Провадження № 11-кп/792/94/18
Справа № 688/1739/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за 0001345 від 01.12.2015 року, за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія», обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду від 01 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодар Запорізької області, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця Служби безпеки України,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України (періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи).

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов прокурора Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Шепетівської районної державної адміністрації до ОСОБА_9 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Шепетівської районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування в Шепетівській ЦРЛ потерпілого ОСОБА_10 від злочину в сумі 6456 грн. 26 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 49500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) грн. моральної шкоди, 9000 грн. процесуальних витрат за надання правової допомоги.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_10 11151 (одинадцять тисяч сто п`ятдесят одну) грн. 71 коп. матеріальної шкоди, 500 (п`ятсот) грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 5946 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 06 коп. матеріальної шкоди, 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. моральної шкоди, та 15000 грн. процесуальних витрат за надання правової допомоги.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. матеріальної шкоди, 500 (п`ятсот) грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави витрати за проведення експертизи обставин та механізму ДТП № 56-А від 04.03.2016 року в сумі 491 грн. 04 коп., експертизи технічного стану ТЗ №518-А від 02.02.2016 року в сумі 491 грн. 04 коп., а всього 982 грн. 08 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.. 100 КПК України.

Як вбачається з вироку, 01 грудня 2015 року близько 08 години ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «RenaultTrafik», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батькові ОСОБА_11 , рухаючись зі сторони м.Шепетівка у напрямку м.Хмельницький на відрізку автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів 264 км. + 750 м., неподалік с.Жилинці Шепетівського району Хмельницької області, в порушення вимог пунктів: 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.1, 11.3, 12.1, 12.3 та вимог дорожнього знаку 1.13 (з табличкою 7.12 «зона дії 600 м») Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної для руху швидкості, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія ОСОБА_9 , водій автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правого надколінника, садна м`яких тканин правого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я; пасажир автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 отримав тілесне ушкодження у вигляді: забійної рани в ділянці правої брови, яке відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УПСК» ОСОБА_13 просить вирок в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «УПСК» скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що правовідносини між позивачами та ПрАТ «УПСК» є цивільно правовими, а тому вимоги до Страховика можуть розглядатися лише в порядку цивільного судочинства. Вказує, що Позивачі не зверталися до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування, тому вони не скористалися своїм правом на вирішення спору в досудовому порядку, чим порушили порядок та умови отримання страхового відшкодування.

Зазначає, що стягнення з ПрАТ «УПСК» 11151,71 грн. на користь ОСОБА_10 є безпідставним та незаконним, оскільки останнім не надано виписні епікризи, листи лікарських призначень складені відповідним медичним закладом, із обґрунтуванням необхідності здійснення витрат на лікувальні препарати та конкретним зазначенням необхідних медикаментів. Документи про витрати на лікування Страховику надіслано не було. Зауважує, що наданий ОСОБА_10 . Рахунок на оплату №РС-1711-001 від 17.11.2016 року є неналежним доказом, оскільки у ньому не вказано на що конкретно були витрачені кошти і не обґрунтовано необхідність їх застосування медичним закладом. На думку апелянта, потерпілий отримав повне відшкодування витрат, пов`язаних з його лікуванням, від підсудного, тому вимоги до Страховика в цій частині не підлягають відшкодуванню Страховиком.

Вказує, що судом проігноровано норму Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-VI, та прийнято незаконне і безпідставне рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_7 щодо сплати йому страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну. Потерпілий ОСОБА_7 внаслідок невиконання своїх обов`язків, а саме після ДТП, 01.10.2015 року, не звернувся протягом 1 року із заявою про страхове відшкодування та втратив своє право на його отримання. Також зазначає, що ОСОБА_7 не забезпечив доступу представника ПрАТ «УПСК» до пошкодженого транспортного засобу, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Зазначає, що сума відшкодування за шкоду, заподіяну майну ОСОБА_7 , вирахувана судом всупереч вимогам Закону України №1961-VI, тому що не була зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Крім того, задоволення вимог ОСОБА_7 , ОСОБА_10 щодо стягнення із ПрАТ «УПСК» моральної шкоди у розмірі 500 грн. є безпідставною по відношенню до Страховика, оскільки заявлена сума не передбачена Законом України №1961-VI.

В спільно поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просять скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити. Вважають, що вирок є незаконним у зв`язку з неповнотою та однобічністю судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, судове рішення ґрунтується на матеріалах та доказах достовірність яких викликає сумнів. Вказують, що огляд місця події від 1 грудня 2015 року складений в порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, а саме в протоколі огляду місця події не зафіксовано потрапляння колеса автомобіля, яким керував ОСОБА_9 , у вибоїну на дорозі, не зафіксована траєкторія руху транспортного засобу до зіткнення автомобілів, яку необхідно було зафіксувати на схемі місця ДТП, а тому протокол огляду місця ДТП та схема до нього є недопустимим доказом. Зазначають, що один із понятих був дядьком потерпілого ОСОБА_7 , що суперечить ст. 223 КПК України. Зауважують, що судом не звернуто увагу, що показання потерпілих дані на досудовому слідстві на підставі яких було призначено автотехнічну експертизу та показання надані в суді першої інстанції, містять суперечності. Вказують, що в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р №1452/735), не був проведений медичний огляд потерпілого ОСОБА_10 на стан алкогольного сп`яніння та транспортний засіб «Daewoo Lanos» не був наданий для огляду спеціалісту авто техніку, під час досудового слідства не було проведено слідчого експерименту. Посилаються на те, що письмове повідомлення про підозру слідчим було вручено ОСОБА_9 30 березня 2016 р., а 31 березня 2016 р. датовано обвинувальний акт, копію якого було вручено стороні захисту в підготовчому засіданні. Звертають увагу, що в обвинувальному акті не відображено всі положення ст. 91 КПК України, він є неконкретним, в ньому слідчий і прокурор не навели ознак суб`єктивної сторони складу злочину, не зазначені наслідки вчинення злочину, як того вимагають положення ст. 286 КК України та кримінально - процесуального законодавства, чим було порушено права обвинуваченого ОСОБА_9 на захист та на справедливий суд. Вважають, що судом було незаконно визнано потерпілими ОСОБА_12 , який отримав легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_7 , власника автомобіля, який згідно КПК України має статус цивільного позивача. Зазначають, що судом необґрунтовано було відмовлено у клопотанні захисту про виклик слідчого для допиту у якості свідка, проігноровано клопотання про долучення документів до матеріалів кримінального провадження, які ставлять під сумнів невинуватість водія ОСОБА_14 , відмовлено в клопотанні про проведення слідчого експерименту.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_15 просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що обставини, на які посилаються апелянти є безпідставними та надуманими, оскільки судом були з`ясовані всі обставини справи в їх сукупності, всім зібраним доказам дана належна оцінка з точки зору їх належності і допустимості, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а вирок є обґрунтованим та законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на підтримку поданої ними апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, вони задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження відповідають фактичним обставинам вчиненого та підтверджуються дослідженими доказами кримінального провадження, яким суд дав вірну кримінально правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений як під час досудового розслідування так і в суді першої та апеляційної інстанції визнавав факт виїзду ним на зустрічну смугу руху та зіткнення на лівій смузі руху з автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 .. При цьому пояснивши, що після того як колесо його автомобіля потрапило у яму на дорозі, транспортний засіб підкинуло і почало заносити на зустрічну смугу руху. Додавши газ, він намагався вирівняти авто, проте не встиг повернутись на свою смугу руху і допустив зіткнення з транспортним засобом. Потім зателефонував у поліцію, викликав швидку та про ДТП повідомив страхову компанію.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів потерпілий ОСОБА_10 отримав закритий перелом правого надколінника, садна м`яких тканин правого колінного суглобу, що підтверджується даними висновку судово-медичного експерта №580 від 24.12.2015 року, з якого слідує, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які виникли від травмуючої дії тупих твердих предметів, могли виникнути внаслідок ДТП, а саме внаслідок удару об виступаючі частини салону автомобіля після зіткнення його з іншим легковим автомобілем, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як спричиняють тривалий розлад здоров`я (Т1 а.п. 65-66).

Крім того, даними висновку судово-медичного експерта №564 від 23.12.2015 року, встановлено, що у ОСОБА_12 виявлена забійна рана в ділянці правої брови. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого твердого предмету, могло виникнути внаслідок ДТП при ударі об виступаючі частини салону автомобіля після зіткнення його з іншим легковим автомобілем, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричиняє короткочасний розлад здоровя (Т1 а.п. 51-52).

Винуватість ОСОБА_9 підтверджується висновком судової експертизи обставин та механізму ДТП від 04.03.2016 р. №56А, в якому зазначено, що при заданих слідством обставинах пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем «Renault Trafik», р.н. НОМЕР_3 шляхом своєчасного застосування гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вказаного у вихідних даних. При заданих слідством обставинах пригоди, з урахуванням вирішення попередніх запитань, з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП являється виїзд автомобіля «Renault Trafik», р.н. НОМЕР_3 на смугу руху автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 , на такій заданій відстані від останнього, при якій водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення, з моменту виникнення небезпеки для його руху, вказаного у вихідних даних (Т.1 а.п. 27-30).

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_16 підтвердив наданий ним висновок судової експертизи обставин та механізму ДТП №56-А від 04.03.2016 року, вказавши, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Renault Trafik», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.1, 11.3., 12.1 та вимог дорожнього знаку 1.13 (з табличкою 7.12 «зона дії 600 м») ПДР України, а водій автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 - відповідно до вимог п.п. 11.1, 12.3. ПДР України. ОСОБА_9 мав вибрати таку безпечну швидкість з урахуванням дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, його завантаженості, щоб мати змогу контролювати керованість транспортним засобом. Оскільки дорожня розмітка не проглядалась, як задано в постанові слідчого, ОСОБА_9 повинен був дотримуватись 11.1., 11.3 ПДР, тобто повинен був враховувати ширину проїзної частини, габарити ТЗ, безпечні інтервали. Ініціатором небезпеки для руху був водій саме автомобіля «RenaultTrafik», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , який виїхав на смугу зустрічного руху, оскільки водій автомобіля «DaewooLanos», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 перешкод нікому не створював, їхав по своїй смузі для руху. При заданих слідством обставинах пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем «Renault Trafik», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 , шляхом своєчасного застосування гальмування керованого ним транспортного засобу, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, вказаного у вихідних даних.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується поясненнями в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілих, свідків, протоколом огляду місця події від 01.12.2015 р., схемою до нього, фото таблицями.

Твердження захисника про те що протокол огляду місця ДТП та схема до нього є недопустимими доказами, оскільки вони складені в порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, колегією суддів визнані безпідставними, оскільки огляд місця події проводився в присутності обвинуваченого ОСОБА_9 , і протокол про проведення даної слідчої дії, останній підписав без будь яких зауважень, заяв та клопотань. В момент огляду місця події ДТП, ОСОБА_9 погоджувався з вказаним протоколом огляду місця події, не оспорював його.

Доводи апеляційної скарги захисника про те що, один із понятих був дядьком потерпілого ОСОБА_7 , колегією судів не береться до уваги, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази про родинні стосунки останніх. Крім того, потерпілий ОСОБА_7 на момент складання протоколу не мав процесуального статусу потерпілого і не знаходився на місці вчинення процесуальної дії. Більш того, під час складання протоколу огляду ДТП та схеми до нього працівниками поліції застосовувався відеозапис цих дій, що унеможливлює спотворення фактичних обставин огляду місця ДТП.

Твердження захисника, що в порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затв. Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р №1452/735), не був проведений медичний огляд потерпілого ОСОБА_10 на стан алкогольного сп`яніння спростовується п.2 розділу 1 даної Інструкції, згідно якого огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судом першої інстанції було враховано, що судова експертиза обставин та механізми ДТП, судово- медичні експертизи проводились кваліфікованими фахівцями в цих галузях, предметом їх дослідження були усі наявні матеріали, в тому числі медична документація, тому доводи захисника про суперечності в показаннях потерпілих на підставі яких було призначено автотехнічну експертизу, необхідність допиту слідчого в якості свідка та про необхідність проведення слідчого експерименту є необґрунтованими.

Підстав для сумнівів у достовірності даних висновків колегія суддів не вбачає. Висновки експертів узгоджуються із встановленими обставинами кримінального провадження і не викликають сумнівів у їх об`єктивності.

Висновок місцевого суду про те, що причиною дорожньо транспортної пригоди стало порушення з боку водія ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, а саме пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.1, 11.3, 12.1, 12.3 та вимог дорожнього знаку 1.13 (з табличкою 7.12 «зона дії 600 м») є обґрунтованим і підтверджується дослідженими доказами кримінального провадження.

Та обставина, що ОСОБА_9 виїхав на смугу зустрічного руху в результаті провалу колеса автомобіля у яму, не є підставою для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки останній відповідно до імперативних приписів 11.1., 11.3 ПДР, повинен був враховувати ширину проїзної частини, габарити ТЗ, безпечні інтервали. Крім того, згідно п.1.10. ПДР при виникненні небезпеки для руху слід застосувати негайне екстрене гальмування, що обвинуваченим не було зроблено.

Аргументи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про те, що обвинувачення є неконкретним, перевірені колегією суддів, і не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та положенням ст. 91 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в обвинувальному акті не зазначені ознаки суб`єктивної сторони злочину не беруться до уваги, оскільки дії передбачені ч.1 ст. 286 КК України вчиняються з необережною формою вини.

Невиконання водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.1, 11.3, 12.1, 12.3 та вимог дорожнього знаку 1.13 (з табличкою 7.12 «зона дії 600 м») Правил дорожнього руху України, знаків, знаходиться в прямому причинному зв`язку зі вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Аргументи апеляційної скарги захисника, про те що судом було незаконно визнано потерпілими ОСОБА_12 , який отримав легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_7 , власника автомобіля, суперечать чинному законодавству.

Згідно ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як встановлено судом, ОСОБА_12 , злочинними діями ОСОБА_9 , заподіяно фізичну шкоду, а ОСОБА_7 майнову і моральну шкоду.

За таких обставин ОСОБА_12 та ОСОБА_7 обґрунтовано визнані потерпілими особами зі всіма правами передбаченими ст.55 КПК України.

Доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «УПСК» про те, що суд безпідставно стягнув зі страхової компанії в кримінальному провадженні майнову шкоду, оскільки правовідносини між позивачами та ПрАТ «УПСК» носять цивільно правовий характер не узгоджується з положеннями ч.1 ст.128 КПК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі представника ПрАТ «УПСК» на те що, оскільки позивачі не зверталися до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування, а тому вони порушили порядок та умови отримання страхового відшкодування і взагалі дані відносини є цивільно правовими та повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства, перевірені колегією суддів і не беруться до уваги.

Як вбачається з матеріалів провадження представник потерілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_17 (т.1 а.с.131-132) звернувся до суду із клопотанням в якому просив залучити в якості цивільного співвідповідача за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої злочином страхову компанію, яке було задоволено ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2016 року.

Згідно роз`яснень п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, при пред`явленні позовних вимог про відшкодування шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правові висновки Верховного Суду України у справі №6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року відповідно до якого потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Враховуючи вищевикладене, правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 підтверджує законність прав потерпілих та страхувальника на повне відшкодування збитків за рахунок винної особи, що застрахувала свою відповідальність або за рахунок страховика.

Аргументи апеляційних вимог представника страхової компанії ПрАТ «УПСК» про неправильну та безпідставну виплату потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 страхового відшкодування за шкоду, заподіяну злочином, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно приписів ст.24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі" у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди ОСОБА_10 суд враховував тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених йому внаслідок ДТП, тривалість його лікування, а саме продовження лікування до цього часу, проведення трьох хірургічних операцій на правій нозі, а тому сума стягнень є співрозмірною з отриманими тілесними ушкодженнями та душевними переживаннями.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Підстав для задоволення апеляційних скарг, колегія суддів, не знаходить.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги представника цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія», обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2