АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1891/17 Справа № 207/2830/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001105, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та зарахувати їй згідно ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.01.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5.100 гривень 00 копійок, стягнуто на користь держави судові витрати: за проведення судово-товарознавчої експертизи № 3817-16 від 11.08.2016 року у розмірі 176 (сто сімдесят шість) грн. 20 коп.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання перебування під вартою за попереднім вироком з 16.09.2016 року по 22.05.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 листопада 2016 року по 22 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід у виді попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили залишено без змін, вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 17 липня 2016 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що останній на деякий час залишив квартиру, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, із корисливих мотивів, викрала належне цьому потерпілому майно, перелік якого детально зазначений у вироку, на загальну суму 17768 грн. 75 коп., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Дії обвинуваченої у цій частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, обвинувачена зазначає, що вона незгодна з оскаржуваним вироком суду першої інстанції через його надмірну суворість та вважає його таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що вона страждає на невиліковні захворювання - ВІЛ та ОСОБА_11 , втім її захисник, незважаючи на її неодноразові прохання, не визнав за доцільне робити запит з цього приводу до медичних установ.

Крім того, у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції обвинувачена подала клопотання про звільнення її від відбування покарання на підставі п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав; думку прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, висновки суду про винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених в оскаржуваному вироку, правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої щодо тяжкості призначеного їй покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; обставину, що пом`якшує покарання, якою було визнане щире каяття обвинуваченої; обставину, що обтяжує її покарання, - рецидив злочинів; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона знаходилась на обліку у лікаря нарколога з 2012 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності, з 2015 року активно не наглядається, ухиляється від нагляду, знята з обліку, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має негативну характеристику, не працює, веде аморальний спосіб життя, позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_12 . Судом також було враховано намір відшкодувати спричинену матеріальну шкоду потерпілому, що свідчить про бажання обвинуваченої стати на шлях виправлення, а також думку потерпілого, який не наполягав на призначенні їй суворого покарання.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі строком на 2 роки, що є найсуворішим за видом з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, втім за розміром рівно віддаленим як від мінімальної, так і від максимальної межі, та остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до нього покарання, призначеного обвинуваченій вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.01.2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року, у виді позбавлення строком на 4 роки та 3 місяці, з яким колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для пом`якшення цього покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд недостатньою мірою врахував її тяжкий хворобливий стан здоров`я, колегія суддів вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої, зокрема того, що вона є раніше неодноразово судимою за вчинення умисних злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, відбувала покарання у виді позбавлення волі, втім належних висновків для себе не зробила та вчинила новий умисний корисливий злочин в період іспитового строку, веде аморальний спосіб життя, - наведені в апеляційній скарзі відомості про стан її здоров`я не дають достатніх підстав для пом`якшення призначеного їй покарання.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що остаточно призначене обвинуваченій покарання перевищує невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду щодо неї на 1 рік позбавлення волі, а отже вказане покарання, на думку колегії суддів, не може вважатися надмірно суворим.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного здійснення захисту обвинуваченої захисником ОСОБА_7 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно матеріалам справи останній, будучи залученим судом до участі у справі 17.11.2016 р. за клопотанням ОСОБА_8 , з цього часу був присутнім у всіх судових засіданнях, в які була доставлена обвинувачена, приймав участь у дослідженні доказів, виступав у судових дебатах, при цьому обвинувачена в суді першої інстанції питання про неналежний її захист не порушувала, надання їй іншого захисника не вимагала, будь-які підстави для висновку про некомпететність або несумлінність цього захисника відсутні.

Крім того, ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині визнала повністю та розкаялася, у зв`язку з чим фактичні обставини кримінального правопорушення стороною захисту не оспорювалися та роботу захисника щодо їх спростування не можна вважати незадовільною.

Що стосується призначення судом покарання, надмірну суворість якого обвинувачена вважає наслідком неналежного захисту, то визначення його виду та розміру відноситься до дискреційних повноважень суду, здійснення яких перебуває за межами безпосереднього впливу як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, а отже суб`єктивна оцінка обвинуваченою призначеного їй покарання не свідчить про неналежність її захисту адвокатом ОСОБА_7 .

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року підлягає зарахуванню у строк відбування нею покарання за період, щодо якого дане питання не вирішене в оскаржуваному вироку, а саме з 23.05.2017 року до 20.06.2017 року.

Підстав для застосування до ОСОБА_8 акту амністії, - положень п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", про що вона порушила питання в суді апеляційної інстанції, - не вбачається, оскільки остання засуджена за вчинення нового злочину у період іспитового строку за попереднім вироком суду, а отже згідно п. "а" ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" амністія до неї не застосовується як до особи, яка після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинила умисний злочин.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
В порядку ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 строк її попереднього ув`язнення з 23.05.2017 року по 20.06.2017 року включно у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3