Справа № 563/1167/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.11.2017 року Корецький районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Корець кримінальне провадження №0000102 від 23 червня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Старий Корець, Корецького району Рівненської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, із середньою освітою, одруженого, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Старий Корець, Корецького району Рівненської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки, із середньою освітою, одруженої, громадянки України, раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :

23 березня 2016 року близько 09 год. 00 хв. на території господарства АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 без попередньої змови, на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_4 . Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 кулаком руки наніс не менше двох ударів в ліве плече та грудну клітину потерпілої, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на передній поверхні грудної клітини та на лівому плечі, а обвинувачена ОСОБА_7 нанесла не менше шести ударів дерев`яною палицею у верхню частину тіла потерпілої, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці лівого ліктьового суглобу та на лівому передпліччі. Завдані тілесні ушкодження згідно із висновку судово-медичної експертизи №268 від 24 березня 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому злочині не визнав та дав суду показання про те, що потерпіла ОСОБА_4 приходиться йому невісткою, з якою в нього та його дружини ОСОБА_7 спір щодо нерухомого майна. 23 березня 2016 року потерпіла збила дверний замок вхідних дверей його сараю та почала викидати звідти дрова. Зробив їй зауваження, на що потерпіла схопила його за куртку і почала душити. Він покликав дружину, яка прибігла та почала розбороняти. Потім прийшов його син ОСОБА_8 та намагався відтягнути від нього ОСОБА_4 . Відтягуючи невістку, син разом з нею впав на бетонний поріг. Після чого ОСОБА_4 знову накинулась на нього. Після чого син знову відтягнув потерпілу і вони разом знову впали на бетонований поріг. Вважає, що потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження внаслідок падіння.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині не визнала та дала суду показання про те, що 23 березня 2016 року перебуваючи у своєму будинку, з двору почула крик потерпілої ОСОБА_4 . Вибігши на двір, побачила, що ОСОБА_4 душила за горло ОСОБА_6 , після чого почала їх розбороняти. Жодних тілесних ушкоджень потерпілій не наносила.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що перебуває в неприязних відносинах з обвинуваченими, які приходяться їй свекрами та проживають по сусідству. 23 березня 2016 року в неї з обвинуваченими виникла суперечка з проводу будівництва паркану, які хотіли його встановити. Обвинуваченому ОСОБА_6 сказала, що поки триває судовий розгляд цивільної справи, ніякого забору вони ставити не будуть. Після того, ОСОБА_6 вдарив рукою їй в спину та плече, на що вона не відреагувала. Через деякий час, перебуваючи в господарській будівлі, до неї прийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в руках останньої була палиця. Після чого ОСОБА_6 схопив її за праву руку, а ОСОБА_7 схопила її за ліву руку і почали одночасно наносити їй удари по тілу, а саме в: спину, плечі, живіт, грудну клітку. Обвинувачений ОСОБА_6 наносив їй удари кулаком руки, а обвинувачена ОСОБА_7 наносила удари дерев`яною палицею, верхньою її частиною. Достеменно згадати перебіг всієї бійки не може, оскільки пройшло чимало часу та бійка була інтенсивною. Внаслідок дій обвинувачених вона отримала тілесні ушкодження. Після події одразу зателефонувала в поліцію і повідомила про зазначені обставини.
Свідок ОСОБА_8 суду показав, що 23 березня 2016 року перебував вдома. На той час в них в гостях була сусідка ОСОБА_9 , яка йому повідомила, що обвинувачені били його дружину. Вибігши з будинку, побачив, що, дійсно, обвинувачені били його дружину. Обвинувачений ОСОБА_6 кулаком руки бив потерпілу в спину, а обвинувачена ОСОБА_7 палицею, верхньою часиною, по животу, ногах, плечі. Почав розбороняти обвинувачених та потерпілу.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що 23 березня 2016 року близько 09 год. 00 хв. зайшла до будинку ОСОБА_4 , де була разом з її чоловіком ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . З вікна будинку побачила, що ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 зайшла до будинку забрала ОСОБА_10 та разом пішли до сараю. Через вікно побачила, що на подвір`ї обвинувачена ОСОБА_7 взяла в руки палицю. Через деякий час почула крик та вийшла на поріг будинку, де побачила, що ОСОБА_6 тримав ОСОБА_4 , яким чином вже не пам`ятає, а ОСОБА_7 била потерпілу палицею в ліву сторону грудної клітини. Про дану подію повідомила чоловіка потерпілої ОСОБА_8 , який розборонив обвинувачених та потерпілу.
Крім того, вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненому злочині об`єктивно доведена зібраними і перевіреними в ході судового провадження доказами.
