Справа № 163/225/15-к Провадження №11-кп/773/123/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2015 року, яким -

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, неодружений, несудимий, засуджений за:
- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту із-залу суду негайно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 01.10.2015р.
Зарахувано ОСОБА_10 у строк відбуття покарання термін його затримання в порядку ст.211 КПК України з 10.09.2014р. по 12.09.2014р.
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, одружений, несудимий, засуджений за:
- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_11 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 10.09.2014р.
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, несудимий, -
визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та виправданий за недоведеністю вини у вчиненні даного злочину.
Обраний ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасовано.
Вирішено питання про судові витрати.
В С Т А Н О В И В
Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним і засуджений за те, що 08 вересня 2014 року в період з 21 год. 30 хв. по 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неподалік магазину «Надія», що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_18 , які раптово виникли через те, що потерпілий не придбав горілки та не повернув надані йому для цього кошти в сумі 20 грн., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно наніс ОСОБА_18 рукою удар по обличчю, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, де, продовжуючи свої насильницькі дії, наніс потерпілому три удари ногою у взутті в ділянку голови.
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним і засуджений за те, що в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс ОСОБА_18 ногою у взутті один удар в ділянку голови.
Внаслідок вищевказаних ударів обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по голові потерпілого ОСОБА_18 , останньому заподіяно закриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась крововиливами над твердою мозковою оболонкою та під м`які мозкові оболонки (епідуральні та субдуральні крововиливи) і ускладнилась набряком головного мозку та дислокацією стовбуру мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілого.
Крім цього, в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючись метою покарати ОСОБА_18 за вчинені раніше ним дії: ОСОБА_11 за неповернення йому грошей в сумі 20 грн., а ОСОБА_10 за скоєння ним насильницьких дій щодо своєї матері, шляхом нанесення побоїв протягом вище вказаного часу, інших жорстоких, нелюдських і таких, що принижують гідність людини насильницьких дій, яке виразилось у тому, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 почергово наносили численні удари шкіряним паском з металевою пряжкою в ділянки тулуба та кінцівок потерпілого ОСОБА_18 , якого в певний проміжок часу, під час нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_10 , за його вказівкою, проти власної волі, за руки утримував ОСОБА_12 , для того, щоб ОСОБА_18 не втік. Крім цього, ОСОБА_10 наносив удари по тілу потерпілого самою металевою пряжкою, тримаючи ремінь за його вільний кінець, а також ногами у взутті в ділянки тулуба та кінцівок ОСОБА_18 , справив на останнього природні потреби та запихав йому в ротову порожнину шкарпетки, в результаті чого ОСОБА_18 заподіяно різні за характером та ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини і живота (тулуба), яка супроводжувалась 24 синцями та 10 саднами, переломом грудини, переломами 3-х ребер зліва, 1 ребра справа, що мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я; численних саден і синців на верхніх і нижніх кінцівках, в тому числі і сідницях, по орієнтовним даним, в загальній кількості до 111 синців, до 22 саден; у вигляді крововиливу в ділянці головки статевого члена з переходом на його шкіру, по всій поверхні калитки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_18 заподіяно фізичного болю, фізичного та морального страждання.
Окрім того, органами досудового розслідування, ОСОБА_12 обвинувачувався в тому, що він в період часу з 23 години 30 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в с.Заболоття Любомльського району Волинської області, та керуючись метою покарати ОСОБА_18 за неповернення грошей ОСОБА_11 , утримував потерпілого під час того як ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , шляхом нанесення побоїв протягом вищевказаного часу, інших жорстоких, нелюдських і таких, що принижують гідність людини насильницьких дій, почергово застосували фізичне насильство відносно ОСОБА_18 , яке виразилося у нанесенні ударів шкіряним паском з металевою пряжкою та ногами у взуття в ділянки тулуба та кінцівок потерпілого, заподіявши останньому згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №74 від 18.12.2014р., різні за характером та ступенем тяжкості прижиттєві тілесні ушкодження у вигляді зламів 7, 8, 9-го ребер зліва між задньо-паховою та лопатковою лініями, зламу 9-го ребра справа по середньо-паховій лінії, переломом грудини із крововиливами в м`які тканини в даних ділянках, множинних синців м`яких тканин та садна на шкірі тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, внаслідок чого групою осіб ОСОБА_18 заподіяно фізичного та морального страждання.
В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор не погоджується з висновками суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Просить ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі, за ч.2 ст.127 КК України - у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначити йому остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. Просить ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.127 КК України - у виді 8 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
В поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_10 , кожен зокрема, вважають вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам провадження. Просять вирок Любомльського районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 вважає, що вирок Любомльського суду є надто суворим та має місце неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, згідно якого в зв`язку з недоведеністю його вини в частині вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, кримінальне провадження закрити, та перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.127 на ч.2 ст.296 КК України, призначивши покарання в межах санкції даної статті з застосуванням ст.75 КК України.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, а скарги захисника та обвинувачених заперечив, захисників та обвинувачених, які свої апеляційні скарги та скаргу захисника підтримали, а скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, вказаних у вироку, підтверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши їх дії за вказаною статтею КК України.
Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання в судовому засіданні свідків безпосередніх очевидців ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами огляду місця події, речей, трупа, а також висновком комплексної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання вказаних свідків разом із показаннями самих обвинувачених в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення.

