АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4987/14-к Номер провадження 11-кп/786/4/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000809 від 16.06.2014 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козельщина Полтавської області, прож. за адресою: АДРЕСА_1

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , прокурора прокуратури м. Кременчук Полтавської області ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 22 грудня 2014 року

В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Частково задоволено позов потерпілої ОСОБА_12 та стягнуто з обвинуваченого на її користь 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку суду, 15.06.2014 року, близько 23.30 год., ОСОБА_8 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 в ході сварки, умисно наніс потерпілій ОСОБА_12 один удар правою ногою по задній поверхні лівої гомілки, внаслідок чого у потерпілої утворились тілесні ушкодження у вигляді синця лівої гомілки, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить вирок суду щодо нього скасувати в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує неповнотою та неправильністю досудового розслідування та судового розгляду, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт посилається на те, що слідчий експеримент проведено в його відсутності, позбавлено можливості задавати питання експерту. Судом не враховано, або перекручено показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які доводять його невинуватість. Натомість, в основу вироку покладено неправдиві показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_17 , яка не була на місці події та не могла нічого бачити. Також судом не враховано провокаційну поведінку самої потерпілої та безпідставно задоволено її позовні вимоги при визначенні розміру моральної шкоди. При цьому судом не наведено відповідних мотивів свого рішення в цій частині, не повністю досліджено відомості про стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь заниженості престижу і ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Захисник ОСОБА_10 також просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого виправдати. Крім доводів, на які посилається обвинувачений, захисник свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є необ`єктивним, упередженим та незаконним. Стверджує, що дії обвинуваченого були спрямовані на самозахист і вжиття заходів необхідної оборони.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілої вбачається, що вона незгодна з вироком суду як в частині призначеного обвинуваченому покарання, так і в частині вирішення цивільного позову. Прохаючи призначити обвинуваченому більш суворе покарання та стягнути з нього на її користь 50000 грн. моральної шкоди, потерпіла посилається на те, що під час вчинення злочину вона знаходилась на 36-37 тижні вагітності. Обвинувачений навіть не попросив вибачення за скоєне, не надав їй допомоги ні на місці скоєння злочину, ні в подальшому, не цікавився станом її здоров`я. Крім того, наголошує на тому, що обвинувачений неодноразово порушує громадський порядок, зловживає спиртними напоями, погрожує фізичною розправою її чоловіку.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого прокурор, водночас, наголошує на тому, що при призначенні покарання суд фактично не врахував, що обвинувачений своїми умисними діями спричинив тілесні ушкодження потерпілій, яка в той момент була на останніх строках вагітності, що з вкрай негативного боку характеризує обвинуваченого. Прокурор просить постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року виправних робіт.

Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційні вимоги сторони захисту щодо відсутності події злочину. Просила вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити. Також звертала увагу на те, що закінчилися строки давності, передбачені ст.49 КК України. В задоволенні апеляційних скарг інших учасників кримінального провадження просила відмовити.

Прокурор ОСОБА_6 не підтримала апеляційну скаргу прокурора. Водночас просила звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Заперечувала проти апеляційної скарги потерпілої в частині скасування вироку суду та призначення більш суворого покарання, а в частині вирішення цивільного позову покладалась на розсуд суду.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційних вимог сторони захисту та пояснень самого обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_8 фактично не заперечує, що від його дій могли утворитися виявлені у потерпілої легкі тілесні ушкодження. Водночас, обвинувачений стверджує, що не мав умислу на спричинення таких ушкоджень та наполягає на тому, що діяв виключно в межах необхідної оборони, відтак в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Аналогічні доводи обвинуваченого перевірялися судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Так, доводи щодо відсутності події та складу злочину спростовані наведеними у вироку суду доказами. Зокрема, в основу обвинувального вироку покладені показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 зі змісту яких вбачається, що близько 22.30 год. 15.06.2014 року відбувся конфлікт біля подвір`я ОСОБА_21 під час якого потерпілій було спричинено тілесне ушкодження. Про те, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 відбувся саме за встановлених вироком суду місці та часі, підтвердили суду обвинувачений, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які пояснили, що вони разом святкували день народження ОСОБА_14 у неї на подвір`ї, а коли з подвір`я ОСОБА_21 почав відчуватися сильний сморід свідок ОСОБА_15 разом з ОСОБА_8 пішли до ОСОБА_21 поспілкуватися з цього приводу. Люмін до них не вийшов, а стояв на порозі та викликав міліцію. Натомість, на вулицю вибігла ОСОБА_12 , яка почала бити ОСОБА_8 ногами. При цьому, свідок ОСОБА_15 , як і обвинувачений стверджують, що обвинувачений ставив «блоки» ногами від ударів її ніг, і під час цього випадково відбулося зіткнення їхніх ніг.

