АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1033/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
28 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
перекладача ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції м. Києва ОСОБА_11 , погоджене начальником відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_12 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2018 року включно, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Грозний Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, не одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання сторони захисту та визнано затримання підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконним.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про незаконне затримання ОСОБА_13 , яке фактично відбулося за 24 години до складання протоколу затримання за ст. 208 КПК України, з грубим порушенням вимог ст. 20 КПК України та ст. 52 КПК України, оскільки затриманий не володіє мовою, якою ведеться судочинство та є громадянином Російської Федерації.
Також адвокат вказує на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додає про відсутність кваліфікуючих ознак вчинення злочину в складі організованої групи та вказує про те, що кваліфікація зроблена на припущеннях, з метою створення штучних умов щодо тяжкості злочину.
Далі в апеляційній скарзі захисник вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні, в порушення вимог ст. 183 КПК України, не визначено розміру застави та не зроблено посилання в ухвалі про обставини, які враховані судом щодо можливості не визначати заставу.
У підсумку автор апеляційної скарги вказує про те, що в ухвалі слідчого судді не визначено місце тримання ОСОБА_13 в установі слідчого ізолятора УДПС України.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 зазначає, що в оскаржуваному судовому рішенні не зазначено час оголошення її повного тексту; матеріали провадження не містять доказів наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки додані до клопотання матеріали не підтверджують причетність підозрюваного до злочину; незаконність затримання ОСОБА_13 , оскільки не відомо хто фактично і на яких підставах затримав ОСОБА_9 та доставив до слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 ; інкримінований підозрюваному злочин не є злочином вчиненим із застосуванням насильства або погрозою його застосування, у зв`язку із чим суд мав застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
23 січня 2018 року ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції м. Києва ОСОБА_11 , за погодженням із начальником відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_12 , звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року дане клопотання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2018 року включно.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_13 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_13 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Посилання апелянта на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_16 інкримінованого кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_16 інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколі обшуку від 21.01.2018 року, протоколі додаткового огляду місця події, протоколі огляду місця події від 15.11.2017 року, протоколі допиту потерпілого ОСОБА_17 , протоколі допиту як потерпілого ОСОБА_18 , протоколі допиту свідка ОСОБА_19 , протоколах пред`явлення особи для впізнання, протоколі допиту свідка ОСОБА_20 , протоколі огляду мобільного телефону, протоколі допиту свідка ОСОБА_21 , протоколі огляду автомобіля «Мерседес Віто» та інших матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
Твердження сторони захисту про відсутність у доданих до клопотання слідчого матеріалів доказів на підтвердження причетності підозрюваного до інкримінованого злочину, колегія суддів вважає непереконливим, оскільки, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним ОСОБА_16 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 на свободу.
Доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_9 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Посилання захисників на незаконне затримання ОСОБА_9 , не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки положеннями ч. 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам неналежної правової поведінки, тобто закон чітко визначає підстави для скасування ухвали та відмови у задоволенні клопотання слідчого і не містить можливості їх розширеного тлумачення.
Крім того, доводи сторони захисту щодо незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_9 знайшли своє відображення в оскаржуваному судовому рішенні, відповідно до якого слідчий суддя, дослідивши надані стороною обвинувачення матеріали та вислухавши правову позицію сторін кримінального провадження, дійшов висновку про незаконність затримання ОСОБА_22 , належним чином обґрунтувавши своє рішення в цій частині.
Посилання адвокатів на відсутність кваліфікуючих ознак вчинення злочину в складі організованої групи та те, що кваліфікація дій підозрюваного ґрунтується на припущеннях, з метою створення штучних умов щодо тяжкості злочину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки кваліфікація дій підозрюваного може бути змінена протягом досудового розслідування, проте на момент розгляду клопотання, у колегії суддів не викликає сумнівів правильність кваліфікації дій підозрюваного, з урахуванням обставин справи та доданих до клопотання доказів. Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи захисника ОСОБА_8 стосовно відсутності в резолютивній частині ухвали слідчого судді часу оголошення її повного тексту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки слідчим суддею допущена описка, що в свою чергу не позбавляє сторону захисту звернутися до суду із відповідною заявою про її виправлення.
Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення і посилання захисника на необґрунтоване невизначення слідчим суддею розміру застави, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу,має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що ОСОБА_23 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, а саме у вчиненні незаконного позбавлення волі або викрадення людини, вчиненого з корисливих мотивів, щодо двох або більше осіб за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, що спричинили тяжкі наслідки, порушень слідчим суддею вимог ст. 183 КПК України, колегія суддів не вбачає. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження адвоката ОСОБА_8 стосовно того, що інкримінований підозрюваному злочин не є злочином вчиненим із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і не визначення місця тримання ОСОБА_13 в установі слідчого ізолятора УДПС України, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції м. Києва ОСОБА_11 , та застосовано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2018 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4