Справа № 495/373/18
Номер провадження 1-кп/495/19/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000766 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвардійське, Сімферопольського району, АР Крим, громадянина України, українця, одруженого, освіта вища, на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , працює за наймом, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2013 року обвинувачений ОСОБА_3 уклав контракт з командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі командувач ВМС ЗСУ) про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №185 від 30 вересня 2013 року (по стройовій частині) обвинуваченого ОСОБА_3 , який прийнятий на військову службу за контрактом та призначений наказом командування ВМС ЗСУ від 27 вересня 2013 року №169-ПМ на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 з 30 вересня 2013 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Проходячи військову службу за контрактом, обвинувачений ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, З, п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники); бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

10 лютого 2014 року обвинувачений ОСОБА_3 подав рапорт командиру автомобільної роти про звільнення його з лав ЗСУ у зв`язку із сімейними обставинами, який зареєстрований у діловодстві за вх. № 262 від 10 лютого 2014 року.

Проте, не дочекавшись результату розгляду командуванням військової частини НОМЕР_1 (з 08 вересня 2014 року військова частини НОМЕР_2 ) поданого ним 10 лютого 2014 року рапорту, 17 березня 2014 року, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) проходячи військову службу на посаді водія 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_3 , яка до 12 травня 2014 року дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , а у подальшому за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин тривалістю понад один місяць, в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до місця проходження служби та про своє місцезнаходження до органів військового управління не заявляв.

Відповідно до наказу командувача ВМС ЗСУ від 27.05.2014 року № 63-ПМ ОСОБА_3 звільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командувача ВМС ЗСУ з 13.05.2014 року.

Відповідно до наказу командувача ВМС ЗСУ від 13.05.2015 року № 37-РС (по особовому складу) ОСОБА_3 звільнений з військової служби у запас за пунктом «в» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключений зі списків особового складу ЗСУ з 27.03.2015 року.

23 листопада 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 прибув до органу досудового розслідування - військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_5 (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Пушкіна, 11 а).

Обвинувачений ОСОБА_3 винним визнав себе у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин злочину, оскільки вони ніким не оспорюють ся, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини злочину.

Не оспорюючи фактичні обставини злочину в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив наступне. 20 вересня 2013 року ним був укладений контракт з командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України про проходження військової служби у Збройних Силах України. В подальшому він призначений наказом командування ВМС ЗСУ на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 . 10 лютого 2014 року він подав рапорт командиру автомобільної роти про звільнення його з лав ЗСУ, у зв`язку із сімейними обставинами. Він не дочекався результату розгляду командуванням військової частини поданого ним 10 лютого 2014 року рапорту, 17 березня 2014 року покинув військову частину та в подальшому був відсутній у військовій частині за сімейними обставинами понад один місяць. У скоєному щиро розкаявся та просив його суворо не карати.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винуватим обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині та кваліфікує його за ст. 407 ч.3 КК України тобто

нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивно характеризується за місцем роботи, працює за наймом, одружений, має на утриманні має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого, має постійне місце проживання, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, щиро розкаявся у скоєному.

Враховуючи вищевикладене та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд прийшов до переконання, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: щодо осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 погодився на застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, відповідно до свідоцтв про народження від 25.03.2014 року Серія НОМЕР_4 , від 26.03.2008 року серія НОМЕР_5 , від 03.11.2011 року серія НОМЕР_6 обвинувачений має на утриманні 3 малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , підпадає під дію ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію» від 22.12.2016 року, і бажає, щоб до нього була застосована амністія, у зв`язку з чим суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання відповідно до ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Речові докази, судові витрати та цивільний позов по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від основного покарання, призначеного вироком Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2018 року згідно зі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Речові докази, судові витрати та цивільний позов по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1