суд вважає неналежним, так як він ні не підтверджує існування яких не будь обставин по даному кримінальному провадженню

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд вважає наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, обставини справи, особу винного, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно; обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 25.05.2016р. належить виконувати самостійно.
Щодо вимог цивільного позову суд виходить з наступного.
Обвинувачений цивільний позов не визнав.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.
Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. ст. 22,1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
Потерпілою ОСОБА_7 під час судового розгляду доведено належними і допустимими доказами спричинення їй матеріальної шкоди, у зв`язку із чим цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 600 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК україни особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпіла зазнала глибоких моральних страждань, була вимушена докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя.
Приймаючи до уваги суть позовних вимог, глибину моральних і психічних страждань потерпілої, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 1 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши її позовні вимоги в цій частині.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, ст. 1066, 1067 ЦК України суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним за ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання.
Покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 25.05.2016р. належить виконувати самостійно.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, залишити без змін - застава у розмірі 29 000 грн.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання строк тримання під вартою, з 28.09.2016 року включно по 20.06.2017 року включно , у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в ред. від 26.11.2015 року, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбуття покарання строк тримання під вартою, з 21.06.2017 року включно по 12.10.2017 року включно , у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в ред. від 18.05.2017 року, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази по кримінальному провадженню залишити потерпілому.
Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 600 грн в якості відшкодування спричиненої матеріальної шкоди , та 1000 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, а всього 1600 (одна тисяча шістсот ) грн..
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Головуючий суддя: ОСОБА_1