Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 березня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29.12.2016 року у кримінальному провадженні №0000723 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Плоске Острозького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , судимого 14.09.2016 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці,

за ч.3 ст.185 КК України, з учатю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29.12.2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за попереднім вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14.09.2016 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по справі.
Як встановлено судом, 03 вересня 2016 року, вночі, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно, шляхом зламу навісних замків металевих ґрат та вхідних дверей, проник до підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав майно на загальну суму 4052,75 гривень, чим спричинив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності вини у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі. Вказує, що відбуваючи покарання у виді обмеження волі він зміг би працевлаштуватись та виплатити завдану його діями потерпілому шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора та потерпілого про залишення вироку місцевого суду без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення встановлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким дана повна та всебічна оцінка, та не заперечується учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України є вірною.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з наступними змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання врахував всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин і обґрунтовано призначив обвинуваченомуОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом є необхідним і достатнім для виправлення вказаної особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначене місцевим судом покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є занадто суворим безпідставні і не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_5 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.376, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29.12.2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу- без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01.11.2016р. по 13.03.2017р.

Ухвала Апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3