АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 654/493/17-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/406/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника засудженого: адвоката ОСОБА_8
представника Голо пристанської ВК № 7 ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.03.2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тульської області, Донського району, селища Підлісного Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 19.06.2012 року вироком Генічеського районного суду Херсонської області за ст. 93 п. «е», ст. 17 ч. 2, ст. 93 п. «г» КК України (в редакції 1960 року) з урахуванням внесених ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2014 року змін до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 19.02.2014 року в строк відбування покарання зараховано час перебування під вартою з 13.02.1996 по 16.08.1996 року. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 22.02.2016 року на підставі Закону України від 26.11.2015 року № 838 - VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» згідно зі ст. 72 ч. 5 КК України в строк відбування покарання зарахований час попереднього ув`язнення з 13.02.1996 року по 16.08.1996 року та з 05.12.2011 року по 04.02.2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання, призначеного вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 19.06.2012 року за ст. 93 п. «е», ст. 17 ч. 2, ст. 93 п. «г» КК України (в редакції 1960 року).

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали, якою просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Свої доводи мотивує тим, що відмовляючи в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, суд не прийняв до уваги, що він перебуваючи у Дар`ївській ВК №10 виявив бажання навчатися на курсах прикладної творчості, проте був переведений до Голопристанської ВК №7 за станом здоров`я. Зазначає, що у зв`язку з тяжким станом його здоров`я адміністрація установи не змогла його працевлаштувати, але за власною заявою приймає активну участь у ремонтних роботах приміщень стаціонарного відділення №1 на безоплатній основі, має три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, має одне дисциплінарне стягнення ще у 2012 році, яке вже погашено. Крім того, з моменту скоєння злочину з червня 1995 року до моменту затримання та взяття його під варту 05.12.2011 року вів загальноприйняте соціально нормативне життя в суспільстві, мав міцні соціальні та родині зв`язки. Вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Незважаючи на стан його здоров`я від роботи не відмовляється, виконує роботу по благоустрою установи, постійно підтримує соціальні зв`язки із рідними через листування.
Заслухавши доповідача, засудженого, його захисника та представника Голопристанської виправної колонії № 7, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Вимогами ст.539 ч.3 КПК України встановлено, що клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст.318-380 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.12 КК України злочин, за який засуджено ОСОБА_7 є особливо тяжким.

Згідно з ч.1 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Отже, суд першої інстанції, при розгляді клопотання при вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, зобов`язаний був забезпечити участь захисника у судовому провадженні.

Той факт, що судове провадження відносно ОСОБА_7 закінчено обвинувальним вироком, який вступив в законну силу не свідчить про припинення гарантованого державною права засудженого на захист, оскільки Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що гарантії забезпечення права на захист не припиняють своєї дії після закінчення провадження у суді першої інстанції. Забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі було надано таку допомогу («Мефта та інші проти Франції», «Фам Хоанг проти Франції», «Максименко проти України»).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п.4 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.

Таким чином, враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягають у обмеженні права на захист засудженого, оскільки клопотання розглянуто судом першої інстанції у відсутності захисника, оскаржуване рішення, відповідно до положень п.3 ч. 1 ст.409, п. 4 ч. 2 ст.412 КПК підлягає безумовному скасуванню.

При цьому, враховуючи, що судом апеляційної інстанції вказане порушення КПК виправлено, засудженому ОСОБА_7 призначено захисника, колегія суддів, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважає за необхідне, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення у справі.

Колегія суддів, потворно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку представника виправної колонії, який не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_7 , позиції засудженого та його захисника, які просили клопотання задовольнити, прокурора, який просив відмовити у задоволенні клопотання дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З досліджених судом апеляційної інстанції характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 19.06.2012 року, яким його засуджено за ст. 93 п. «е», 17 ч.2, 93 п. «г» КК України (в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі, з 11.01.2012 року.
Протягом строку відбування покарання має три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці від начальника установи (23.08.2016, 25.11.2016, 28.02.2017), одне стягнення 18.05.2012 року, яке погашено в установленому законом порядку, за станом здоров`я не працевлаштований, але приймає активну участь у ремонтних роботах приміщень ВК, на профілактичному обліку не перебуває, роботи по благоустрою установи виконує, за характером тихий, цілеспрямований.
Виходячи з наведеного, колегія суддів враховує відомості про поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не лише у період, що передував зверненню з клопотанням, і приходить до висновку, що ОСОБА_7 , своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки всі заохочення отримав протягом 5 місяців перед зверненням з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, перед цим протягом 4 років не заохочувався, працевлаштований не був.
Дотримання вимог гігієни, зовнішнього вигляду, приймання участі в благоустрою відділення, дотримання режиму відбування покарання є обов`язком засудженого та не може бути безумовною підставою для застосування відносно засудженого пільги у виді умовно-дострокового звільнення від покарання за відсутності підстав і умов, визначених у ст. 81 КК України.
З наведених підстав, колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 2 ст. 412, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.03.2017 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання, призначеного вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 19.06.2012 року за ст. 93 п. «е», ст. 17 ч. 2, ст. 93 п. «г» КК України (в редакції 1960 року).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді (три підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя ОСОБА_2