Ухвала іменем україни 31 серпня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001037, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційних скаргах:
- прокурор висуває вимогу про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_5 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання судом апеляційної інстанції. Посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було належним чином враховано те, що ОСОБА_5 через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив два умисні злочини, у тому числі щодо особи похилого віку, що є обтяжуючою покарання обставиною.
- засуджений ОСОБА_5 стверджує про суворість призначеного йому покарання Апеляційним судом Хмельницької області. Зазначає, що у апеляційного суду не було підстав для призначення йому більш суворого покарання ніж було визначено місцевим судом, оскільки не повною мірою враховано те, що він щиро розкаявся у тому, що вчинив, викрадене майно повернуте потерпілому ОСОБА_8 , а злочин щодо ОСОБА_9 був спровокований самою потерпілою. Просить вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року щодо нього змінити, пом`якшити призначене йому покарання, визначивши його у виді арешту.

Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2016 року ОСОБА_5 , який, як зазначено в судовому рішенні, раніше судимий:
-20 січня 2000 року за ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 208 ( в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;
-11 липня 2003 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-18 січня 2011 року за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна,
визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 185 КК України, та засуджений до покарання у виді арешту:
- за ч. 1 ст. 296 КК України на строк 1 місяць;
- за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 3 місяці,
на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

10 листопада 2016 року Апеляційний суд Хмельницької області за апеляцією прокурора скасував указаний вирок місцевого суду у частині призначеного ОСОБА_5 покарання, та постановив свій вирок, за яким засудив останнього за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавленні волі на строк 2 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який просив пом`якшити призначене засудженому покарання, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.
22 листопада 2015 року близько 13:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в лісі, поблизу с. Суржинці, Кам`янець - Подільського району, ігноруючи елементарні існуючі в суспільстві правила поведінки, моралі, добропристойності, відкрито виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та впорядкованого функціонування суспільних відносин, не маючи на те будь-яких вагомих підстав, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи протиставити себе суспільству та принизити людську гідність особи похилого віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрив очі руками та кинув її на землю. Після чого ОСОБА_5 протягом 20 хвилин руками утримував ОСОБА_9 на землі, не реагував на її прохання відпустити її, на протязі цього часу умисно наніс п`ять ударів руками в область голови, внаслідок чого спричинив останній легкі тілесні ушкодження.
27 листопада 2015 року близько 04:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні будинку ОСОБА_8 , що розташований по АДРЕСА_2 , умисно таємно повторно викрав велосипед марки «Gironell», вартістю 810 грн., чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму.

Засудженим не оскаржується доведеність його винуватості в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій.
Твердження ОСОБА_5 про те, що злочин щодо ОСОБА_9 він вчинив з неприязних стосунків, викликаних поведінкою самої потерпілої є голослівними.
У судовому засіданні ОСОБА_5 не міг вказати з яких підстав він кинув на землю потерпілу ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, утримував її, а потім наніс удари останній. При проведенні слідчого експерименту, протокол якого був безпосередньо досліджений судом, ОСОБА_5 також указував про безпідставність вчинення злочинних дій щодо ОСОБА_9 .
За встановлених судом фактичних обставин провадження дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК України кваліфіковано правильно і у касаційній скарзі не зазначено обставин, які б ставили під сумнів правильність застосування кримінального закону при кваліфікації його дій за епізодом злочинних дій щодо ОСОБА_9 і що вчинення злочину було спровоковано потерпілою, як це зазначено у касаційній скарзі засудженого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України Апеляційний суд Хмельницької області враховував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який, раніше неодноразово притягавсь до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, на шлях виправлення не став і через невеликий проміжок часу після звільнення від відбування покарання вчинив нові умисні злочини, які відносяться до категорій невеликої та середньої тяжкості.
Суд також врахував те, що ОСОБА_5 виявляє легку розумову відсталість із поведінковими розладами, однак усвідомлює та усвідомлював на момент вчинення інкримінованих злочинів значення своїх дій та міг керувати ними, ту обставину, що після проголошення вироку і до вступу його в законну силу ухилявся від розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, виїхав з місця проживання, за що був оголошений у розшук.
Обтяжуючою покарання обставиною суд апеляційної інстанції визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.
У касаційній скарзі прокурора не наведено таких обставин, які б не були враховані Апеляційним судом Хмельницької області і свідчили б про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання.
Одночасно та обставина, що викрадений велосипед повернутий потерпілому ОСОБА_8 не є достатньою для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, як про це заявляє засуджений у касаційній скарзі.
Доводи ОСОБА_5 про те, що судом не було враховано ту обставину, що він щиро розкаявся у вчинених злочинах є голослівними, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані, які б підтверджували щирість каяття засудженого у вчинених злочинів, що може полягати не тільки в визнанні своєї провини, але й у висловлюванні жалю з приводу вчиненого, бажання виправити ситуацію, що склалася, та інших діях, направлених на відвернення, зменшення чи відшкодування злочинних наслідків.

Призначене ОСОБА_5 апеляційним судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
При цьому доводи засудженого щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок суворості є безпідставними.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування чи зміни вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості злочинів та даним про особу засудженого як внаслідок суворості, так і внаслідок м`якості, як про це стверджують особи, які подали касаційній скарги.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ __________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3