1Справа № 335/3563/18 1-кс/335/2503/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Тому з метою забезпечення кримінального провадження, а саме збереження речових доказів, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на вищезазначене тимчасово вилучене майно.
Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання у її відсутність, без проведення фіксації процесу технічними засобами в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України.
Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання власник майна не повідомив, клопотань та заяв слідчому судді від нього не надходило. За таких обставин слідчий суддя вважав за можливе розглянути клопотання про арешт майна за відсутності слідчого та власника майна в порядку ч. 1 ст. 172 КПК України.
Дослідивши клопотання, матеріали, якими слідчий обґрунтовує його доводи, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий у своєму клопотанні просила накласти арешт на вищезазначене майно з метою попередження їх можливого зникнення, втрати або пошкодження.
Разом із тим, додані до клопотання матеріали не посвідчують, що транспортний засіб «Toyota Celica», державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Celica», державний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , ключі від транспортного засобу «Toyota Celica», державний номер НОМЕР_1 , що були вилучені слідчим в ході огляду місця події, можуть бути приховані, пошкоджені, зіпсовані, можуть зникнути, їх може бути втрачено, знищено, використано, перетворено, переміщено, передано чи відчужено.
Натомість, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2018 задоволено клопотання слідчого та з метою підтвердження допустимості доказів надано дозвіл на обшук місця події, з метою виявлення та вилучення транспортного засобу «Toyota Celica», державний номер НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Celica», державний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , ключів від транспортного засобу «Toyota Celica», державний номер НОМЕР_1 , який проводився 27.03.2018.
Вимогами ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено, що при обшуку слідчий має право, у тому числі, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Аналіз змісту ст. 168 КПК України свідчить, що тимчасово вилученим вважається майно, яке одержане в результаті, у т.ч. й обшуку. При цьому, тимчасово вилученими вважаються вилучені при обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Вилучивши вказане майно, слідчий зобов`язаний виконати вимоги статті 100 КПК України, та ставити питання про його арешт є недоцільним.
Підсумовуючи викладене, на даний час не вбачається наявність передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, з огляду на що у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 168, 170 173, 236 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1