Код суду 233 Справа № 233/5793/16-к
Вирок
Іменем України
13 лютого 2017 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ново-Економічеськ Красноармійського району Донецької області, громадянина України, який має середню технічну освіту, не працює, працездатний, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , проходив військову службу за мобілізацією на посаді водія господарчого відділення взводу забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не судимого,
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
17 серпня 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізанійну підготовку та мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 226 від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія господарчого відділення взводу забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами визначено: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.
Будучи військовослужбовцем, обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3 п.8 ст. 6, п.2 ст.23, п.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися такими, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойової славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
22 вересня 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період,діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби без дозволу командування вчинив самовільне залишення території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 , по АДРЕСА_3 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та ухилявся від несення обов*язків військової служби до 04 листопада 2016 року, проводячи час на власний розсуд за адресою проживання родичів в м.Костянтинівка, при цьому свої службові обов`язки не виконував, заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління, державної влади та місцевого самоврядування не заявляв.
04 листопада 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомивши власну протиправну поведінку, добровільно повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у скоєнні інкримінованого злочину за обставин, викладених у вироку та пояснив, що проходив військову службу за мобілізацією в якості водія господарчого відділення взводу забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_4 . 22 вересня 2016 року без узгодження своїх дій із командуванням, залишив місце дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 та до 04 листопада 2016 року знаходився за місцем проживання своїх родичів в м.Костянтинівка Донецької області, не виконуючи обов*язків військової служби. 04 листопада 2016 року повернувся до місця несення служби, а в теперішній час демобілізований.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09 жовтня 2015 року № 226 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду водія господарчого відділення взводу забезпечення військової части польова пошта В НОМЕР_2 (а.к.п.38).
Відповідно до рапорту від 22 вересня 2016 року (а.к.п.35), наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 23 вересня 2016 року № 236 (а.к.п.36) солдат ОСОБА_4 вважається таким, що самовільно залишив військову частину 22 вересня 2016 року у зв*язку з чим його знято із котлового забезпечення та призупинено грошове забезпечення.
Наказом командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 від 21 жовтня 2016 року № 262 рядового ОСОБА_4 увільнено від займаної посади та він вважається таким, що перебуває у розпорядженні командира у зв*язку із самовільним залишенням військової частини із призупиненням виплати грошового забезпечення (а.к.п.39).
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09 листопада 2016 року № 1068 (а.к.п.32) та акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром вказаної військової частини 09 листопада 2016 року (а.к.п.33-34) встановлено самовільне залишення рядовим ОСОБА_4 військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04 листопада 2016 року № 274 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що прибув 04 листопада 2016 року до військової частини після її самовільного залишення (а.к.п.37).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період часу з 22 вересня 2016 року до 04 листопада 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем проходження служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставини, що пом*якшує покарання та особи обвинуваченого, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, служби.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя