Провадження № 1-в/761/525/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Київ

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,
в с т а н о в и в:
15 листопада 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від подальшого відбування покарання.

Дослідивши клопотання засудженого, а також відповідь № 08/24869 від 29 листопада 2017 року, надану на запит суду керівництвом ДУ «Київський слідчий ізолятор», приходжу до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Положеннями частини 1 та 6 статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

У свою чергу, зі змісту Закону України «Про амністію у 2016 році», враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, вбачається, що питання застосування амністії під час виконання вироку має вирішуватися в порядку, передбаченому ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

При цьому, таке твердження в тому числі випливає з вимог п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Згідно зі ст. 18 КВК України місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія. У свою чергу, відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

У силу ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Як вбачається з відповіді адміністрації ДУ «Київський слідчий ізолятор» № 08/24869 від 29 листопада 2017 року, наданої на запит суду, засуджений ОСОБА_2 05 липня 2017 року плановою вартою прибув з ДУ «Коростенська виправна колонія (№ 71)» на підставі ухвали Макарівського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим зазначена установа не є місцем відбування покарання засудженим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розумінні ч. 2 ст. 11 та ч. 3 ст. 18 КВК України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_2 зазначене клопотання та одночасно роз`яснює останньому право звернутись з таким клопотанням до відповідного суду за місцем відбування покарання.

Керуючись ст. 86 КК України, ч. 6 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, ст.ст. 10, 11 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні»,
п о с т а н о в и в:
Клопотання засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» повернути заявнику для звернення до належного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1