Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

в с т а н о в и в:
19 грудня 2016 року прокурор Київської місцевої прокуратури №4 звернувся до суду із клопотання про арешт майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.
Клопотання обґрунтовано тим, що До Київської місцевої прокуратури № 4 01.07.2016 року надійшла заява від громадянина ОСОБА_4 про те, що не встановлені особи шахрайським шляхом намагаються заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .
Під час допиту в якості свідка ОСОБА_4 , останній повідомив, що 9 липня 2014 року державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , був складений заповіт зі слів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно якого ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцями ОСОБА_6 , на випадок її смерті, на все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все, те, що буде їй належати і на що вона матиме право за законом. Оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , померла, ОСОБА_4 , являється єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 . На даний час та з моменту смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 позбавлений можливості потрапити до квартири по АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що у квартирі проживають невідомі особи. Разом з тим, ОСОБА_4 , був позбавлений можливості поховати спадкодавицю та відповідно у нього відсутнє свідоцтво про її смерть, що є необхідним для оформлення спадщини.
Згідно заповіту, посвідченого Київською посвідченим 09 липня 2014 року за реєстровим № 2-1041 державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , 09.07.2014 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заповідала ла все майно в рівних долях ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . 09.02.2016 поштовою кореспонденцією до десятої нотаріальної контори надійшла заява про відкриття спадщини померлої ОСОБА_6 від ОСОБА_8 . Заява залучена до матеріалів спадкової справи, без нотаріального посвідчення, за відсутності копії паспорту, індефікаційного коду ОСОБА_8 .
З матеріалів спадкової справи № 224/2016 вбачається, що ОСОБА_4 , подав заяву від 12 квітня 2016 року про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 09 липня 2014 року за реєстровим № 2-1041 державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , яка надійшла поштою 19 квітня 2016 року до Десятої Київської державної нотаріальної контори.
В подальшому, державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 письмового повідомлено ОСОБА_4 про необхідність подання оригіналів заповіту та свідоцтва про смерть ОСОБА_6 .
Відповідно до інформації про право власності інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 75760399 від 14.12.2016 року, встановлено, що ОСОБА_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер № НОМЕР_2 , виданий 29.10.1998 виданий Харківським РУ ГУМВС України у Києві) є власницею квартиру АДРЕСА_1 .
При цьому, в матеріалах спадкової справи наявна претензія особи на ім`я ОСОБА_10 , подана без підтверджуючих особу документів про наявність із вимогою не видавати свідоцтва про право власності до вирішення питання повернення боргу.
Разом з тим, враховуючи відсутність оригіналу спадкової справи, що є необхідною умовою для вступу у спадщину заступником завідуючого 10 київської нотаріальної контори направлено вимогу до РАГСу видати наручно пред`явнику актовий запис та свідоцтво про смерть ОСОБА_6 . З матеріалів спадкової справи не вбачається кому видано лист щодо надання актового запису нотаріусом для пред`явлення органам РАГСу. свідоцтво про смерть. У відповіді РАГСу вказано, що надання наручно пред`явнику листа актового запису та свідоцтво про смерть ОСОБА_6 є незаконним.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомостіта документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат»нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.
Відповідно до ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.
Відповідно до ч. 2 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.
Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину врегульовано главою 10 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій». Відповідно до п.п 1.2 При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Для отримання свідоцтва про право на спадщину, на основі ч.2 ст. 1269 ЦК України і п. 207, 208 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємець зобов`язаний особисто подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, або відправити його поштою, попередньо засвідчивши справжність підпису на заяві в нотаріальному порядку.
Відповідно до п. 2.1. спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.
Відповідно до п. 2.2. при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття
подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.
Відповідно до п. 3.4. Інструкції якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до п. 5.17 Інструкції після видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом поданий спадкоємцями оригінал або дублікат заповіту (протокол про оголошення секретного заповіту) залишається у спадковій справі.
Крім того, згідно копії актового запису про смерть ОСОБА_6 . РАГСу тіло померлої видано представнику ритуальної служби на ім`я ОСОБА_11 .
Вище вказане свідчить, що з моменту заведення спадкової справи, тобто 12.04.2016, нотаріусом, в порушення Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не з`ясовано наявність інших спадкоємців, їх коло родинних зв`язків, не витребувано довідки з ЖЕО щодо осіб, що проживали разом з ОСОБА_6 та не вжито інших заходів щодо вступу у спадщину ОСОБА_4 . Вказане може свідчити про змову з невстановленими особами щодо заволодіння нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Вислухавши думку учасників судового процесу, вивчивши клопотання та додані до нього документи, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Частиною 2 статті 172 КПК України, передбачено що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 6, 11 ст.170 КПК України,арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації /у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність /у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу/; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України та про необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -
Клопотання Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме:
-на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1