Справа № 480/140/18
1-кп/480/135/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного на строкову службу 17.11.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу на посаді швеця ремонтної майстерні речового майна роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та проходячи військову службу на посаді швеця ремонтної майстерні речового майна роти матеріального забезпечення, на порушення вимог ст.ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення місця служби в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 11 грудня 2016 року умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та незаконно без поважних причин перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , до 08 год. 00 хв. 22 .11. 2017 року.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у самовільному залишені військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем строкової служби, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, є тяжким злочином, сторони погоджуються призначити ОСОБА_5 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, в межах санкції статті у вигляді трьох років позбавлення волі.
Сторони, враховуючи декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з урахуванням особи винного, який по службі характеризується позитивно, вважають за можливе та погоджуються, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання. У зв`язку з цим, керуючись положеннями ст. 75 КК України, сторони погоджуються звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, з покладенням на нього судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Після роз`яснення йому прав та особливостей оскарження в апеляційному та касаційному порядку вироків на підставі угоди, наслідків затвердження угоди про визнання винуватості, характеру обвинувачення, виду покарання, пояснив, що усвідомлює обмеження права оскарження вироку і що затвердження угоди призведе до відмови від здійснення деяких процесуальних прав, розуміє характер обвинувачення, вид покарання за угодою. При укладенні угоди він діяв добровільно, будь-якого впливу для укладення угоди на нього не здійснювалося. Наполягав на затвердженні угоди.
Прокурор та захисник в судовому засіданні наполягали на затвердженні угоди і просили призначити покарання, погоджене в угоді.
Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає встановленим наступне.
Укладання угоди про визнання винуватості є добровільним. При цьому обвинуваченому було роз`яснено і суд впевнився в тому, що він розуміє свої права у кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 цього Кодексу; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.
Суд, перевіривши угоду на відповідність Кримінальному процесуальному кодексу України, дійшов висновку, що вона відповідає закону. Угода складена в присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , яким перевірено достовірність змісту даної угоди та її відповідність волевиявленню обвинуваченого ОСОБА_5 . Судом не встановлено визначених частиною 7 статті 474 КПК України підстав для відмови в затвердженні угоди.
Так, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, що виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Зазначені дії вірно кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України і відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України в даному випадку угода про визнання винуватості може бути укладена.
Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, за місцем служби характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним винуватості.
За таких обставин, зазначена угода підлягає затвердженню і підлягає призначенню покарання, узгоджене сторонами угоди.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку може бути отримана обвинуваченим та прокурором негайно після проголошення.
Суддя ОСОБА_1