АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1622/17 Справа № 192/546/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( приймає участь в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України,

якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» та спостережної комісії при Солонянській районній Державній адміністрації у Дніпропетровській області про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, просить ухвалу скасувати, застосувавши до нього положення ст. 82 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні подання про заміну покарання більш м`яким покаранням, не в повній мірі врахував, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання, працює на виробництві установи, має 8 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, не порушує режиму утримання, приймає участь у програмах диференційного виховного впливу та самодіяльних організаціях, а також у повному обсязі визнав свою вину у вчиненому ним злочині, тому має законне право на заміну покарання на більш м`яке.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» та спостережної комісії при Солонянській районній Державній адміністрації у Дніпропетровській області про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, та в 2013 році не визнав своєї вини у вчиненні злочину у зв`язку з чим подавав касаційну скаргу, має характеристику від психолога, з якої вбачається, що ОСОБА_7 підлягає нагляду та контролю, отже шлях виправлення засудженого має певні часові проміжки, які не можуть бути скорочені шляхом застосування заохочень, а тому на даний час ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив застосувати до нього положення ст. 82 КК України, прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

На думку колегії суддів, розглядаючи подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_7 на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, і з цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову у задоволенні даного подання.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, має 7 заохочень та характеристику від психолога, факт відбуття ним більше третини строку покарання, не є достатньою підставою для застосування до засудженого ст. 82 КК України, що є правом суду.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його працевлаштування, та те, що він має заохочення, а стягнень не має, приймає участь у програмах диференційного виховного впливу та самодіяльних організаціях, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Так, 11 березня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.

З довідки про стягнення та заохочення вбачається, що засуджений має 7 заохочень за період з 2013 року по 24.03.2017 року, після відмови у застосуванні до засудженого ОСОБА_7 положень ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення, застосовано два заохочення, а всього за весь період відбування покарання- 7 заохочень(а. п. 5).

Засуджений ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі до 9 років з конфіскацією майна відбуває призначене покарання з 01.04.2012 року, кінець строку- 31.03.2020 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність застосування положень ст.82 КК України, з урахуванням того, що шлях виправлення засудженого має пройти певні часові проміжки, які не можуть бути скорочені шляхом застосування заохочень.

Отже, хоча станом на 31.03.2017 року ОСОБА_7 і відбув 2/3 частини строку покарання, разом з тим, відповідно до ст.82 КК України застосування положень щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття засудженим визначеного строку покарання є правом суду. При цьому, судом першої інстанції було не лише досліджено позитивну характеристику засудженого, відомості про його працевлаштування та наявність заохочень, але і об`єктивно вивчено матеріали особової справи, на підставі яких зроблено висновок, що засуджений підлягає нагляду та контролю, а тому вказані судом обставини в сукупності не дають підстав для застосування положень ст.82 КК України з огляду на передчасність висновків про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Зазначеним в ухвалі суду обставинам того, що засуджений не визнавав вини у вчиненні злочину та подавав касаційну скаргу, надано оцінку як таким, що це є правом особи, а тому неможливо погодитись із доводами апеляційної скарги, що це стало підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом фактичного строку відбування покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4