Ухвала
іменем україни
02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 30005312 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 червня 2016 року.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого
11 лютого 2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 185 КК до 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано частину покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 11 лютого 2015 року, і остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 90 днів.
Вироком вирішено питання щодо цивільного позову.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 червня 2016 року зазначений вирок місцевого суду залишений без зміни.
У вироку місцевого суду зазначено, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, 03 червня 2015 року о 21 год., перебуваючи в гаражному приміщенні, яке розташоване за місцем його проживання - на території подвір`я буд. АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, за допомогою ключів від вказаного гаражного приміщення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав із гаражного приміщення компресор для нагнітання повітря марки «Інтерскол», вартістю 2800 грн., який належить його брату ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому майнової шкоди на зазначену суду.

Також, 19 грудня 2015 року об 11 год., ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання, а саме на території подвір`я буд. АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав майно, яке належить його матері ОСОБА_7 , на загальну суму 776 грн. 40 коп., чим завдав останній майнової шкоди на вказану суму.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 370 КПК, у вироку не виклав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише зазначив, у чому, згідно з обвинувальним актом, обвинувачується ОСОБА_6 . Також вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів мотивів визнання необґрунтованими доводів апеляційної скарги прокурора щодо відсутності у вироку визнаного судом доведеним формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, судові рішення - скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.

Так, місцевий суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та призначив йому покарання, передбачене санкцією даної норми закону.
При цьому місцевий суд, ухвалюючи вирок, не навів формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише зазначив про обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового слідства.

У подальшому, суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій наводились доводи, які є аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, щодо незаконності вироку суду першої інстанції, без наведення відповідних мотивів, вказав на формальність зазначених прокурором порушень вимог закону.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, наведені порушення є істотними і такими, що перешкодили судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення, а тому доводи касаційної скарги прокурора є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а судові рішення відносно ОСОБА_6 скасуванню.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з того, що судові рішення, на підставі яких ОСОБА_6 тримається під вартою, скасовуються, ОСОБА_6 підлягає звільненню з місць позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 червня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_6 з місць позбавлення волі звільнити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3