Дата документу Справа № 310/6482/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/6482/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1384/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова Харківської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції із Крюковським районним судом м.Кременчук,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 30 серпня 2016 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 30 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції або його виправдати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки інкримінованого йому злочину він не вчиняв, ланцюжка з потерпілої не зривав та умислу на його викрадення не мав. Також вказує на те, що поняті ані на досудовому розслідуванні, ані в суді не підтверджували того, що в нього був вилучений вказаний ланцюжок. Крім того апелянт зазначає, що органом досудового розслідування не проведено всіх необхідних процесуальний дій, в тому числі, не оглянуті предмети, які нібито були вилучені у нього 30 серпня 2016 року. На думку апелянта, слідчий експеримент проведений за його участі під диктовку працівників поліції; протоколи пред`явлення для впізнання від 30 серпня 2016 року складені з грубим порушенням вимог КПК України. Також обвинувачений вказує на те, що судом не усунуті протиріччя у показаннях потерпілої та понятих, не надано належної оцінки тому факту, що обшук і пред`явлення для впізнання проведенні без захисника, який був залучений лише 31 серпня 2016 року.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, а деякі взагалі проігнорував, та в основу вироку поклав припущення. Також зазначає, що показання потерпілої, її сестри, обвинуваченого та понятих різняться між собою і суд не усунув ці протиріччя. Крім того, на думку апелянта, суд у вироку послався на незаконні та очевидно недопустимі докази, не надав оцінки протоколу огляду місця події від 30 серпня 2016 року, не звернув уваги на те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 30 серпня 2016 року складені з грубим порушенням ст.228 КПК України. Також апелянт зазначає, що в ході судового розгляду судом не встановлено, а прокурором не додано будь-яких доказів, що вказують на походження ланцюжка, ладанки та хрестика. Не надано та не досліджено доказів про те, що майно купувалось та взагалі було присутнє у ОСОБА_9 30 серпня 2016 року.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор вказує на доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вказаного кримінального правопорушення, а відтак і законність та обґрунтованість ухваленого відносно ОСОБА_6 вироку суду, і просить апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

Так, 30 серпня 2016 року о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись в м.Бердянск по вул.Тищенко, запропонував потерпілій ОСОБА_9 та її сестрі ОСОБА_10 познайомитися. Після відмови в знайомстві прослідував за ними, та приблизно о 02 годині 50 хвилин, знаходячись на перехресті вул.Горького та вул.Тищенко в м.Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та зірвав рукою з шиї потерпілої золотий ланцюжок 585 проби вагою приблизно 3 г, вартістю 3000 грн, на якому знаходився хрестик та ладанка, які для потерпілої майнової цінності не становлять.

Після чого, з вказаним майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, тим самим відкрито, повторно викрав належне ОСОБА_9 майно.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, і вважала, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та зазначив, що 30 серпня 2016 року, близько 02 години, він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходив по вул.Тищенко в м.Бердянську, де йшла потерпіла ОСОБА_9 з сестрою ОСОБА_10 .. Він хотів познайомитися з потерпілою, на що вона відповідала нецензурною лайкою. Тоді він схопив її за шию. Потім відійшов від ОСОБА_9 , оскільки йому було зле, присів на лавку. В подальшому приїхала патрульна машина. Також зазначив, що ланцюжка він не зривав. Під час огляду співробітники поліції дістали вказаний ланцюжок зі своїх карманів та підкинули йому.

Проте, суд обґрунтовано вказав у вироку, що вина ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка зазначила, що 30 серпня 2016 року вона разом зі своєю сестрою ОСОБА_11 гуляли по набережній у м.Бердянську та вночі повертались додому. До них підійшов ОСОБА_6 та запропонував познайомитися, на що вони відмовилися. Спочатку він йшов за ними позаду, а потім обігнав їх, підбіг із переулку та зірвав із її шиї ланцюжок, на якому був хрестик та ладанка. Її сестра викликала поліцію. Коли приїхав наряд поліції, вони близько півгодини шукали чоловіка, що зірвав ланцюжок та виявили його біля фонтану на лавці. Працівники поліції його обшукали та вилучили зі спідньої його білизни шматок золотого ланцюжка ОСОБА_9 та її ладанку з хрестиком. Понятих запрошували до того, як речі виклали на капот автомобіля. Шматок ланцюжка та хрестик з ладанкою їй віддали. Ланцюжок був золотий 585 проби на застібці, ладанка та хрестик з медичного золота (білого кольору).

