16.01.2017 Провадження по справі № 1-кп/380/4/17
Справа № 380/157/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2017 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі : ОСОБА_2
з участю прокурора : ОСОБА_3
обвинуваченої: ОСОБА_4
захисника обвинуваченої: ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дерганівка Ружинського району Житомирської області, громадянки України, українки, жительки АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючої, не одруженої , відповідно до ст. 89 КК України не маючої судимості,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.317 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона 17 січня 2014 року близько 10 години в с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, переслідуючи мету надання приміщення для вживання наркотичних засобів, за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 надала ОСОБА_7 приміщення господарчої будівлі для вживання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, шляхом його куріння за допомогою пристрою, виготовленого з пластикових пляшок.
Згідно із висновком судово-хімічної експертизи від 20 січня 2014 року № 23/х надані на експертне дослідження залишки обгорілих речовин рослинного походження, які знаходились на внутрішніх поверхнях двох частин пляшок із полімерного матеріалу та всередині фольги із саморобними отворами, вилучених при проведенні огляду домогосподарства ОСОБА_8 , є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.317 КК України, як умисні дії, що виразилися у незаконному наданні приміщення для вживання наркотичних засобів.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не визнала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України. Пояснила суду, що із ОСОБА_7 вона дійсно знайома, 17 січня 2014 року він, будучи у неї вдома, запитав її дозволу покурити наркотичний засіб у приміщенні господарчої будівлі та пропонував їй курити разом із ним, на що вона категорично відмовилася і дозволу на вчинення ним таких дій не надавала, а навпаки заборонила це робити. Після цього вона пішла із свого домогосподарства до своєї знайомої, а коли повернулася, то на подвір`ї вже були працівники поліції, які виявили факт вживання ОСОБА_7 в її приміщенні наркотичних засобів.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що 16 січня 2014 року він прийшов до домогосподарства ОСОБА_4 із пакетом коноплі, який він в цей же день знайшов. 17 січня 2014 року він запитав у обвинуваченої дозволу покурити у приміщенні її господарчої будівлі наркотичний засіб, проте вона йому відмовила, потім він запропонував їй покурити разом із ним, на що також отримав відмову і застереження не робити цього у неї вдома. Після цієї розмови ОСОБА_4 пішла з дому до своєї знайомої, а він в цей час, не послухавши обвинуваченої, в приміщенні її господарчої будівлі вживав наркотичний засіб - канабіс шляхом куріння. Після цього до домогосподарства прийшли працівники поліції, які зафіксували факт вживання ним наркотичного засобу за місцем проживання ОСОБА_4 .
Разом з тим, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і визнано судом недоведеним із наступних підстав.
Так, свідок ОСОБА_7 повністю підтвердив показання обвинуваченої ОСОБА_4 щодо обставин вживання ним наркотичних засобів у приміщенні господарчої будівлі за місцем її проживання, зазначивши, що обвинувачена не бачила як він вживав наркотичні засоби, оскільки її не було вдома, дозволу на це йому вона не давала, а навпаки в ході попередньої розмови із ним заборонила йому вживати наркотичні засоби у себе вдома.
Протокол огляду місця події від 17 січня 2014 року, на який посилається сторона обвинувачення, як на доказ, яким підтверджується винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.317 КК України , суд визнає недопустимим доказом, виходячи із наступного.
Із зазначеного протоколу вбачається, що в огляді місця події обвинувачена ОСОБА_4 участі не брала, в зв`язку із чим була позбавлена права на ознайомлення із протоколом та зробити у зв`язку з цим заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду згідно з ст. 237 КПК України.
Суд також не приймає до уваги таблицю зображень до протоколу огляду місця події (без зазначення дати) (т. 1 а.с.-24-25), так як цей документ складено слідчим СВ ОСОБА_9 , який не приймав участь у вказаній процесуальній дії, оскільки протокол огляду місця події від 17 січня 2014 року складений ст. слідчим ОСОБА_10 .
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення обвинуваченою злочину, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України стороною обвинувачення суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст. 317 КК України не доведено в судовому засіданні, що є підставою для її виправдання за недоведеністю його вчинення.
Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України, у разі недоведеності вчинення кримінального правопорушення, а також у разі недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2016 року ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому має продовжувати утримуватися під вартою.
Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України та виправдати за недоведеністю його вчинення.
Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2016 року ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому має продовжувати утримуватися під вартою.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Тетіївський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1