Висновком судово-медичної експертизи №268 від 24 березня 2016 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на передній поверхні грудної клітки, на лівому плечі, в ділянці лівого ліктьового суглобу та на лівому передпліччі. Вказані тілесні ушкодження виникли не менш як від восьми травматичних дій тупого(их) предмету(ів), по терміну спричинення не суперечать строку, вказаному в постанові слідчого, а саме 23 березня 2016 року і, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень. (а.п.19)
При проведенні слідчого експерименту 01 липня 2016 року, потерпіла ОСОБА_4 розповіла, а потім показала, як саме обвинувачені наносили їй удари, згідно із протоколу проведення слідчого експерименту. (а.п.20-23)
Під час слідчого експерименту 17 серпня 2016 року, свідок ОСОБА_9 розповіла, а потім показала як саме обвинувачені наносили потерпілій удари, зокрема обвинувачена ОСОБА_7 палицею, а обвинувачений ОСОБА_6 кулаком руки, згідно із протоколу проведення слідчого експерименту від 17 серпня 2016 року. (а.п.35-37)
Висновком додаткової судово-медичної експертизи №268/Д-709 від 08 липня 2016 року встановлено, що тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_4 могли виникнути за обставин та в спосіб вказаний нею в ході її допиту та слідчого експерименту проведеного за її участю 01 липня 2016 року. (а.п.25-26)
В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_11 роз`яснив, надані ним висновків експерта. Зокрема зазначив, що тупими предметами, якими були нанесені тілесні ушкодження для потерпілої ОСОБА_4 , могли бути кулаки рук та палиця. Розрізнити які саме тілесні ушкодження були заподіяні від кулаків та від палиці не можливо, оскільки вони не мають чітко виражених відбитків, наприклад як від ржавої труби чи від взуття. Отриманні тілесні ушкодження не могли виникнути від падіння з висоти, за виключенням лише одного тілесного ушкодження, яке виявлено на лівому плечі.
Таким чином, висновки судово-медичних експертиз узгоджуються з послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_4 про те, що обвинувачені умисно заподіяли їй тілесні ушкодження. Показання потерпілої є послідовними, оскільки на вказані обставини потерпіла посилалися при зверненні до правоохоронних органів та судово-медичного експерта.
Твердження захисника про недопустимість, як доказів, висновку судово-медичної експертизи та висновку додаткової судово-медичної експертизи з тих підстав, що вони не зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, на думку суду є безпідставними виходячи з такого.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, згідно із ч.1 ст.87 КПК України.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.242 КПК України, експертиза призначається в обов`язковому порядку для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. За ч.1 ст.125 КК України, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, є обставиною яка підлягає доказуванню (ст.91 КПК України), оскільки є складовою частиною об`єктивної сторони складу цього злочину.
Судово-медичні експертизи у даному провадженні проведені відповідно до постанов слідчого, у яких зазначено номер провадження, стисла фабула та питання, які необхідно дослідити. У висновках зазначено підставу проведення експертизи, місце і час її проведення, особу щодо якої проводиться експертиза, місце її знаходження, обставини справи, зазначено, що проводився огляд самої ОСОБА_4 , та експертом зроблено відповідно висновки щодо поставлених питань. Тобто, даний висновок узгоджується з вимогами, викладеними у ст.101 КПК України. Під час допиту експерта ОСОБА_11 , було роз`яснено вищезазначені висновки, у тому числі надано роз`яснення щодо ступені тяжкості тілесних ушкоджень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
В реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження міститься перелік відомостей: найменування процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, час їх проведення, реквізити процесуальних рішень, в тому числі про призначення судово-медичних експертиз. Жодних вимог про обов`язкове зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування інформації про всі письмові та речові докази, якими сторона обвинувачення буде в суді доводити винуватість обвинувачених в інкримінованих злочинах, кримінально процесуальне законодавство України не передбачає.
Відповідно до ст.290 КПК України, державне обвинувачення зобов`язане надати обвинуваченому та його захиснику доступ до усіх без винятку доказів, зокрема, до усіх без винятку документів, що є у розпорядженні обвинувачення.
Такий доступ зазвичай має бути наданий до складання обвинувального акту та направлення його до суду. У разі ж отримання доказів під час судового розгляду вони мають бути відкритими стороні захисту до їх подання до суду (ч.9 ст.290 КПК України).
З протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 15 вересня 2016 року видно, що обвинуваченому ОСОБА_6 надавався доступ до матеріалів даного досудового розслідування в підшитому і пронумерованому стані в 1 томі, на 78 аркушах. В описі матеріалів даного кримінального провадження, який підписаний слідчим ОСОБА_12 , під порядковим номером 15, значиться висновок експерта, аркуш провадження 19, а під порядковим номером 19, вказано інший висновок експерта, аркуші провадження 25, 26. Однак, від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 відмовився, про що зазначив у протоколі. (а.п.79) Дану обставину в судовому засіданні підтвердив і сам обвинувачений ОСОБА_6 .
Обвинуваченій ОСОБА_7 також надавався доступ до матеріалів даного досудового розслідування, однак від такого ознайомлення та від підпису протоколу відмовилась, згідно із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 15 вересня 2016 року. (а.п.80)
Ухвалою слідчого судді Корецького районного суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року обвинуваченій ОСОБА_7 було встановлено строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. З даної ухали та журналу судового засідання видно, що обвинувачена ОСОБА_7 була присутня під час розгляду клопотання слідчого про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, зміст даної ухвали їй було доведено. (а.п.82-85)
У відповідності до ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбаченим цим Кодексом.
Таким чином, обвинуваченим відкривались матеріали кримінального провадження, про те вони таким процесуальним правом свідомо не скористались. Після вступу у кримінальне провадження захисника адвоката ОСОБА_5 , йому також надавалась можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, яким захисник скористався. Дана обставина захисником не заперечується та не заперечується той факт, що він знайомився з усіма матеріалами досудового розслідування, в тому числі з висновками експерта.
За таких обставин суд вважає, що дані висновки експерта є належними та допустимими доказами по справі, істотних порушень прав та свобод людини і основоположних свобод, як-то передбачено ст.87 КПК України, при отримані висновків судово-медичного експерта встановлено не було.
Аналіз проведених експертиз, в сукупності з іншими доказами, дає суду підстави для висновку, що у потерпілої ОСОБА_4 , дійсно, було виявлено тілесні ушкодження, які могли утворитися 23 березня 2016 року внаслідок дії тупих предметів, не виключено палкою, кулаками рук та могли утворитися при обставинах зазначених потерпілою під час проведення слідчого експерименту. Враховуючи локалізацію, характеристику тілесних ушкоджень, обставини зазначені потерпілою при проведенні експертизи і в матеріалах медичних документів, експерт вважає, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження нанесені сторонніми особами.
Даних, які свідчили б про те, що потерпіла ОСОБА_4 могла отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від інших осіб не встановлено.
Доводи обвинувачених та їх захисника про те, що показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не доводять винуватість обвинувачених у нанесені тілесних ушкоджень для потерпілої є безпідставними. Такі показання є послідовними, логічними, не суперечать одні одним, повністю узгоджуються між собою та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказам.
Деякі неточності в показаннях свідках не є істотними та не спростовують факту вчинення обвинуваченими поставленого їм за вину кримінального правопорушення.
Разом з тим, суд враховує вік свідків, їх спосіб життя, а також давність події, яка була у 2016 році і на час розгляду провадження в суді пройшов значний проміжок часу. А тому відмінності в деталях є допустимими. При цьому, у сукупності, показання вказаних осіб є досить змістовними та підтверджують факт вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Положеннями статті 96 КПК України встановлено, що для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка.
В судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було попереджено про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведено до присяги, у відповідності до вимог ст.352 КПК України, однак вказані свідки переконливо стверджували і вказував на те, що обвинувачені наносили тілесні ушкодження для потерпілої.
Суд вважає показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами. У сукупності, показання вказаних осіб є досить змістовними та підтверджують факт вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними посилання обвинувачених про порушення їх права на захист. Участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а заявлена в ході судового розгляду вимога обвинувачених про призначення захисника була задоволена судом. Відомості про те, що обвинувачені заявляли вимогу про призначення захисника в ході досудового розслідування, і така вимога не була задоволена слідчим, матеріали провадження не містять. Зазначене не спростовано обвинуваченими в суді. Тому, право на захист не було порушено.
Невизнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, судом розцінюється як бажання уникнути відповідальності за вчинене.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.
Вина обвинуваченої ОСОБА_7 доведена, її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.
При призначенні обвинуваченим покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує сукупність обставин, при яких вчинено злочини, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинувачених, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами для обвинуваченої ОСОБА_7 суд визнає вчинення злочину вперше, особою похилого віку.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
За місцем проживання обвинувачена ОСОБА_7 характеризується позитивно. (а.п.55)
На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога обвинувачена ОСОБА_7 не перебуває. (а.п.57)
За таких обставин суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нею нових злочинів є покарання у виді штрафу.
Згідно із ч.4 ст.53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф і з розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Враховуючи зазначені приписи Закону та те, що обвинувачена ОСОБА_7 на даний час є пенсіонером, інших доходів не має, суд вважає за можливе призначити обвинуваченій штраф із розстрочкою виплати певними частинами в межах строку, передбаченого ч.4 ст. 53 КК України.
Пом`якшуючими покарання обставинами для обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає вчинення злочину вперше, особою похилого віку.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_6 характеризується позитивно. (а.п.54)
На обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває. (а.п.57)
За таких обставин суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів є покарання у виді штрафу.
Враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , який є пенсіонером, суд з огляду на ч.4 ст.53 КК України вважає за можливе призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до п`яти місяців.
Запобіжні заходи щодо обвинувачених під час досудового розслідування та судового розгляду не обирались, клопотання про обрання запобіжних заходів до набрання вироком законної сили учасниками судового провадження не заявлено.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.349, 370, 374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ч.4 ст.53 КК України розстрочити ОСОБА_6 виплату штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень на п`ять місяців та стягувати з нього протягом 5 місяців щомісячно по 102 (сто дві) гривні на користь держави.
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.
На підставі ч.4 ст.53 КК України розстрочити ОСОБА_7 виплату штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень на п`ять місяців та стягувати з неї протягом 5 місяців щомісячно по 102 (сто дві) гривні на користь держави.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Рівненської області на протязі 30 (тридцяти) днів з моменту його оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченими в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення їм копії вироку.
С у д д я :