печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі особи, що подала скаргу - ОСОБА_3 , представника особи, що подала скаргу адвоката ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку 29.09.2016 року майна, у кримінальному провадженні № 0069,-
В С Т А Н О В И В :
22.02.2017 до суду звернувся ОСОБА_3 із скаргою на бездіяльність заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 29.09.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , та про зобов`язання слідчого повернути вказане майно.
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 29.09.2016 здійснено обшук за вказаною адресою на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 у кримінальному провадженні № 0069, під час виконання якої вилучено речі та документи, які не входили до переліку майна, дозвіл на вилучення якого надано ухвалою слідчого судді від 26.09.2016.
Особа, що подала скаргу та його представник у судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили її задовольнити у повному обсязі.
У судове засідання прокурор у кримінальному провадженні № 0069 не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, клопотань, заяв та заперечень до суду не подав.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, заслухавши обґрунтування особи, що подала скаргу та його представника, слідчий суддя приходить до наступного.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності слідчого.
Як встановлено, в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування №0000069 від 26 травня 2016 року, за фактами фіктивного підприємництва, вчиненого повторно та за фактами умисного ухилення від сплати податків у значних розмірах, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 212 КК України.
У межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000069, 29.09.2016 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160166, 170174 цього Кодексу.
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні вони мають бути повернуті власнику.
Так, з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року у справі №757/46908/16-к, на підставі якої проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що обшук необхідно провести з метою встановлення та перевірки факту реального здійснення фінансово-господарської діяльності підприємств.
Однак, як вбачається з протоколу обшуку та наданих матеріалів заявником, під час проведення обшуку було вилучено речі та документи, які не містять відомості про кримінальні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 205 та ч. 1 ст. 212 КК України та щодо яких не було прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі слідчого судді, а саме зброю, набої та відповідні дозвільні документи.
Слідчим суддею встановлено, що прокурор та/або слідчий не звертались в порядку передбаченому главою 17 КПК України щодо вирішення питання про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, що підтверджується листом Київської місцевої прокуратури № 6 від 16.02.2017 1386 вих 17, з якого вбачається, що майно, не повернуто не з підстав того, що на нього накладено арешт, а у зв`язку з тим, що слідчим направлено запит до дозвільної системи щодо встановлення належної реєстрації вилученої вогнепальної зброї та інш.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий у кримінальному провадженні фактично вийшов за межі передбачених ст.167 ч.1 КПК України випадків щодо процесуальної долі такого майна, (арешт або повернення).
В судовому засіданні при розгляді скарги заявником та його представником було доведено, що володільцем тимчасово вилученого 29.09.2016 р. за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 59б майна є ОСОБА_3 , який має відповідні дозволи на вилучене майно.
З огляду на вказане, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як сторона обвинувачення в судове засідання не з`явилася та не представила слідчому судді належних доказів для безспірного висновку, що вказане майно не є тимчасово вилученим та в силу принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задовольнити скаргу на бездіяльність прокурора, що полягає у неповерненні майна, та зобов`язати орган досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000091, повернути власнику вилучене майно.
Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку 29.09.2016 року майна, у кримінальному провадженні № 0069 задовольнити.
Зобов`язати заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 та/або слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0069, повернути ОСОБА_3 вилучене майно під час обшуку 29.09.2016, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року у справі №757/10676/15-к у відповідності до протоколу обшуку від 29.09.2016, а саме:
-карабін «DPMS» № НОМЕР_1 з прицілом;
-травматичний пістолет «Форт -12Р» № НОМЕР_2 ;
- магазин для набоїв на 30 у кількості 3 шт.;
-магазин для набоїв на 20 у кількості 1 шт.;
-магазин для набоїв на 10 у кількості 1 шт.;
-набої калібром 0,8 мм у кількості 259 шт.;
-дозвіл спецзасобу пістолету від 13.06.2016 р.,
-дозвіл мисливського карабіну від 22.07.2016 р.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_6