АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1755/17 Справа № 207/1389/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000663, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання у виді вісімдесяти годин виправних робіт.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді особистого зобов`язання залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по аліментам на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено без розгляду.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, ОСОБА_8 , будучи згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2014 року зобов`язаним до сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, щомісячно у розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 11 січня 2013 року, на користь матері ОСОБА_7 , будучи повідомленим про необхідність сплачувати аліменти щомісяця у встановленому рішенням суду розмірі, знаючи про свої обов`язки щодо сплати аліментів, будучи працездатним, в період часу з жовтня 2015 року по травень 2017 року включно вихованням дитини не займався, матеріальну допомогу не надавав, аліменти не сплачував, що потягло виникнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 20508 грн. 54 коп., що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 164 КК України за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що з оскаржуваним вироком він не згоден, вважає його незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Зазначає, що в період часу з 20.05.2015 року по 21.07.2015 року перебував у зоні АТО, що підтверджується довідкою за №172 від 03.08.2017 року, та у подальшому був звільнений у запас, після чого не міг працевлаштуватися, втім у межах своїх можливостей приїжджав до дитини, приділяв їй увагу та купував необхідні речі. Вказує, що в травні 2015 року захворіла його мати, що позбавило його можливості надавати кошти на дитину, оскільки він витрачав їх на ліки, та з цього часу і почалася нараховуватися заборгованість.

В подальшому він вирішив повторно вступити до лав ЗСУ, проте в усній розмові йому було повідомлено про неможливість його прийняття через наявність судимості.

На думку апелянта, судом під час ухвалення вироку та призначення йому покарання в достатній мірі не враховано наявність у нього пом`якшуючих обставин, зокрема той факт, що він допустив заборгованість через збіг сімейних обставин, є раніше не судимою особою, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, вину у вчиненому визнав повністю.

Апелянт акцентує увагу суду на тому, що в період часу, з лютого 2013 року по липень 2013 року його донька мешкала разом з ним і була на його утриманні. Також обвинувачений зазначає, що всі наявні обставини свідчать про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати аліментів, проте суд виніс суворе рішення та позбавив його можливості працевлаштуватися та мати змогу виплачувати аліменти.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; прокурора та потерпілу, що наполягали на залишенні апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 164 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо надмірної суворості призначеного йому покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; відсутність обставин, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого; відомості про його особу, а саме те, що він, будучи працездатним, не працює, вину визнав, втім заборгованість зі сплати аліментів не погасив, живе з матір`ю, яка є інвалідом та потребує допомоги, раніше не судимий. Крім того, судом було взято до уваги позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покарання обвинуваченого.

Проаналізувавши та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання найбільш суворого за видом та розміром з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України - у виді обмеження волі строком на два роки, а також про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування цього покарання, зі звільненням від нього з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України. Колегія суддів з цим висновком погоджується, оскільки вважає це покарання законним, справедливим за видом та розміром, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд недостатньою мірою врахував обставини справи та відомості про його особу, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки фактично ці обставини були відомі суду, зазначені у вироку та достатньою мірою враховані при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Крім того, на думку колегії суддів, тривалість строку ухилення обвинуваченого від сплати аліментів, що перевищує три роки; розмір заборгованості; особисте ставлення обвинуваченого до скоєного, що виражається в ухиленні від погашення будь-якої частини заборгованості навіть після ухвалення щодо нього обвинувального вироку суду; той факт, що він, будучи працездатним, не працює; позиція потерпілої щодо покарання обвинуваченого, - у сукупності виключають можливість призначення останньому більш м`якого покарання незважаючи на ті обставини, що наведені ним в обґрунтування апеляційної скарги.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4