Ухвала
Іменем України
28 березня2018 р.

м. Київ
справа № 161/4047/16-к

провадження № 51-3706 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2018 року,
встановив:
вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за частиною 2 статті 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, частиною 3 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Ухвалено застосувати до засудженого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 5 статті 194 КПК України.
Постановлено обчислювати строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_4 з моменту приведення вироку, в частині взяття його під варту, до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено. Стягнуто з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_6 38250 грн. матеріальної шкоди та по 2500 грн., з кожного, моральної шкоди.
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_8 , щодо якого судові рішення не оскаржують ся в касаційному порядку та засудженого ОСОБА_7 , щодо якого судові рішення також оскаржуються в касаційному порядку.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
З 27 на 28 квітня 2015 року засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою в с. Вербаїв, Луцького району Волинської області, з вантажного автомобіля, таємно викрали акумуляторні батареї, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4000 грн.
Крім того, в ніч з 13 на 14 травня 2015 року засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Боратин, Луцького району, Волинської області, проникли у приміщення гаража, який є одним цілим приміщенням з новобудовою, викрали майна на загальну суму 9530 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду.
Також, в ніч з 15 на 16 травня 2015 року засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Боратин, Луцького району, Волинської області, проникли в приміщення новобудови, звідки таємно викрали майна на загальну суму 12156 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду.
В період з 04 липня 2015 року по 06 липня 2015 року засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Струмівка, Луцького району, Волинської області, проникли в приміщення новобудови, звідки таємно викрали майна на загальну суму 10370 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду.
До того ж, в ніч з 11 на 12 серпня 2015 року засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Боратин, Луцького району, Волинської області, проникли у приміщення новобудови, звідки таємно викрали майна на загальну суму 14250 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 , майнову шкоду.
Окрім того, в ніч з 11 на 12 серпня 2015 року засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Боратин, Луцького району, Волинської області, проникли в підсобне приміщення, звідки таємно викрали пристрій для нагріву води вартістю 200 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на вказану суму.
В ніч з 11 на 12 серпня 2015 року засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Новостав, Луцького району, Волинської області, проникли у приміщення новобудови, звідки таємно викрали будівельні матеріали на загальну суму 1250 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_15 , майнову шкоду.
Також, в період з 29 серпня 2015 року по 17 вересня 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , у нічну пору доби, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, в с. Липини, Луцького району, Волинської області, проникли у приміщення новобудови, звідки таємно викрали майна, на загальну суму 75800 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2018 рокувирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну судових рішень, постановлених щодо його підзахисного, в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статті 75 КК України. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості через неповне врахування даних про особу засудженого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, більшості потерпілим відшкодував завдану ним матеріальну та моральну шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, ще під час судового слідства влаштувався на офіційне місце роботи, за час розгляду кримінального провадження він став батьком, має на утриманні малолітнього сина, характеризується позитивно, що повністю, на думку захисника, підтверджує його виправлення.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення засудженим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 3 статті 185 КК України та кваліфікація його дій в касаційній скарзі ним не оспорюються та не заперечуються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного йому покарання внаслідок суворості та можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, враховував пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне часткове відшкодування засудженим завданих ним збитків та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З обраною судом першої інстанції формою відбування засудженим покарання погодився і суд апеляційної інстанції. Зокрема, апеляційним судом додатково зважено нате, що засуджений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні малолітню дитину, приймав участь в обласних спортивних змаганнях, працює, займається благодійністю, характеризується позитивно. Судом апеляційної інстанції також враховано пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування завданих засудженим збитків та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Зазначене, разом з даними про особу засудженого та з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення надали суду апеляційної інстанції підстави для незмінності обраної засудженому форми відбування покарання.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо обраної засудженому форми відбування покарання у суду також сумнівів не викликають, оскільки при призначенні покарання враховувалися та оцінювалися обставини, на які покликається засуджений у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу засуджений.
Доводи захисника про те, що призначене покарання повинно бути пропорційним по відношенню до скоєного кримінального правопорушення повністю враховано судами першої та апеляційної інстанцій, а його посилання на рішенняЄвропейського Суду у справі «Ізмайлов проти Росії», в якому зазначено, що призначене покарання має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи», не спростовує правильність визначення судами форми та виду відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, оскільки судами було враховано мотиви та обставини скоєних кримінальних правопорушень їх кількість та тяжкість.

Так, відповідно до частини 1 статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ураховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з касаційної скарги захисника та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення.
На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, суд

постановив:

відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 18 січня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3