Зазначені показання потерпілої узгоджуються і з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які допитані під час судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_11 зазначила, що 30 серпня 2016 року вона разом з сестрою ОСОБА_9 гуляли по набережній м.Бердянськ та вночі повертались додому. До них підійшов ОСОБА_6 та запропонував познайомитися, на що вони відмовилися. Спочатку він йшов за ними позаду, а потім обігнав їх, підбіг із переулку та зірвав із шиї її сестри ланцюжок, на якому був хрестик та ладанка. Вона побігла за ним, але не здогнала. Потім викликала поліцію. Приблизно через пів години пошуків вони побачили ОСОБА_6 біля фонтану. Працівники поліції його обшукали та вилучили зі спідньої його білизни шматок золотого ланцюжка ОСОБА_9 та її ладанку з хрестиком. Понятих запрошували до того, як речі виклали на капот автомобіля.

Свідок ОСОБА_12 зазначив, що 30 серпня 2016 року він був запрошений поліцейськими в якості понятого та у його присутності під`їхала машина, підвели ОСОБА_6 , який сидів на лавці та дрімав. У його присутності інспектор поліції поклав на капот машини 2 ланцюжка, які були вилучені у ОСОБА_6 . Поруч знаходилися дві дівчини, які нічого не казали.

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що у серпні 2016 року він був запрошений поліцейськими в якості понятого, де йому повідомили, що з дівчини зірвали ланцюжок. Коли він підійшов до машини, там вже був один понятий. Ланцюжок жовтого кольору та хрестик лежали на капоті машини. Там була присутня потерпіла, а ОСОБА_6 стояв біля машини.

Крім показань потерпілої та свідків, вина ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується і письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час розгляду справи, а саме:

- відомості з протоколу огляду місця події від 30 серпня 2016 року, згідно з яким, було оглянуто ділянку місцевості, на якій знаходився ОСОБА_6 , та особисто ОСОБА_6 . З кармана шортів, надітих на ньому, було вилучено два фрагменти ланцюжка жовтого кольору, підвіску та хрестик, на які вказала ОСОБА_9 , як такі, що належать їй, та які зірвав з неї ОСОБА_6 (а.п.66);

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 31 серпня 2016 року, під час якого ОСОБА_6 у присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_14 показав місце та повідомив обставини, за яких він зірвав із ОСОБА_9 ланцюжок (а. п.70-79);

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 05 вересня 2016 року, під час якого потерпіла ОСОБА_9 показала місце, повідомила спосіб на обставини того, як ОСОБА_6 зірвав з її шиї ланцюжок та показала сторону у яку побіг ОСОБА_6 після вчинення злочину (а.п.80-86);

- відомостями з протоколу пред`явлення особи до впізнання від 30 серпня 2016 року, згідно з якими свідок ОСОБА_10 вказала на ОСОБА_6 , як на особу яка 30 серпня 2016 року зірвала з шиї її сестри золотий ланцюжок. При цьому потерпіла вказала, за якими ознаками вона впізнала ОСОБА_6 (а.п.87-91);

- відомостями з протоколу пред`явлення особи до впізнання від 30 серпня 2016 року, під час якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на ОСОБА_6 , як на особу яка 30 серпня 2016 року зірвала з її шиї золотий ланцюжок (а.п.92-96).

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у своїй сукупності вони підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів сторони захисту щодо визнання відомостей з протоколу огляду місця події від 30 серпня 2016 року недопустимим доказом через проведення даної процесуальної дії без захисника, оскільки огляд місця події проведений належними особами, із залученням понятих, одразу після вчинення злочину. Обов`язкової участі захисника при вчиненні цієї дії законом не передбачено.

Слідчі дії проведені під час досудового розслідування з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та колегія суддів не вбачає підстав для визнання отриманих в ході цих дій доказів недопустимими.

Органом досудового розслідування встановлено розмір заподіяної потерпілій шкоди, який ніким не спростований.

Доводи сторони захисту про недоведеність самого факту, що у потерпілої було наявне вищевказане майно, суперечать обставинам, встановленим судом та спростовуються в т.ч. показанням самої потерпілої, а також свідка ОСОБА_11 .

Підстав сумніватися в достовірності показань зазначених осіб не вбачається. Обставин, які б вказували б на те, що у останніх були причини оговорювати ОСОБА_6 , не встановлено.

Невеликі розбіжності у показаннях потерпілої та свідка, не свідчать про їх недостовірність та не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у вироку.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до версії обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ця версія повністю спростовуються вищевказаними доказами, в т.ч. і даними, отриманими в ході слідчого експерименту за участю самого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_14 .

При затриманні ОСОБА_6 , яке відбувалось з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства - також у присутності захисника - адвоката ОСОБА_15 , від сторони захисту жодних зауважень не надійшло.

Доводи апелянтів про неповноту та однобічність судового розгляду суперечать матеріалам кримінального провадження, згідно з якими, під час судового розгляду суд дослідив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, надав цим доказам належну оцінку та свої висновки, викладені у вироку, належним чином вмотивував, надавши вичерпні відповіді на всі доводи сторони захисту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також спростовують доводи останнього, заявлені на свій захист.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність, і дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України. Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4