Висновком комплексної судово-медичної експертизи від 26.06.2015 року №62 (а.с.34-48 т.№5) встановлено, що внаслідок вищевказаних ударів обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по голові потерпілого ОСОБА_18 , останньому заподіяно закриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась крововиливами над твердою мозковою оболонкою та під м`які мозкові оболонки (епідуральні та субдуральні крововиливи) і ускладнилась набряком головного мозку та дислокацією стовбуру мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілого.
Крім того з висновку комплексної судово-медичної експертизи від 26.06.2015 року №62 (а.с.34-48 т.№5) та пояснень експерта ОСОБА_22 , даними ним в судовому засіданні з метою роз`яснення вказаного висновку, вбачається, що виявлені при експертизі трупа ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами в різні ділянки голови, синцями та саднами на голові, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, виникли не менше чим від 9 контактів голови з твердими тупими предметами, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалого. Даний висновок в апеляційних скаргах не оспорюється.

Відповідно, з показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що в період з 21 год. 30 хв. по 22 год. 00 хв. 08.09.2014 року ОСОБА_11 завдав ОСОБА_18 один раз рукою по обличчю та три удари в голову взутою ногою.
З показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 доведено, що ОСОБА_10 в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року наніс ОСОБА_18 один удар ногою у взутті в ділянку голови.
Об`єктивних причин ставити під сумнів показання даних свідків в апеляційного суду немає, не було встановлено таких причин і в суді першої інстанції.

При цьому, судом першої інстанції у вироку вірно зазначено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , кожний зокрема, при нанесенні декількох ударів потерпілому, в тому числі, у життєво важливий орган голову, за встановлених обставин, реалізуючі злочинний умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, об`єктивно могли і повинні були передбачити ступінь тяжкості таких ушкоджень та наслідки, які можуть настати, що свідчить про наявність у ОСОБА_11 та ОСОБА_10 умислу на спричинення ОСОБА_18 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть.
Також виходячи з встановлених фактичних обставин провадження судом зроблено обґрунтований висновок, що внаслідок нанесених обвинуваченим ОСОБА_11 ударів в голову потерпілого, в останнього виник епідуральний крововиливив, після виникнення якого потерпілий міг виконувати осмислені цілеспрямовані дії, а саме: самостійно піднявся з землі, пішов додому, розмовляв, вживав спиртне, тощо; а після удару ОСОБА_10 - субарахноїдальний крововилив, після виникнення якого ОСОБА_18 втратив свідомість, що в достатній мірі вмотивовано у вироку з врахуванням досліджених доказів, в тому числі висновків судово-медичних експертиз.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 ОСОБА_14 щодо недоведеності вини його підзахисного у нанесенні удару в голову потерпілому, оскільки він був взутий у каучукові сланці, а згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи від 26.06.2015 року №62 мозкова травма виникла від нанесення ударів твердими предметами, можливо взутими ногами, не заслуговують на увагу, оскільки експертом зроблено припущення щодо механізму нанесення ударів, проте судом було встановлено, що удари різної сили в ділянку голови потерпілого наносились саме ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в тому числі ногами, що свідчить про доведеність обвинувачення в цій частині.
Щодо твердження обвинуваченого ОСОБА_11 , що його дії невірно кваліфіковано, оскільки ним було вчинене хуліганство, то вони не є слушними, так як в суді було доведено, що в нього виникли особисті неприязні відносини з потерпілим внаслідок неповернення ОСОБА_18 грошових коштів і побої та тілесні ушкодження наносилися обвинуваченим з метою покарати потерпілого за вказані дії, що є складовою суб`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України, а не ст.296 КК України.
Таким чином, в суді доведено, що своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_18 , обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , кожен зокрема, вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.
Що стосується обвинувачення за ч.2 ст.127 КК України, то апеляційний суд зазначає наступне.

