АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6923/16-к Номер провадження 11-кп/786/383/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК - Т.З.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 6 січня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий, останній раз

13 жовтня 2016 року Київським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 13 жовтня 2016 року більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно засуджений на 4 роки позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 22 листопада 2016 року близько 15 год. біля під`їзду №5 будинку АДРЕСА_3 , повторно, відкрито, заволодів мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 «Doogee Х5» вартістю 1281 грн. 95 коп.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.71 КК України. Вважає за необхідне постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на 5 років позбавлення волі, а на підставі ст.71 цього Кодексу призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
При цьому зазначає, що суд не врахував вимоги ст.71 КК України, відповідно до яких в даному випадку суд до покарання, призначеного за новим вироком, повинен повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Крім того, суд залишив поза увагою, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та вважав за необхідне ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за вчинення нового злочину до покарання, обраного судом, тобто на 4 (чотири) роки позбавлення волі, а на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначити остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі; обвинуваченого та його захисника, які вважали доводи прокурора обґрунтованими та водночас просили застосувати приписи ч.5 ст.72 цього Кодексу; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.
Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Приписами ст.413 КПК України визначені форми неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, серед яких, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що може проявлятися у помилках при застосуванні закону при призначенні покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження і ніким не оспорююється та обставина, що ОСОБА_8 оскаржуваним вироком засуджений за вчинення злочину в період іспитового строку.
Приписами ч.3 ст.78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Про це наголошує і Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Крім того, в п.26 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком і суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.
Місцевий суд, засудивши ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на 4 роки позбавлення волі, всупереч наведеним вимогам закону, визначив остаточне покарання, пославшись на ст.71 КК України, у виді 4 років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 13 жовтня 2016 року більш суворим покаранням за даним вироком, що в даному випадку є неприпустимим.
Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Враховуючи викладене, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.71 КК України.
Водночас, вимоги прокурора про необхідність посилення призначеного покарання за вчинення нового злочину є необґрунтованими, а сама апеляційна скарга не містить доводів про наявність підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Призначаючи покарання за новий злочин суд дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З огляду на те, що ОСОБА_8 визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, суд обґрунтовано призначив йому мінімальне покарання, передбачене в даному випадку кримінальним законом.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Отже, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.
Крім того, з огляду на приписи ст.5 КК України та ч.5 ст.72 (в редакції від 26 листопада 2015 року) цього Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.409 та ст.420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Полтава від 6 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, до покарання, обраного судом, тобто на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Полтава від 13 жовтня 2016 року у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_8 4 (чотири) роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4