АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за №0010731відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, працюючого в ТОВ «Парадокс Технолоджі» на посаді завідувача складом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Цим вироком також вирішено питання щодо стягнення з обвинуваченого судових витрат за проведення судових автотехнічних експертиз.

Вироком встановлено, що 25 листопада 2015 року, в період часу з 18 год. 00 хв. по 18 год. 20 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Богдан 2111», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автодороги Київ-Бориспіль, в районі електроопори № 66 в м. Києві, допустив порушення вимог
_____________________________________________
Справа: 11-кп/796/1670/2016

Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7

Доповідач: ОСОБА_1
п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди., яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку ОСОБА_6 виразилось в тому, що він керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись у крайній лівій смузі руху автодороги Київ-Бориспіль з приблизною швидкістю 110-125 км/год, в районі електроопори № 66 в м. Києві, після виявлення в його смузі руху нерухомого автомобіля марки «Дача Логан» д.н.з. НОМЕР_2 , який являвся для нього перешкодою та небезпекою, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, почав здійснювати гальмування керованого ним транспортного засобу із запізненням, внаслідок чого ОСОБА_6 не зміг своєчасно зупинитись, що призвело до зіткнення його автомобіля з нерухомим автомобілем марки «Дача Логан» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті якого пасажиру автомобіля марки «Богдан 2111», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Богдан 2111», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР, що є причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, тобто ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а саме дії, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить змінити оскаржуваний вирок та призначити йому покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
На обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання в достатній мірі не врахував, що вчинений ним злочин є злочином невеликого ступеню тяжкості, дані про його особу, зокрема те, що раніше він не судимий, позитивно характеризується, його щире каяття, а також відсутність обтяжуючих обставин та обрав найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч.1 ст. 286 КК України. Крім того зазначає, що призначаючи йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд безпідставно послався на значну невідшкодовану матеріальну та моральну шкоду іншим пасажирам, оскільки жодних позовів в суді не розглядалось, а потерпіла у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не подавала позовної заяви та не заявляла до нього жодних претензій.
Також вказує, що відразу після виписки з лікарні він написав заяву до страхової компанії про відшкодування будь-яких збитків і надав копію та оригінал свого страхового полісу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження №0010731та викладені в апеляційних скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув справу щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочину і не оспорював обставини, які стосуються пред`явленого обвинувачення та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу, а тому визнав недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді обмеження волі призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України та в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується та обставин, що пом`якшують покарання, зокрема його щирого каяття.

При цьому, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки та належним чином мотивував у вироку прийняте рішення про можливість застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки.

Отже, перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, а наведені ним апеляційні доводи щодо пом`якшення призначеного покарання, яке на його думку за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі, є безпідставними, як і його апеляційні доводи про необґрунтованість призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки у вироку суд навів належне обгрунтування прийнятого рішення та мотиви, з яких виходив при застосуванні додаткового покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував всі ті обставини, які у відповідності з вимогами ст. 65 КК України враховуються судом при вирішенні цього питання, в тому числі і ті обставини, на які обвинувачений ОСОБА_6 посилається у своїй апеляційній скарзі, а тому вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання справедливим і підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3