11-кп/775/610/2017(м)
264/1222/15-к

Категорія: ст. 539 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Димитрова Донецької облатсі, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено у задоволені клопотання про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч.1,3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та його покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки.

07.11.2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив звільнити його від відбування покарання у зв`язку з амністією, оскільки у нього є малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьки: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обидва є інвалідами другої групи.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на ст. 1-7 Закону України «Про амністію у 2016 році», та зазначив, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2015 року за ч.ч.1,3 ст.15. ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки за вчинення умисного тяжкого злочину та реально не відбуває покарання, тому він не відноситься до осіб, щодо яких застосовуються вимоги вищевказаного закону.

Не погодившись з судовим рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього є неповнолітня дитина та батьки 1934 та 1939 років народження, які є інвалідами другої групи.

Зазначає також, що він 05.04.2017 року вийшов на пенсію, оскільки відпрацював на підприємстві зі шкідливими умовами праці по 1 сітці.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», виходячи з тих підстав, що амністія не застосовується до осіб, які вчинили умисний тяжкий злочин, та останній реально не відбуває покарання, відповідно до вимог ст.1-7 вказаного закону.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зі змісту статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810 від 22.12.2016 вбачається, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України:

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

В апеляційній скарзі засуджений наводить підстави застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році», а саме, наявність неповнолітньої дочки та батьків, які досягли 70-річного віку та визнані інвалідами другої групи, але лише наявність цих підстав не є безумовною причиною для застосування вищезазначеного закону.

Як вбачається з вироку Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12.06.2015 року, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,3 ст.15. ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, за який засуджений ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Таким чином, у ОСОБА_7 відсутні підстави, передбачені Законом України «Про амністію у 2016 році» для звільнення його від відбування покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2015 року, оскільки його засуджено за вчинення тяжкого умисного злочину, тому він не підпадає під дію статті 1 зазначеного Закону, а також його звільнено від відбування покарання з випробуванням, тому він не підпадає під дію статей 3-7 даного Закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали не встановлено, підстав для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2017 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволені клопотання про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4