Справа № 495/5805/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2017 року м. Білгород - Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої - однособово судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області та розглянувши клопотання ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185КК України, про зміну міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, суд
сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
У провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0001579 відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає 17 вересня 2017 року. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про зміну міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, він обвинувачується у скоєннні не тяжкого злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких знаходиться на обліку у лікаря згідно висновку якого дитині рекомендований постійний контроль обох батьків (підтверджується довідкою).

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, оскільки не відпали ризики передбачені статтею 177 КПК України, обвинувачений раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі за скоєння особливо тяжкого злочину, крім того, в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за скоєння ряду тяжких злочинів.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч.4 ст.176 КПК України, запобіжний захід застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особи про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані якої обвинувачується особа.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи те, що ОСОБА_3 хоча і обвинувачується у скоєнні злочину середньої тяжкості, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину, відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнився в 2014 році, судимість не знята та не погашена, в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за його обвинуваченням, суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиною доцільною та співразмірною мірою запобіжного заходу, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, судом враховується наступне:

У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Крім того, обрання стосовно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. … Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».

Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На теперішній час по зазначеному кримінальному провадженню не допитані усі учасники судового процесу, а тому є усі підстави вважати, що ризики, які були встановлені у ході досудового розслідування та передбачені п. п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зникли та не зменшились, а саме, обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, так як раніше судимий за користний злочин, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинених ним вказаного та можливо інших кримінальних правопорушень.

Крім того, також є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може знову вчинити інше кримінальне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 176, 187 КПК України, - суд -

УХВАЛИВ:
У задоволення клопотання ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185КК України, про зміну міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1