Справа №463/2090/16-к
Провадження №1-кп/463/39/18
УХВАЛА
судового засідання
15 лютого 2018 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілих ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002346 від 16.07.2014 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, -

встановив:
Згідно з направленим на адресу суду обвинувальним актом, затвердженим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення у даному кримінальному провадженні повторної судово-медичної експертизи. Своє клопотання захисник ОСОБА_6 обґрунтовував тим, що Висновок експерта № 147, складений експертами Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», не ґрунтується на матеріалах справи, неповний, протиречивий, а, відтак, не відображає обставин, що з`ясовуються у кримінальному провадженні. Проведення експертизи просив доручити експертам ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України (м. Київ, вул. Оранжерейна, 9).

Обвинувачена ОСОБА_7 клопотання свого захисника підтримала і просила задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 надав суду письмове заперечення проти клопотання захисника і у судовому засіданні вказав, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Зокрема, ним було зазначено, що відповіді на запитання, які заявлено у клопотанні про проведення повторної судово-медичної експертизи, уже були надані комісією судово-медичних експертів у висновку комісійної судово-медичної експертизи № 147 від 17.07.2015 р. Крім того, як зазначив прокурор ОСОБА_3 , питання № 16 у переліку запитань є правовим питанням, а тому не входить до предмета судово-медичної експертизи.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_5 надала суду письмове заперечення проти клопотання захисника і у судовому засіданні вказала, що таке клопотання є безпідставним, небгрунтованим і не підлягає задоволенню, оскільки відповіді на заявлені у клопотанні запитання містяться як у Висновку № 147, та і в інших доказах, які були зібрані по даному кримінальному провадженні. Крім того, представник потерпілих ОСОБА_5 вказала, що повторна експертиза проводиться з тих же предмету і обставин, якщо висновок первинної експертизи визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або інакше викликає сумніви в його правильності, а на вирішення повторної експертизи ставляться ті ж самі питання, з тими ж вихідними даними. Проте, захисник ОСОБА_6 у своєму клопотанні поставив перед експертами перелік запитань, які відрізняються від тих, які досліджувались експертами при проведенні первинної судово-медичної експертизи. Потерпіла у судовому засіданні підтримала позицію свого представника.

Також у судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи представником цивільного відповідача. Своє клопотання представник цивільного відповідача ОСОБА_8 обґрунтовувала тим, що Висновок експерта № 147, складений експертами Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», є суперечливим за своїм змістом, а його окремі положення прямо протилежні обвинувальному акту, обставинам справи та чинному законодавству. Проведення експертизи просила доручити експертам ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України (м. Київ, вул. Оранжерейна, 9).

Сторона захисту підтримала вказане клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти вказаного клопотання і вказав, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки під час судового розгляду суд призначає експертизу за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого, а цивільний відповідач не є стороною кримінального провадження.

Представник потерпілих ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що в письмових поясненнях щодо цивільного позову представника цивільного відповідача було висвітлено позицію цивільного відповідача щодо Висновку експертизи № 147, що є практично аналогічним до змісту заявлено клопотання. Позиція потерпілих була викладена в письмових запереченнях, поданих до суду, зокрема щодо Висновку експертизи № 147. Також зазначила, що клопотання є необґрунтованим і безпідставним, а тактика цивільного відповідача спрямована на затягування розгляду кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала позицію свого представника і просила відмовити в задоволенні клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що заявлені клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

У ч.1 ст. 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
У судовому засіданні встановлено, що сторона захисту та представник цивільного відповідача просять суду призначити у справі проведення повторної судово-медичної експертизи, у зв`язку з тим, що наявний у матеріалах кримінального провадження Висновок експерта (комісійна судово-медична експертиза) № 147 є суперечливим та однобоким, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, викликає сумніви в його правильності. Вказані доводити захисника та цивільного відповідача свого підтвердження не знайшли. Суд враховує думку прокурора та представника потерпілих про те, що відповіді на передбачені в заявленому клопотанні запитання уже були надані судовими експертами при проведенні у кримінальному провадженні комісійної судово-медичної експертизи, за результатами якої було складено Висновок експерта № 147. Крім того, під час допиту судових експертів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судових засіданнях від 05.05.2017 р. та 26.06.2017 р. вказані експерти підтримали свій Висновок експерта №147 в повному обсязі та підтвердили надані ними відповіді на поставлені перед судово-медичною експертизою запитання.
Окрім того, суд бере до уваги і те, що, на підставі ст. 3 КПК України, цивільний відповідач не є стороною кримінального провадження, а відтак, не наділений правом, відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України, заявляти клопотання про проведення експертизи в суді.
В силу норм ст. 332 КПК України відсутні правові підстави для призначення повторної експертизи, оскільки стороною захисту не наведено обґрунтування у чому полягали суперечності, розбіжності, неточності та неповнота проведеної у кримінальному провадженні комісійної судово-медичної експертизи та таких не встановлено і в ході судового розгляду.
Клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи сформульовані без урахування положень ст.ст. 242, 332 КПК України, у зв`язку з чим вони, за своєю суттю є сумнівними, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, зокрема стороною захисту та представником цивільного відповідача не визначено підставу для проведення експертизи, регламентовану ст. 242 КПК України, не враховано те, що повторною є експертиза під час якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної експертизи на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, а не з метою усунення певних сумнівів в учасників процесу, перевірки попередніх висновків експертів на дотримання законодавства при їх проведенні, тобто фактичної оцінки наявних у провадженні доказів.
В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, насамперед, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зважаючи на зазначені вище обставини, а також на те, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності, суд не вбачає підстав для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 242, 332 КПК України,
ухвалив:
Відмовити в задоволенні клопотання захисника та представника цивільного відповідача про призначення повторної судово-медичної експертизи.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1