Справа № 137/1610/16-к
Провадження №11-кп/772/923/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000214 від 07.06.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст.89 КК України раніше несудимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_9
захисника : ОСОБА_7
обвинуваченого : ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2017 року скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України та призначити покарання у вигляді арешту на строк 6 місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2017 року скасувати , а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ст. 384 ч.1 КК України закрити.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2017 року визнано ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.384 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 2(два) місяці.
Згідно вироку Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2017 року визнано винним ОСОБА_8 та засуджено за вчинення наступного.
Пі час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000084 від 08.03.2016 року щодо вчинення 08.03.2016 року о 19-30 год. хуліганських дій відносно ОСОБА_10 , у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_11 , було встановлено, що ОСОБА_8 в момент здійснення хуліганських дій знаходився на місці їх вчинення, а саме перебував на задньому сидінні мотоцикла «Viper 200 N» номер рами НОМЕР_1 та був свідком злочину.
09.03.2016 року в приміщенні Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, що розташоване по вул. Вінницька, 58 в смт. Літин Вінницької області, на підставі наданого доручення оперативному підрозділу від 09.03.2016 року та наказу № 84 від 09.03.2016 року про створення слідчо-оперативної групи для розкриття та розслідування кримінального правопорушення, оперуповноваженим Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_12 по даному провадженню в якості свідка допитано ОСОБА_8 , якому були роз`яснені його кримінальні процесуальні та Конституційні права і обов`язки, а також перед початком допиту було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань та за ст. 385 КК України за відмову від дачі показань, ознайомившись з якими ОСОБА_8 повідомив, що він показання давати бажає на українській мові, поставивши свій підпис.
Під час проведення допиту в якості свідка ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою укриття від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків у подальшому, дав завідомо неправдиві показання в якості свідка. А саме повідомив про те, що 08.03.2016 року він приїхав разом із ОСОБА_11 до кафе «Відродження» в с. Уладівка Літинського району Вінницької області, де відпочивав на протязі дня та не відлучався з кафе, а ОСОБА_11 покидав приміщення кафе, але через годину повернувся. ОСОБА_8 також повідомив, що 08.03.2016 року разом із ОСОБА_11 в с. Миколаївка Літинського району Вінницької області не перебував. По закінченню складання протоколу допиту в якості свідка від 09.03.2016 року свідок ОСОБА_8 ознайомився із ним та підтвердив власноручно дійсність та правильність змісту письмово і поставив свій підпис.
Неоспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину , прокурор вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню на підставі ст.414 КПК України через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку в порушення вимог ст.65 КК України , а також роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 ( зі змінами), вирішуючи питання щодо міри покарання обвинуваченому, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_8 злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що він ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні не розкаявся, винним себе не визнав і призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, позитивна характеристика ОСОБА_8 за місцем проживання викликає обґрунтовані сумніви, з огляду на те, що він ніде не працює та суспільно корисною працею не займається , раніше притягувався до кримінальної відповідальності , однак на даний час в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Також, судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку вчиненого діяння, ОСОБА_8 давав неправдиві покази під час досудового розслідування тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням зброї.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовані тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження ; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд в порушення вимог ст. 23 КПК України не пересвідчився, чи існує кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , посилається на протокол допиту ОСОБА_8 від 09.03.2016 року всупереч вимог ч.4 ,5 ст. 95 КПК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, так як показання ОСОБА_8 не мають значення для вирішення справи.

Суд під час розгляду кримінального провадження, досліджував копії процесуальних документів з іншого кримінального провадження, які не були належним чином надані в матеріали даного провадження, належним чином завірені, що є абсолютно недопустимим відповідно до вимог ст. 358 КПК України.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Жодним документом чи іншим доказом не підтверджується те, що ОСОБА_8 на момент здійснення хуліганських дій знаходився на місці вчинення злочину, а саме перебував на задньому сидінні мотоцикла «Viper» та був свідком злочину, даний висновок був взятий судом із обвинувального акту , тобто цей висновок ґрунтується на припущеннях , що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України та ст..17 КПК країни є недопустимим.

Обставини, які взяті в основу обвинувального висновку можуть бути встановлені лише вироком суду, що набув законної сили, однак такого вироку до цього часу немає, тому стверджувати про правдивість чи неправдивість показів ОСОБА_8 на даному етапі неможна .

Разом з тим, як стверджує захисник, його підзахисного в стані алкогольного сп`яніння було затримано в порядку ст. 208 КПК України, допитували як свідка, при цьому не надали можливості укласти угоду із захисником, що є грубим порушенням права особи на захист.

Таким чином, на думку захисника , « протокол допиту» від 09.03.2016 року , який наразі є основним «документом» на підтвердження обвинувачення у неправдивих показах, не є процесуальним документом через численні порушення, допущені при допиті ОСОБА_8 та при складанні цього протоколу, а також, викладене в обвинувальному акті обвинувачення не відповідає показанням із протоколу допиту ОСОБА_8 .

Крім того, всупереч вимог Інструкції про організацію діловодства в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України № 747 від 23.08.2012 року, допит ОСОБА_8 було проведено неуповноваженою особою , що відповідно до ст. 86 КПК України робить цей доказ, а саме протокол допиту недопустимим .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу , просив її задоволити, при цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив відмовити в її задоволенні , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційних скарг прокурора та захисника слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно і повно досліджені, правильно оцінені у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Відповідальність за ч.1 ст. 384 КК України настає за завідомо неправдиве показання .

Неправдивими є такі показання, які полягають у повідомленні відомостей, які не відповідають дійсності .

Неправдиві показання свідка полягають у повідомленні недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для вирішення кримінальної справи.

Дії винного мають бути вчинені у конкретній обстановці при провадженні дізнання, досудового слідства та судового розгляду.

В даному випадку, дії мали місце саме під час проведення досудового слідства.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що в провадженні досудового розслідування перебувало кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 0000084 від 08.03.2016 року щодо вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України відносно потерпілого ОСОБА_10 ..

Під час допиту в якості свідка ОСОБА_8 , діючи умисно, достеменно знаючи обставини подій? які мали місце у с. Миколаївка Літинського району Вінницької області відносно потерпілого ОСОБА_10 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України давав неправдиві показання щодо обставин місця вчинення у відношенні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Суд першої інстанції дослідив належним чином всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ та зібрані докази у сукупності.

При цьому, судом дотримано вимоги ст. 95 КПК України.

Так, судом дано вірну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину не визнавав, які спростовуються послідовними показами ОСОБА_10 , який пояснював, що відносно нього було вчинено протиправні дії в с. Миколаївка Літинського району Вінницької області, рапортом працівника поліції щодо телефонного повідомлення про злочин; повідомленням потерпілого ОСОБА_10 про злочин , згідно якого одразу ОСОБА_10 після події повідомив до поліції, що декілька осіб було під час нападу на нього ; журналом № 30 обліку доставлених відвідувачів та запрошених до Літинського відділу поліції, що 09.03.2016 року до відділу поліції також прибув ОСОБА_8 ..

На підтвердження заяви ОСОБА_10 свідчить протокол огляду місця події від 09.03.2016 року , згідно якого оглядалась частина дороги яка веде до с. Миколаївка Літинського району Вінницької області, під час огляду було вилучено три металевих предмети подібних до гільз, із протоколу огляду від 09.03.2016 року встановлено , що під час затримання ОСОБА_11 у нього було виявлено та вилучено предмет подібний до пістолета.

За наслідками досудового розслідування було складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 за ч.4 ст. 296 КК України, потерпілим визнано ОСОБА_10 ..

Відповідно ОСОБА_8 було допитано в якості свідка в межах досудового розслідування .

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що в судовому засіданні під час судового розгляду ОСОБА_8 давав показання, що дійсно на мотоциклі разом із ОСОБА_11 їздив в с. Миколаївку Літинського району Вінницької області, що також підтверджує неправдивість показань ОСОБА_8 під час досудового розслідування .

Таким чином, доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 не давав неправдивих показань спростовуються повністю дослідженими судом першої інстанції належними доказами, з оцінкою яких апеляційний суд погоджується.

Твердження захисника про те, що неможливо визначити питання щодо правдивості чи неправдивості показань ОСОБА_8 за відсутності вироку у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 апеляційний суд не приймає, вважає їх хибними, оскільки злочин передбачений ст.384 КК України є закінченим з моменту підписування показань під час ведення досудового слідства .

Доводи захисту щодо порушень допущених при складанні протоколу допиту ОСОБА_8 з посиланням на матеріали про виконання доручень, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Відповідно до ч.2 п.3 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, протокол допиту в якості свідка ОСОБА_8 від 09.03.2016 року, складений оперуповноваженим Літинського ВП капітаном поліції ОСОБА_13 з дотриманням вимог ст. ст. 224 104 КПК України.
У протоколі роз`яснено обов`язки свідка, свідка попереджено про кримінальну відповідальність. Протокол був пред`явлений для прочитання свідку ОСОБА_8 , про що той написав, що ним прочитано, з його слів записано вірно. Також протокол стверджений підписом ОСОБА_8 .
Крім того, допитаний під час судового розгляду ОСОБА_13 пояснював , що у протоколі допиту свідка ОСОБА_8 все написано зі слів останнього. Допит свідка ним проводився на виконання доручення слідчого.
Підстави вважати недопустимим доказом протокол допиту відсутні, оскільки захисником належним чином недоведено наявність порушень вимог КПК України при виконанні даної процесуальної дії.
Твердження захисника щодо порушення під час допиту в якості свідка 09.03.2016 року права ОСОБА_8 на захист, суперечать матеріалам кримінального провадження.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_8 вбачається, що останньому роз`яснювалось право на захист, на що він зазначив, що не бажає користуватись правовою допомогою адвоката.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

З доводами прокурора, що суд першої інстанції не в повній мірі при ухваленні рішення врахував ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим злочину, ставлення його до скоєного та призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, суд апеляційної інстанції не може погодитись , виходячи з наступного.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання суворо додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України несудимий; підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння оскільки те, що він давав неправдиві покази під час досудового розслідування щодо обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням зброї, те, що під час судового засідання не висловлював жалю з приводу вчиненого , не виявляв готовності нести покарання, у скоєному не розкаявся; за місцем проживання ОСОБА_8 сільська рада компрометуючими матеріалами на нього не відає; на обліку у лікаря нарколога чи психіатра він не перебуває; офіційно ніде не працює; відсутність обставин, що відповідно ст.ст. 66 , 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання .

Суд апеляційної інстанції вважає ? що покарання призначене ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України , є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають.

Судове рішення відносно ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим, вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України.

Підстави, передбачені ст.409 КПК України для скасування чи зміни судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П о с т а н о в и в :
В задоволенні апеляційних скарг прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 26.04.2017 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 384 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:
Суддя: