ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
28 листопада 2017 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська
Головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
З секретарем ОСОБА_2 ,
Прокурора ОСОБА_3 ,

У ході досудового розслідування встановлено, що на території Дніпропетровської області працівники правоохоронних органів, будучи службовими особами, які займають відповідальне становище, за попередньою змовою між собою та невстановленими особами, всупереч інтересам служби, організували систематичне отримання від фізичних осіб неправомірної вигоди за не вчинення процесуальних дії, відповідно до Кримінального процесуального законодавства України відносно останніх та об`єктів нерухомості, які незаконно відчужуються.
У ході досудового розслідування встановлено факти, які вказують на причетність працівників правоохоронних органів до шахрайських дій щодо заволодіння чужою квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.06.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 30.07.2009, видавник: Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.
Вказане право зареєстровано на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 23.05.2017 № 202/2908/17.
Як встановлено досудовим розслідуванням, вказане судове рішення прийнято за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_5 просила суд визнати дійсним договір довічного утримання від 10 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Позивачем зазначено, що 20 грудня 2015 року було укладено договір довічного утримання між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Відповідно до умов договору ОСОБА_5 зобов`язалася здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_7 , а саме; надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на 10 днів) виконання різних ремонтних робіт, оплачувати витрати на придбання лікарських засобів, здійснювати забезпечення необхідної медичної допомоги, щотижневого забезпечення продуктами харчування, організації щоденного триразового харчування та ін.
Відповідно до п.2 договору довічного утримання від 10 червня 2015 року ОСОБА_7 передала позивачу у власність квартиру за АДРЕСА_3 та домоволодіння АДРЕСА_2 , а позивач зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_7 , утриманням довічно, а у разі врати здоров`я також довічним доглядом.
Зазначений договір довічного утримання укладений сторонами у простій письмовій формі. Сторонами було досягнуто згоди за всіма його положеннями.
Пунктом 7 договору довічного утримання від 10 червня 2015 року передбачено, що сторони зобов`язалися нотаріально посвідчити даний договір строком до 10.01.2017 року.
Однак, 10.01.2017 року оскільки ОСОБА_7 була на той момент вже в важкому стані, з приводу поганого самопочуття вона не з`явилася до нотаріуса для укладання даного договоре у нотаріальній формі.
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.04.2017 року, серія НОМЕР_3 .
Натомість досудовим розслідуванням встановлено, що за життя ОСОБА_7 догляд за останньою з боку будь якої особи не проводився.
З показів мешканців вказаного будинку встановлено, що будь-яких родичів у ОСОБА_7 не було, про існування осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останнім ні чого не відомо.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що після реєстрації права власності за ОСОБА_5 на підставі рішення суду, а саме 19.06.2017, вже 27.06.2017, тобто через 6 календарних днів, вказаний об`єкт нерухомості, відповідно до договору купівлі продажу, серія та номер: 597, виданий 27.06.2017, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , право власності зареєстровано за ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_5 , виданий 17.07.1999, видавник: Ленінський РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
Досудовим розслідуванням встановлено всі підстави вважати, що право власності на вказаний об`єкт отримано шахрайським шляхом, та наразі є всі підстави вважати, що вказаний об`єкт. З метою приховування злочинних дій, буде виставлено на продаж.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, суд приходить до наступних висновків.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України судовий процес технічними засобами не фіксувався.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Тому з метою не допущення відчуження зазначеного в клопотанні майна на третіх осіб, а також встановлення повних обставин скоєння злочину та осіб, які причетні до його вчинення, на думку суду існують підстави, для накладення арешту на зазначене в клопотання майно так як іншому випадку дане майно може бути відчужене, знищене чи пошкоджене особами, які його використовують.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 107, 168-169, 170-173 КПК України,
Клопотання задовольнити
Накласти арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Строк оскарження ухвали п`ять днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1