Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/748/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2017 року, якою засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Олександрія Кіровоградської області, українцю, громадянину України, з неповною середньою освітою, одруженому, на утриманні має неповнолітню дитину, проживає АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, останній раз засудженому 01.06.2017 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 186, ч.3 ст.185, ч. 1 і 4 ст. 70 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до нього умовно - дострокового звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2017 року залишено без задоволення вказане клопотання засудженого.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав на те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, оскільки в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що він приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, поведінку і ставлення до праці.

Засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з таким рішенням суду, у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що він на час судових засідань відшкодував позови потерпілих і повернув їм викрадені речі, та останні ніяких претензій до нього не мають, він покаявся у скоєному, повністю визнав свою вину, сприяв досудовому слідству. Також, просить врахувати і те, що у нього на утриманні є неповнолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка перебуває на обліку у зв`язку з гіпертонією та потребує його підтримки.

У доповненні до апеляційної скарги вказує і на те, що надану суду характеристику на нього вважає недійсною, оскільки у відділенні на нього навіть не заведена карточка, якою фіксується його перебування у відділенні №6 та характеризує його відношення до різного роду робіт.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який повністю підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Так, згідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пунктах 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 (а.с.9), останній за час перебування у Кіровоградському УВП №14, починаючи з 27.06.2015 року порушень встановленого режиму утримання не допускав, заохочень не мав, а з 27.07.2017 року відбуває покарання у Кропивницькій ВК № 6, де за час відбування покарання порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, заохочень не мав, стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість, призначену судом міру покарання вважає надто суворою. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди відповідально, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», але особистого прагнення до її реалізації не проявляє, участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації їх роботи не проявляє, підтримує стосунки з рідними, за час відбування покарання на профілактичному обліку установи не перебував. На комісії установи розглянутий 14.09.2017 року з питання застосування ст. 81 КК України, де йому було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 25 від 14.09.2017року).

Згідно довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_7 , за період відбування останнім покарання у Кропивницькій ВК (№6), починаючи з 27.07.2017 року, заохочень та стягнень не мав (а.с.10).

Також, з матеріалів клопотання вбачається, що засуджений ОСОБА_7 , починаючи з 1990 року систематично вчиняв аналогічні умисні злочини, а саме вчиняв крадіжки, пограбування та розбійний напад, за які неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі.

Так, 20.04.1990 року ОСОБА_7 був засуджений Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 85, ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140 та ст. 42 КК України (1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. При цьому статтями 81, 85 та 140 КК України (1960 року) була передбачена кримінальна відповідальність за різного виду крадіжки майна.

У подальшому ОСОБА_7 продовжував вчиняти аналогічні корисливі злочини, за що вироками Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 24.07.1990 року, 10.06.1994 року засуджувався кожного разу до покарання у виді позбавлення волі на різні строки.

Після набрання чинності новим Кримінальним кодексом України 2001 року ОСОБА_7 засуджувався за вироком Кіровоградського апеляційного суду від 18.03.2002 року за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263, ст. 42 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та вироками Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2009 року ч.2 ст. 186, ст. 75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.05.2010 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, та Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.04.2016 року за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, тобто також за вчинення тяжких корисливих злочинів.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 , починаючи з 1990 року, на протязі двадцяти семи років, систематично вчиняв корисливі злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та небажання стати на шлях виправлення.

При цьому, кожний наступний злочин засуджений вчиняв протягом незначного проміжку часу після звільнення з місць позбавлення волі, про що свідчать ухвалені судами вироки.

Зокрема, останній раз засуджений ОСОБА_7 , звільнений від відбуття покарання 04.05.2015 року умовно достроково на 2 місяці 21 день, а згідно вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.06.2017 року, взятий під варту за вчинення нового злочину вже 24.06.2015 року, тобто через один місяць і 20 днів після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про відсутність у засудженого ОСОБА_7 усвідомлення протиправності своїх дій, необхідності виправлення та відсутність бажання розпочати життя по новому, не посягаючи на охоронюване законом чуже майно громадян.

Тому з огляду на викладене вище, з урахуванням особи засудженого ОСОБА_7 та способу його життя, колегія суддів приходить до висновку про те, що перебування останнього в слідчому ізоляторі та установах виконання покарань з 24.06.2015 року по дату звернення до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення 19.09.2017 року, тобто близько 2-х років і 3 місяці, навіть за відсутності заохочень та стягнень, не може свідчити про виправлення засудженого, виходячи із неспіврозмірності його поведінки та ставлення до праці під час відбування покарання за останнім вироком суду тим діям, які останній вчиняв на протязі 27-х років вчиняючи корисливі злочині пов`язані з викраданням різними способами чужого майна, з урахуванням того, що після кожного звільнення з місць позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти аналогічні злочини.

При цьому період часу, протягом якого ОСОБА_7 не вчиняв злочинів, пов`язаний саме з його перебуванням в установах виконання покарань, що свідчить про стійкість антисуспільної поведінки засудженого, відсутність у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки, повернення до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві та вказує на необхідність продовження відбування ним покарання у Кропивницькій ВК (№6).

За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо недостатності підстав вважати, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення і довів це сумлінною поведінкою та ставленням до праці та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не врахував, що він не порушує режиму утримання колегія суддів вважає такими, що не дають достатніх підстав для задоволення його клопотання, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2017 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2