УХВАЛА
27 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років обмеження волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Апелянт звертає увагу на те, що ініціатором бійки був саме потерпілий ОСОБА_8 , який вів себе агресивно, що і стало причиною нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. В той же час, обвинувачений зазначає, що щиро кається у вчиненому та на даний час відшкодував потерпілому завдану йому шкоду після ухвалення вироку судом першої інстанції, оскільки на момент розгляду провадження таких коштів в нього не було.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 не просив суд позбавляти його волі, що, на його думку, свідчить про примирення між ним та потерпілим.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді шести років позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначене занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховане щире каяття обвинуваченого у вчиненому та той факт, що в суді першої інстанції він просив не позбавляти ОСОБА_5 волі, щоб той зміг відшкодувати шкоду.
Крім того, потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що після ухвалення вироку судом першої інстанції ОСОБА_5 неодноразово просив в нього вибачення та відшкодував значу частину завданої йому шкоди, яка визначена вироком суду. Більше того, він звертає увагу на те, що з обвинуваченим примирився.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2015 року в 02 год. 00 хв. між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які перебували поблизу будинку АДРЕСА_2 , відбувся словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час в якого у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у виді тяжкого тілесного ушкодження і бажаючи їх настання, однак не бажаючи настання смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_5 спричинив йому легкі тілесні ушкодження. Після чого, продовжуючи свої дії, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 , один удар ножем в грудну клітину, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення грудей зліва, що призвело до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг. Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання повною мірою дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК Українивідноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що після бійки обвинувачений не намагався надати допомогу потерпілому, не відвідував його в лікарні та не просив вибачення в останнього.

В той же час, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання часткове відшкодування шкоди потерпілому та його молодий вік.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_5 іншого виду покарання, не передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме обмеження волі. З таким висновком також погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений частково відшкодував потерпілому завдану шкоду, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав цю обставиною такою, що пом`якшує покарання.
Другою обставиною, що пом`якшує обвинуваченому покарання судом визнано його молодий вік, що суттєво вплинуло на обрання ним хибної форми захисту честі своєї дівчини.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання не врахована обставина, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки обвинувачений не визнавав своєї вини, а лише визнав факт спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 під час судового розгляду не вибачився перед потерпілим, не висловив жаль з приводу вчиненого.
Що ж стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання внаслідок не призначення покарання у виді позбавлення волі, то колегія суддів вважає їх теж необґрунтованими.
Колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки останній відшкодував йому завдану шкоду, неодноразово вибачався, а тому між ними наступило примирення.
Крім того, в суді апеляційної інстанції потерпілий заявив, що не має жодних претензій до ОСОБА_5 та просив призначити останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про те, що між ОСОБА_5 та потерпілим дійсно наступило примирення.
Колегія суддів, приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, бере до уваги і процесуальну поведінку обвинуваченого після ухвалення вироку, який не ухилявся від суду, не вчиняв правопорушень.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував потерпілому заподіяну ним шкоду, що свідчить про його бажання усунути негативні наслідки від вчиненого злочину та стати на шлях виправлення, а тому це не може бути не взято судом до уваги.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вироку суду, питання можливості застосування ст. 75 КК України було предметом дослідження судом першої інстанції під час ухвалення вироку. Суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише за умови призначення покарання у виді обмеження волі. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Відповідно до матеріалів кримінальної справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року скасоване судове рішення апеляційної інстанції лише з тієї підстави, що апеляційний суд, застосовуючи ст. 75 КК України, не визнав інших пом`якшуючих покарання обставин і даних про особу ОСОБА_5 які б свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання в умовах контролю за його поведінкою.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3