Справа № 343/181/17
Провадження № 11-кп/779/148/2017
Категорія ч.1 ст.289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника

Долинського ВЦ №118 ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2017 року про відмову у задоволенні спільного клопотання начальника Долинського виправного центру управління ДПтСУ в Івано-Франківській області №118 (далі Управління) ОСОБА_10 та голови спостережної комісії при Долинській райдержадміністрації (далі Долинської РДА) ОСОБА_11 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання Долинського ВЦ №118 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з характеристики засудженого ОСОБА_9 не вбачається, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення.

У своїй АС засуджений ОСОБА_9 зазначає, про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки за відсутності роботи в колонії йому тяжко працевлаштуватися в установі, окрім того перебування на лікарняному із-за травми отриманої після ДТП, позбавило його можливості працевлаштуватися. Вказує, що стягнення які на нього були накладенні, на даний час погашенні, натомість судом не взято до уваги те, що йому оголошувались заохочення та подяки. Звертає увагу суду на те, що законом не передбачені жодні обмеження в умовно-достроковому звільненні для особи, які мають позови. Зазначає, що на його утриманні перебуває троє дітей.

Просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечив доводи АС та просив ухвалу Долинського районного суду від 20.02.2017 року залишити без змін, пояснення засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , представника Долинської ВЦ ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої АС та просять задовольнити з наведених у ній підстав; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що АС підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи не дотримався таких вимог закону.

Відповідно до положень ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочини невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до матеріалів, які є у розпорядженні апеляційної інстанції, вбачається, що адміністрація установи, в якій відбуває покарання засуджений, звернулась до суду відповідно до закону після відбуття встановленої КК частини строку покарання із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбуття покарання, яке погоджено зі спостережною комісією Долинської РДА.

Так, судом правильно встановлено, що вироком Апеляційного суду Чернівецької області 04.08.2015 року ОСОБА_9 засуджено за ст.289 ч.1 КК на 3 роки обмеження волі. Згідно ст.72 КК зараховано йому в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 28.07.2015 року по 04.08.2015 року з розрахунком один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11.09.2015 року засудженому в строк відбуття покарання у вигляді обмеження волі зараховано час слідування його під вартою з 05.08.2015 року по 12.08.2015 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

Ухвалою Долинського районного суду від 29.02.2016 року засудженому ОСОБА_9 в строк відбутого покарання за правилами ч.5 ст.72 КК зарахувати час його попереднього ув`язнення з 28.07.2015 року по 04.08.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок відбуття покарання засудженому рахується з 28.07.2015 року, а кінець терміну 29.06.2018 року.

Фактично невідбута частина строку покарання станом на 20.02.2017 року становить 1 рік 4 місяців 9 днів, що свідчить про те, що ОСОБА_9 відбуто необхідні ? частини, призначеного судом покарання, що є однією з обов`язкових підстав для застосування п.1 ч.3 ст.81 КК.

Разом з тим, колегії судів вважає, покликання засудженого на те, що суд при відмові йому в умовно-достроковому звільненні, не взяв до уваги дані, що характеризують його, є обґрунтовані, оскільки ним не досліджувались матеріали його особової справи, зокрема щодо його сумлінної поведінки і ставлення до праці в процесі відбування покарання, що необхідно для вирішення цього питання.

Мотивуючи своє рішення, щодо ОСОБА_9 , місцевий суд тільки формально зазначив, що він врахував, в сукупності, як тяжкість та обставини вчинення злочину, так і поведінку засудженого, ставлення до праці, процес його виправлення.

В ч.1 ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України зазначено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається із клопотання, ОСОБА_9 характеризується позитивно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, має охайний зовнішній вигляд. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за напрямком «Фізкультура і спорт».

В довідці про заохочення та стягнення від 11.01.2017 року зазначено, що на засудженого було накладено стягнення, які на даний час погашені. За зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці 21.12.2016 року оголошено заохочення у вигляді подяки.

Одночасно, судом при постановленні ухвали не взято до уваги факту, що ОСОБА_9 під час відбування покарання одружився і має на утриманні троє дітей.

Поза увагою суду залишилось те, що 16.10.2015 року ОСОБА_9 був працевлаштований на виробництві установи, за період відбуття покарання з серпня 2015 року по січень 2017 року працював 4 місяці, з яких 2 місяці у 2015 році та 2 місяці- у 2016 році.

На даний час не працює, оскільки перебуває у лікувальному закладі на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час ДТП та очікує на рішення МСЕК про надання йому групи інвалідності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання установи, про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, оскільки зазначені вимоги закону та вказівки Верховного Суду України порушено, не було досліджено доказів, які в даному випадку повинні бути досліджені, а докази, на які суд послався у своїй ухвалі, не були ним безпосередньо досліджені, тому ухвала суду не може вважатись такою, що відповідає вимогам закону і відповідно підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду від 20 лютого 2017 року про відмову у задоволенні клопотання Долинського ВЦ №118 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 скасувати, а матеріали направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4