ЄУН № 389/355/17
Провадження № 2/389/2184/17

У Х В А Л А
16 листопада 2017 року Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представника заявника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілою та цивільним позивачем,-
ВСТАНОВИВ:
Вважає, що дана постанова винесена всупереч нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи у зв`язку з чим підлягає скасуванню із зобов`язанням слідчого задовольнити заяву. Так, відмовляючи в задоволенні її заяви своє рішення слідчий з посиланням на ч.1 ст.55, ч.1 ст.61 КПК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02 липня 2004 року мотивував тим, що підстави для визнання її потерпілою та цивільним позивачем відсутні, оскільки у заяві не зазначено яку саме шкоду їй було завдано, в чому ця шкода полягає та який її розмір, а також не надано будь-якого документального підтвердження завдання їй шкоди.
Однак з даними висновками вона не погоджується за наступних підстав. По-перше, слідчий посилається на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 02 липня 2004 року, яка ні в якій мірі не регулює його діяльність. Дана постанова регламентує дії суду по перевірці правомірності визнання особи потерпілою саме слідчим. По друге, проведення посмертної СМЕ у даному кримінальному провадженні відбулося саме за її та ОСОБА_7 ініціативи. У зв`язку з ексгумацією трупу, вони загалом витратили 5000 грн., які і є матеріальною шкодою. Також їм завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях, отриманих через необхідність оскаржувати неправомірні дії слідства щодо відмови в проведенні ексгумації та повторної СМЕ, необхідності витрачати для цього життєві та моральні ресурси, на власні очі бачити як із нутрощів покійного, що був за життя їм близькою людиною після ексгумації дістають начеб-то втрачені речові докази, що кардинально міняють побудовану слідством картину його смерті, тобто фактично слідством було приховано злочин. Розмір моральної шкоди оцінюють у 1000000 грн.
Оскільки копію постанови нею отримано 03 листопада 2017 року скаржник просить поновити строк звернення до суду.
Згідно з ч.1 ст.303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Зокрема, у відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
23 жовтня 2017 року ОСОБА_4 звернулася з заявою про визнання її потерпілою та цивільним позивачем у вищевказаному кримінальному провадженні.
Постановою слідчого СВ Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні її заяви про визнання потерпілою та цивільним позивачем.
Вказана постанова отримана ОСОБА_4 28 жовтня 2017 року. До суду дана скарга направлена поштовим зв`язком згідно відповідного штампу 07 листопада 2017 року. Відтак, строк звернення до суду із даною скаргою, визначений ч. 1 ст. 304 КПК України, заявником дотримано, підстави для його поновлення відсутні.
Відповідно до ст.55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документа.
Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.
В Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Також необхідно враховувати, що поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням.
Факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити з презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.
При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди.
Загальноприйнятою є практика на досудовому провадженні залучати особу, якій заподіяно шкоду кримінальним правопорушенням, в якості свідка і згодом після з`ясування обставин завдання їй кримінальним правопорушенням шкоди в якості потерпілого.
В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.
На думку суду, слідчим неналежно мотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, і зроблено лише загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які свідчили б про те, що ОСОБА_4 було завдано шкоди. Необґрунтованість прийнятого рішення слідчим стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення є підставою для скасування відповідної постанови.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов до переконання, що постанова слідчого в частині відмови у визнанні потерпілою ОСОБА_4 є передчасною і порушує права останньої.
Що стосується постанови слідчого в частині відмови у визнанні цивільним позивачем, то суд відзначає, що цивільним позивачем визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та якщо ця особа пред`явила цивільний позов, в порядку встановленому КПК (ст.61 КПК України). З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 цивільний позов не пред`явлено, отже вона не може бути визнана цивільним позивачем. Разом з цим, це питання не підлягає вирішенню слідчим, оскільки за положеннями КПК України для визнання особи цивільним позивачем чи відмови у цьому не вимагається прийняття окремого процесуального документа. Особа набуває статусу цивільного позивача з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
В той же час, суд не вбачає правових підстав для зобов`язання слідчого визнавати ОСОБА_4 потерпілою, оскільки відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Права потерпілого відновлені слідчим суддею шляхом скасування незаконної постанови слідчого в передбачений п.5 ч.1 ст.303 КПК України спосіб. У разі повторного порушення прав потерпілого слідчим потерпілий буде мати право захищати свої права у такий саме спосіб. Але слідчий суддя не має правових підстав захищати ще не порушені права потерпілого у випадку можливої повторної відмови слідчого винести відповідну постанову про відмову у визнанні потерпілим. Не порушені права не підлягають захисту. До того ж, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вказаному вище Узагальнені зазначив, що рішення щодо зобов`язання слідчого визнати скаржника потерпілим не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування.
Керуючись ст.ст.55,61,303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя-
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 задовольнити частково.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1