Органом державного обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 інкримінувалося катування потерпілого за наведених обставин за попередньою змовою групою осіб із кваліфікацією дій усіх співучасників за ч.2 ст.127 КК України.

Згідно з висунутим обвинуваченням співучасть ОСОБА_12 у вчиненні цього злочину полягала в періодичному утримуванні потерпілого під час його побиття ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Виходячи з положень ч.2 ст.28 КК України вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення його декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовилися про такі дії. Домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди про скоєння відповідного діяння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбуватись у будь-якій формі як у вербальній, так і за допомогою конклюдентних дій.

При цьому взаємодія між співвиконавцями може бути ускладненою, тобто передбачати певний технічний розподіл функцій між ними. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу до таких дій можуть бути віднесені: передача іншому співучаснику знаряддя злочину, подолання опору потерпілого або приведення його у безпорадний стан для полегшення безпосереднього виконання іншими співучасниками об`єктивної сторони злочину.

З показань ОСОБА_12 вбачається, що тримати потерпілого за руки йому сказав обвинувачений ОСОБА_10 погрожуючи застосуванням насильницьких дій щодо нього. Будь-яких мотивів завдавати ОСОБА_18 моральних чи фізичних страждань ОСОБА_12 не мав. Разом з тим, апеляційний суд ставить під сумнів показання ОСОБА_12 про тримання потерпілого під загрозою застосування щодо нього насильства, такі його пояснення не знайшли свого підтвердження в суді, більше того, останній мав реальну можливість неодноразово покинути місце вчинення злочину, однак цього не зробив.
Жодних даних про залежність ОСОБА_12 від ОСОБА_10 чи ОСОБА_11 , його вразливий стан, наявність у виправданого об`єктивних підстав боятися ОСОБА_10 і сприймати можливі погрози з його боку як реальні, в рішенні суду першої інстанції не наведено.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які доповнюють одне одного, ОСОБА_11 прибув на місце події за телефонним дзвінком ОСОБА_10 з повідомленням про перебування там потерпілого. На вказаний час обидва засуджені мали претензії до ОСОБА_18 . На місці злочину ОСОБА_11 одразу приєднався до побиття потерпілого ОСОБА_10 , у ході якого засуджені передавали один одному ремінь з металевою пряжкою і по черзі завдавали ОСОБА_18 ударів указаним знаряддям, при цьому ОСОБА_12 утримував потерпілого.

При кваліфікації дій кількох суб`єктів злочину як вчинених за попередньою змовою групою осіб визначальним є об`єднання їх єдиним умислом на досягнення певного злочинного результату. Наявність у цих осіб різних мотивів протиправної поведінки, на що суд послався, обґрунтовуючи свої висновки, не виключає названої кваліфікуючої ознаки злочину.

Крім цього, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд установив факт утримування ОСОБА_12 потерпілого під час побиття його ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Цей факт не заперечувався, у тому числі, обвинуваченими.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_12 хоча і безпосередньо не заподіював потерпілому тілесних ушкоджень, фізичного болю чи інших страждань, однак позбавляючи його можливості втекти або чинити опір, полегшував вчинення його катування ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Встановлено, що зазначені насильницькі дії обвинувачених завдали потерпілому сильного фізичного болю, а також фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, про що свідчить їх тривалість, інтенсивність, періодичність нанесення та характер завдання численної кількості ударів упродовж 2-х годин, від яких на тілі потерпілого утворилось в загальній кількості 135 синців, 32 садна, а також спричинило перелом грудини та 4-х ребер, що доводиться дослідженими судом висновками судово-медичних експертиз, та вірно кваліфіковано судом першої інстанції, як катування людини.

