Кримінальне провадження № 274/1234/17
Провадження №1-кп/0274/203/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

з участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

обвинуваченого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

потерпілої. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у м. Бердичеві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.02.2017 року за № 00000309 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гришківці Бердичівського району Житомирської області, громадянин України, з середньо- спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 22.12.2014 Бердичівським міськрайонним судом за ч. 1 ст.164 КК України, засуджений до 120 годин громадських робіт; 2) 15.03.2016 року Бердичівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 164 КК України, засуджений до 2 років обмеження волі з іспитовим терміном на 2 роки, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -

в с т а н о в и в :
Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду в Житомирській області від 03.12.2013 року ОСОБА_4 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно.
Незважаючи на це, ОСОБА_4 злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини /аліментів/, на офіційні попередження, які надсилались державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції не реагує, не повідомляє державного виконавця про місце роботи та отримані доходи, ніякої матеріальної допомоги дочці не надає, участі у вихованні дитини не приймає, її життям не цікавиться.
Так, заборгованість по виконавчому листу № 274/5926/13-ц від 07.03.2014 року, який перебуває на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції за період з 01.08.2015 року по 01.03.2017 рік становить 19 місяців або в грошовому еквіваленті 9500,00 грн., а саме: серпень 2015 року - 500,00 грн., вересень 2015 року - 500,00 грн., жовтень 2015 року - 500,00 грн., листопад 2015 року - 500,00 грн., грудень 2015 року - 500,00 грн., січень 2016 року - 500,00 грн., лютий 2016 року - 500,00 грн., березень 2016 року - 500,00 грн., квітень 2016 року - 500,00 грн., травень 2016 року - 500,00 грн., червень 2016 року - 500,00 грн., липень 2016 - 500,00 грн., серпень 2016 року - 500,00 грн., вересень 2016 року - 500,00 грн., жовтень 2016 року року - 500,00 грн., листопад 2016 року - 500,00 грн., грудень 2016 року - 500,00 грн., січень 2017 року - 500,00 грн., лютий 2017 - 500,00 грн.
Нарахування заборгованості здійснено, згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав повністю. Показав, що на даний час він проживає з батьками, працює неофіційно в м. Києві. З листопада 2017 року він почав виплачувати аліменти. Платить по 200, 300 грн. В період, що йому інкримінується, аліменти на утримання дитини дійсно не платив, бо проживав з співмешканкою, існував за рахунок тимчасових підробітків, харчувався з підсобного господарства. Про правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням він знав, аліменти не платив, бо не мав змоги.

Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого діяння у повній мірі стверджується також сукупністю інших досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду повідомила, що з моменту коли вони розлучилися по терперішній час, обвинувачений життям, навчанням, вихованням доньки не цікавиться, не телефонує, на дні народження не вітає. Вона виховує дитину сама, працює поваром в м. Києві. Наполягає на суворості покарання обвинуваченому, бо ніякого каяття в його діях вона не бачить. Підтвердила те, що з листопада 2017 року обвинувачений почав платити адіменти, але не щомісячно і не в повній сумі. Також потерпіла розповіла суду про зустріч обвинуваченого з донькою, яка сталася незадовго до судового засідання в маршрутному таксі. Обвинувачений з донькою навіть не привітався та не заговорив, зробив вигляд, що вони не знайомі. Дитину дуже це образило, прийшовши додому вона плакала.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.08.2008, обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.п. 14 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 , її батьком являється саме обвинувачений ОСОБА_4 (а.п. 15 т. 1).

Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 03.12.2013 року, шлюб між потерпілою та обвинуваченим розірвано, з обвинуваченого стягнуто аліменти на утримання доньки (а.п. 16 - 17 т. 1).

В матеріалах справи міститься також копія виконавчого листа, виданого на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області (справа №274/5926/13-ц) від 07.03.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 зобов`язано до сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, а також рішення Бердичівського міськрайонного суду від 09.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів (а.п. 18, 19 т. 1).

Сума заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів та період за який вона утворилась встановлено згідно довідки-розрахунку ВДВС Бердичівського МРУЮ за № 8/42477880 від 15.03.2017 року . Відповідно до її змісту, аліменти обвинуваченим за період з серпня 2015 року по лютий 2017 року жодного разу не сплачено (а.п. 24 т. 1).

Про те, що ОСОБА_4 знав про існування заборгованості по аліментам та про кримінальну відповідальність за ухилення від їх сплати свідчить власноручно написана ним розписка, що міститься у матеріалах справи (а.п. 23 т. 1).

Згідно довідки Бердичівського міського центру зайнятості населення, ОСОБА_4 на обліку у вказаній установі як безробітній не перебував та не перебуває (а.п. 32 т. 1).

Згідно довідки Бердичівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, ОСОБА_4 на податковому обліку, як фізична особа підприємець не значиться (а.п. 33 т. 1).

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин передбачений ст.164 КК України.
При визначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 164 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачений двічі судимий за вчинення злочину, передбаченого ст. 164 КК України, скоїв аналогічний злочин в період іспитового строку встановленого попереднім вироком суду, свою вину визнав, проживає з батьками, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога, психітра не перебуває, на обліку в центрі зайнятості, податковому обліку, як фізична особа підприємець не перебуває , розлучений, інших дітей, крім доньки ОСОБА_8 , на утриманні не має.
Обставин, що пом`якшують, обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, суд визначає в порядку ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Судові витрати у справі відсутні.
Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб в рамках кримінального провадження не накладався.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Остаточне покарання ОСОБА_4 визначити в порядку ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.03.2016 року, а саме у виді обмеження волі строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право на отримання в суді копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1