Критично оцінюючи показання свідків захисту в частині випадкового спричинення потерпілій тілесного ушкодження під час захисту обвинуваченим від її дій, суд послався на показання свідка ОСОБА_17 , яка будучи попередженою за наслідки дачі неправдивих показань, під присягою повідомила, що бачила як ОСОБА_8 умисно наніс удар потерпілій.

Згідно ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як вбачається з встановлених судом обставин справи, ініціатором конфлікту став саме ОСОБА_8 , який серед ночі, а саме о 23.30 год. прийшов до подвір`я ОСОБА_21 та наносив удари по залізному паркану домоволодіння потерпілої нібито з метою поспілкуватися про сморід з її чоловіком ( зі слів обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 ). За таких обставин, доводи апелянта про те, що перебуваючи вночі біля домоволодіння потерпілої, порушуючи спокій громадян та ставлячи «блоки» від ударів ногами вагітної жінки він перебував у стані необхідної оборони є вочевидь неспроможними.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту , суд апеляційної інстанції, з дотриманням вимог ст.404 КПК України , безпосередньо дослідив результати слідчих експериментів та висновок комісійної судово-медичної експертизи, які були проведені за клопотанням сторони захисту під час апеляційного перегляду. Крім того, судом апеляційної інстанції були допитані судово-медичні експерти ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які підтримали висновки судово-медичних експертиз.

Так, завідуюча відділом комісійних експертиз, ОСОБА_23 , яка має стаж роботи за фахом «судово-медична експертиза» з 1987 року, вищу кваліфікаційну категорію лікаря судово-медичного експерта, кандидат медичних наук, яка була доповідачем під час проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи № 14 від 23.03.2016 року по визначенню тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 підтримала висновки комісійної експертизи та пояснила, що 29.01.2016 року вона особисто була присутня під час проведення слідчих експериментів на місці події з участю потерпілої ОСОБА_12 й обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Згідно висновку цієї експертизи, на підставі досліджених даних медичної документації, матеріалів кримінального провадження та огляду потерпілої експертна комісія дійшла висновків про те, що виявлене у потерпілої легке тілесне ушкодження у вигляді синця по задній поверхні середньої третини лівої гомілки могло утворитися при обставинах на які вказує ОСОБА_12 під час слідчого експерименту 29.01.2016 року, а показання ОСОБА_8 дані ним під час слідчого експерименту 29.01.2016 року стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 з судово-медичної точки зору безгрунтовні.

Зокрема, комісія дійшла висновку, що співставляючи морфологічні особливості синця, описаного в медичній документації на ім`я потерпілої (розміром 1х1 см, світло бурого кольору), його локалізацію - дане тілесне ушкодження утворилося від однієї ударної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, домірною ушкодженню, яким могла бути нога людини (найбільш імовірно, великий палець стопи), по давності не суперечить строку його заподіяння 15.06.2014 року в вечірній час. Дане тілесне ушкодження знаходиться в місці, доступному для нанесення власною рукою, але не є характерним для само заподіяння чи захисту від ударів та не могло утворитися при падінні.

Такий висновок повністю узгоджується як з показаннями потерпілої й свідків в суді першої інстанції, так і з поясненнями самого обвинуваченого, який під час апеляційного перегляду неодноразово демонстрував взуття в якому він(з його слів) перебував під час інкримінованих йому протиправних дій.

З огляду на сукупність належних та допустимих доказів, якими суд обґрунтував своє рішення, а також з огляду на нові докази, які за клопотанням сторони захисту були отримані та досліджені під час перевірки доводів апеляцій сторони захисту, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого в умисному легкому тілесному ушкодженні та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України є правильними.

Таким чином, під час апеляційного перегляду були перевірені та спростовані доводи щодо невинуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. З огляду на вище наведене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягають.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, суд урахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

На думку колегії суддів, призначене судом покарання повністю відповідає вимогам статей 50,65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи як прокурора, так і потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

Водночас, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні з інших підстав.

Так, згідно ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 15.06.2014 року ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі. З цього часу минуло більше ніж два роки. Відсутні дані щодо зупинення чи переривання перебігу давності (ч.2,3 ст.49 КК України) . З клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_8 не звертався.

З огляду на вище наведене, ОСОБА_8 на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України підлягає звільненню від призначеного вироком суду покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційні вимоги потерпілої щодо стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди в розмірі 50000 грн. колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з такого.

Зі змісту вироку вбачається, що частково задовольняючи позовні вимоги потерпілої, суд належним чином обґрунтував своє рішення. Зокрема, суд, визначаючи розмір моральної шкоди виходив як з характеру вчиненого щодо потерпілої злочину, глибини її фізичних та моральних страждань, засад розумності, виваженості та справедливості, так і зі сталої судової практики щодо розгляду справ такої категорії. Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги потерпілої в цій частині та не вбачає підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Переглядаючи вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не виявила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 407, 418 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_12 , прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнити від призначеного за ч.1 ст.125 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.12.2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д І :
ОСОБА_24 ОСОБА_25 ОСОБА_26