Також судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що обвинувачений ОСОБА_10 своїми діями, які виразились у запиханні шкарпетки в ротову порожнину потерпілого та справлянні на нього природних потреб заподіяв потерпілому фізичного та морального страждання, які розцінені, як такі, що принижують гідність людини.

Виходячи з наведеного висновки суду про недоведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про відсутність в діях всіх обвинувачених такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попердньою змовою групою осіб, тобто за ч.2 ст.127 КК України, не грунтуються на вимогах закону про кримінальну відповідальність та на об`єктивно з`ясованих обставинах, які було би підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України
Доводиться винуватість всіх обвинувачених у вчиненні катування і письмовими доказами у справі, зокрема: - протоколом огляду речей від 17.01.2015р., протоколом огляду місця події від 09.09.2014р., висновком експерта судової медико-криміналістичної експертизи ВОБ СМЕ №100-МК від 16.12.2014р., протоколами огляду місця події від 10.09.2014р., протоколом огляду речей від 17.12.2014р., протоколом огляду місця події від 09.09.2014р., протоколом огляду трупа від 09.09.2014р., висновком від 18.12.2014р. № 74 комісійної судово-медичної експертизи, висновком від 26.06.2015р. №62 комплексної судово-медичної експертизи.
Відповідно за результатами розгляду справи в апеляційному суді доведено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб, вчинили відносно ОСОБА_18 катування, яке виразилось в умисному заподіянні йому сильного фізичного болю та фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за вчинені ним дії, чим, кожен із них, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.127 КК України.
Доводи учасників судового розгляду в апеляційних скаргах з приводу наявних розбіжностей в показаннях свідків щодо ролі кожного з обвинувачених, послідовності вчинення ними насильницьких дій щодо потерпілого, неналежності та недопустимості даних доказів, тощо, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки в своїй сукупності з іншими доказами в провадженні вони в повній мірі відтворюють фактичні обставини провадження, досліджувані події та їх послідовність, а наявні суперечності є незначними, несуттєвими та такими, що не ставлять під сумнів їх достовірність.
Разом з тим, на думку апеляційного суду є вірним висновок суду першої інстанції про виключення з обвинувачення такої обтяжуючої обставини, як нанесення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого.
Так, судом з показань свідків та обвинувачених достовірно встановлено, що ОСОБА_11 при завданні ОСОБА_18 одного удару рукою по обличчю та трьох ударів в голову ногою діяв самостійно, без будь-якої попередньої домовленості, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 на час нанесення вказаних ударів ОСОБА_11 перебував в іншому місці та про ці події взагалі обізнаний не був. Судом також встановлено, що ОСОБА_10 , наносячи ОСОБА_18 один удар ногою в ділянку голови, теж діяв самостійно без будь-якої обумовленої домовленості.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання, апеляційний суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які відносяться до тяжких, особи обвинувачених, їх сімейних та майновий стан, позитивно характеризуються за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, позицію потерпілого, який вказав, що претензій матеріального та морального характеру не має, при призначенні покарання, просив визначити обвинуваченим посередню міру покарання.
До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суд відніс добровільне відшкодування, заподіяної злочинними діями, шкоди. До обтяжуючих покарання обставин всім обвинуваченим суд відносить вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Враховуючи вищенаведене, роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі, а ОСОБА_12 5 років. При цьому остаточне покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суд призначає шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Апеляційний суд також приходить до висновку, з урахуванням другорядної ролі у вчиненні злочину, про можливість звільнення ОСОБА_12 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально, при цьому встановлює іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На думку суду, саме таке покарання всім обвинуваченим, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченими, так і іншими особами.

В силу ст.72 ч.5 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до 21 червня 2017 року, тобто чинної редакції. Тому апеляційний суд здійснює відповідне зарахування.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.
Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в частині засудження ОСОБА_11 , ОСОБА_10 за ч.1 ст.127 КК України та виправдування ОСОБА_12 за ч.2 ст.127 КК України скасувати.
Залишити ОСОБА_11 призначене судом покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Залишити ОСОБА_10 призначене судом покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Визнати винним ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_11 під вартою з 10.09.2014р. по 11.03.2016р. включно та з 15.03.2017р. по 20.06.2017р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_10 під вартою з 10.09.2014р. по 11.09.2014р. включно, з 01.10.2015р. по 11.03.2016р. включно та з 25.03.2017р. по 20.06.2017р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії вироку.

Головуючий

Судді