Справа № 138/3075/16-к
Провадження №11-кп/772/423/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 2222746 від 17.08.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженої, з середньою освітою, непрацюючої, українки, громадянки України, останній раз судимої:
- вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17.09.2012 за ч.3 ст.185, ст.71 КК України, до позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. Звільнена з місць позбавлення волі 22.04.2016;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 року, просив вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити, пом`якшивши призначене покарання обвинуваченій шляхом застосування до визначеного судом покарання ст.75 КК України, відстрочивши виконання її вироку на один рік .
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в запереченні на апеляційну скаргу потерпілого, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілого, вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 року залишити без змін.
Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати по проведенню експертизи в розмірі 439 (чотириста тридцять дев`ять) гривень 80 копійок на користь держави.
Вирішено долю речових доказів.
Як убачається з вироку ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що 14.08.2016 біля 15:00 години вона, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із домоволодіння ОСОБА_6 , що розташоване по АДРЕСА_3 , викрала телевізор марки «Supra S-14N7A» сірого кольору, після чого із викраденим з місця події зникла, розпорядившись ним на власний розсуд.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1187 від 14.09.2016, ринкова вартість з урахуванням зносу телевізора марки «Supra S-14N7A», який придбаний 18.01.2016 у б/у стані за грошові кошти в розмірі 500 гривень станом на момент скоєння злочину, тобто 14.08.2016 могла становити 479 гривень 60 копійок.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 479 гривень 60 копійок.
Вимоги апеляційної скарги потерпілого мотивовано тим, що вирок суду є несправедливим із-за суворості призначеного ОСОБА_7 покарання.

Так, судом не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченої і які в сукупності дали суду можливість до призначеного судом покарання одночасно визначити мінімальний строк відстрочки виконання вироку, передбаченого ст.75 КК України, а саме, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю даного злочину, позитивну характеристику обвинуваченої, думку потерпілого, оскільки в своїй заяві, поданій суду він не наполягав на суворій мірі покарання, претензій матеріального та морального характеру він не має, на такій правовій позиції він і зараз перебуває.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню , оскільки, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції в дотримання вимог ст.65 КК України , керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року № 7, врахував , що вчинено середньої тяжкості кримінальне правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення злочинів проти власності, за що відбувала реальну міру покарання, з місць позбавлення волі звільнилась 22.04.2016 року та через 4 місяці , тобто 14.08.2016 року знову вчинила злочин проти власності, а тому відповідних висновків для себе не зробила, крім того, остання немає офіційного місця роботи та постійних джерел для існування, матеріальну шкоду потерпілому не відшкодувала.

Судом враховано те, що ОСОБА_7 щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, визначено покарання, що відповідає ст.50 КК України .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ст.349 КПК України.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що впливають на покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості , особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення злочинів зокрема проти власності, за що відбувала реальну міру покарання, характеризується посередньо, врахував обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, а саме щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню, відсутність обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, а також те, що потерпілий претензій немає.

Відповідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в дотримання вимог ст.65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, визначив покарання ОСОБА_7 , яке є достатнім та необхідним для її виправлення, перевиховання, відповідає вимогам ст.50 КК України, оскільки остання , незважаючи на те, що була неодноразово судима , звільнившись з місць позбавлення волі 22.04.2016 року, 14.08.2016 року знову вчинила умисний злочини проти власності середньої тяжкості, що дає підстави вважати, що її виправлення за умови застосування ст. 75 КК України є неможливим .

Доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Вирішуючи питання щодо виду покарання, суд першої інстанції врахував всі обставини в сукупності, про які зазначає потерпілий.

Призначене судом покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни покарання ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П о с т а н о в и в :

В задоволенні апеляційної скарги потерпілого відмовити.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.11.2016 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
Суддя: