Єдиний унікальний номер:343/2400/16-к
Номер провадження: 1-в/0343/543/16
У Х В А Л А
про відмову умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
30 грудня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Долинського районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор в судовому засідання заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки адміністрація Долинського ВЦ № 118 не подала спільне клопотання з спостережною комісією Долинської райдержадміністрації згідно вимог ст.154 КВК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого. Окрім цього зазначив, що в засудженого заохочень значно менше, ніж стягнень, одне з яких не погашене.
У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області просив відмовити у задоволенні клопотанняи та пояснив, що засуджений порушував вимоги режиму відбування покарання, за що п"ять разів накладалось стягнення, одне з яких не погашене, а тому на умовно - дострокове звільнення не заслуговує.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вважає себе таким, що підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки працевлаштований, оголошувались два заохочення правами начальника установи та просив врахувати те,що мама знаходиться на лікуванні .
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи особу засудженого, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника адміністрації виправного центру, пояснення засудженого, суд дійшов до наступних висновків.
Положення ст. 81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, гарної поведінки в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Аналізуючи викладене, зазначені вище норми вказують на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Окрім цього, з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", вбачається, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до п. 1 вказаної постанови умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.

19.07.2013 року ОСОБА_5 засуджено Залізничним районним судом м. Львова за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова 12.11.2013 року ОСОБА_5 засуджено за ст. ст. 186 ч.2, 70 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.01.2016 року засудженому в строк відбування покарання за правилами ст. 72 ч.5 КК України зараховано час його попереднього ув`язнення з 09.06.2013 року по 27.08.2013 рокута з 09.10.2013 року по 13.12.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2016 року ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання більш м`яким - 01 рік 6 місяців 17 днів обмеження волі
Згідено ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2016 року засудженому зараховано в строк відбуття покарання за правилами ст. 72 КК України час слідування його під вартою з 30.06.2016 року по 16.08.2016 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

З урахуванням всіх перерахунків, проведених на підставі ухвал суду, початок відбуття покарання засудженому рахується з 09.06.2013 року, кінець строку 01.12.2017 року. Фактично невідбута частина терміну покарання станом на 30.12.2016 року становить 11 місяців 01 день, що свідчить про те, що ОСОБА_5 відбуто необхідні 2/3 частини, призначеного судом покарання.

З характеристики на ОСОБА_5 від 29.12.2016 року, виданої Долинським ВЦ УДпСУ в Івано-Франківській області (№118) вбачається, що засуджений в установах відбування покарань перебуває з 12.06.2013 року. Під час тримання в СІЗО м. Львова допускав порушення вимог режиму примання під вартою, за що були накладені два дисциплінарні стягнення правами начальника СІЗО, заохочення не оголошувались. З 11.09.2013 року відбував покарання в Личаківській ВК (№30), працевлаштований не був. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено два дисциплінарні стягнення правами начальника установи. Оголошувалось два заохочення правами начальника установи.

Відбуваючи покарання в Долинському ВЦ (118) з 16.08.2016 року, був працевлаштований на об`єкті «Уніплит», де й працює по даний час. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладене одне дисциплінарне стягнення правами начальника відділення, яке на даний час достроково не зняте та у встановленому законом порядку не погашене. Заохочення не оголошувались.

Згідно вироку суду значиться позов на суму 7779,40 грн., виконавчі листи на адресу установи не надходили. Вину у скоєному злочині визнав повністю.
Згідно довідки про заохочення та стягнення від 29.12.2016 року ОСОБА_5 за сумлінну поведінку двічі було заохочено правами начальника установи: додатковим коротким або довготрималим побаченням. За зберігання заборонених предметів до засудженого чотири рази накладалось стягнення у вигляді догани, суворої догани, 5 діб карцеру та 7 діб ДІЗО. За порушення розпорядку дня 09.09.2016 року накладено стягнення у вигляді попередження, яке на даний час не погашене.
Згідно ч.6 ст.539 КПК України та п. 6.6 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, зареєстрованої в МЮУ 14.06.2012 року за №957/21269, до осіб, засуджених за тяжкі злочини до позбавлення волі на строк менше п`яти років або засуджених до довічного позбавлення волі, може бути розглянуто на засіданні комісії тільки після досягнення засудженим необхідного ступеня виправлення, що відображається в характеристиці на засудженого, не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення про відмову, а щодо засуджених за інші злочини - не раніше ніж через шість місяців.
Як вбачається з особової справи засудженого № 31-Л-13, зокрема з виписки з протоколу №10 засідання комісії Личаківської ВК (№30), комісією одноголосно відмовлено у поданні матеріалів особової справи ОСОБА_5 до суду по УДЗ, як такому, що не довів своє виправлення.
Окрім цього встановлено, що адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений, не зверталась до суду у встановленому законом порядку про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 після відбуття ним установленої КК України частини строку покарання.
При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд бере до уваги той факт, що на ОСОБА_5 за весь період відбування покарання п"ять разів накладались стягнення, одне з яких не погашене, та тільки двічі заохочення, що не може свідчити про його постійну зразкову поведінку, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання. Судом також враховуються тяжкість вчинення ОСОБА_5 злочину та те, що раніше він уже відбував покарання за вчинення умисних злочинів, однак на шлях виправлення не став. За весь період відбуття покарання ОСОБА_5 працює з серпня 2016 року на одному з об"єктів установи "Уніплит".
З огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, суд вважає, що поведінка засудженого не свідчить про його виправлення. Те, що ОСОБА_5 працює п"ять місяців та за сумлінну поведінку двічі заохочувався начальника установи не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що він виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Сумлінна поведінка засудженого повинна свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня, зразкової поведінки в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Тому, наявність в конкретному випадку лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Таким чином, дані про особу засудженого та вищеописані обставини не дають суду достатніх підстав дійти до переконання, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. А тому суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним та не підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, ст. 81 Кримінального кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: