Справа № 152/149/17
Провадження1-кп/152/19/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000247 від 15.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, не працюючого, раніше не судимого, інваліда ІІІ групи,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
захисника потерпілого адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

15.07.2016 року приблизно 6 годині 20 хв., між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_3 у ранковий час проводив ремонтні роботи біля будинку на подвір`ї за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим заважав відпочивати сім`ї ОСОБА_6 , яка проживає по сусідству у цьому ж будинку через стіну. Під час сварки ОСОБА_3 взяв в руки камінця та намагався ним нанести удар ОСОБА_6 , який, у свою чергу, встиг спіймати даного камінця та запобіг таким чином удару, пошкодивши при цьому собі пальця на лівій руці. Далі, щоб не загострювати ситуацію, ОСОБА_6 повернувся до своєї квартири. Зайшовши в квартиру, ОСОБА_6 почув ще сильніший гуркіт, у зв`язку з чим знову був змушений вийти до ОСОБА_3 з вимогою припинити ремонтні роботи. Між ними виникла чергова суперечка, під час якої ОСОБА_3 схопив в руку металевий рівень довжиною 1,5 м, яким проводив будівельні роботи та, замахнувшись, намагався нанести удар по голові ОСОБА_6 , який, в свою чергу, встиг підставити ліву руку та відбити удар, при цьому отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині, синців і крововиливів в області лівого передпліччя, які, згідно висновку судово - медичної експертизи №209 від 20.09.2016 року, не являються небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечним для життя явищем та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Далі ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_6 тим же металевим рівнем удар по голові, якого останній не встиг уникнути, і отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа (тім`яної, лобної кістки зліва); забою головного мозку легкого ступеню, які згідно висновку судово - медичної експертизи №209 від 20.09.2016 року належать до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя під час заподіяння. Вказані ушкодження виникли не менш як від двох дій тупого твердого предмету (предметів) по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи - 15.07.2016 року.

Між зазначеними суспільно небезпечними діяннями ОСОБА_3 та наслідками у вигляді тяжкого тілесного ушкодження існує прямий причинний зв`язок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 15.07.2016 року приблизно о 6 годині ранку між ним та його сусідом ОСОБА_6 виникла сварка з приводу того, що він у ранковий час проводив ремонтні роботи на подвір`ї біля свого будинку. Під час сварки він хотів налякати ОСОБА_6 , тому взяв камінець, і намагався вдарити його. Потім ОСОБА_6 повернувся до своєї частини будинку, але згодом знову вийшов на подвір`я з претензіями та словесними образами в його адресу. Між ними виникла чергова суперечка і він, не витримавши образ з боку ОСОБА_6 , схопив у руки металевий рівень, яким проводив будівельні роботи та наніс ним удар по руці та голові ОСОБА_6 .

Винуватість ОСОБА_3 у заподіянні ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження крім визнання ним вини, підтверджується перевіреними, дослідженими і оціненими судом доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 15.07.2016 року приблизно о 6 годині 20 хв. ранку він з дружиною та малолітньою донькою прокинулися від сильного гуркоту. Він вийшов на вулицю і побачив, що ОСОБА_3 біля їхнього вікна працює з металом, попросив останнього припинити стукати, оскільки його двохрічна дочка ще спала. У відповідь ОСОБА_3 почав ображати його нецензурними словами, кричати, що, що схоче і коли схоче те ї буде робити, при цьому схопив в руку камінь і замахнувся на нього. Він встиг перехопити камінь, удар прийшовся на палець лівої руки. Знаючи, що ОСОБА_3 конфліктна людина, він розвернувся і пішов у квартиру, але ОСОБА_3 не заспокоївся та продовжував стукати ще сильніше. Він знов вийшов на вулицю і попросив обвинуваченого не стукати, але ОСОБА_3 продовжував кричати, ображати його та членів його сім`ї, а потім несподівано для нього нагнувся, підняв із землі металевий рівень довжиною біля 1,5 м., і намагався вдарити його по голові, але він встиг підставити ліву руку, рука почала сильно боліти, і він втратив пильність, почав відходити, а ОСОБА_3 в цей час несподівано наніс йому цим же металевим рівнем удар по голові. Рука сильно боліла, з голови текла кров, вийшла його дружина ОСОБА_8 надала першу допомогу і викликала швидку допомогу, а ОСОБА_3 в цей час виліз на підмурок, який розділяє їхні господарства, бігав по ньому з погрозами розвалити та стукав металевим рівнем по трубам. Неправомірними діями ОСОБА_3 заподіяв йому матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування в розмірі 5110 гривень та моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях у зв`язку з приниженням його гідності, перенесеним страхом за своє життя і здоров`я, порушенні звичайного способу життя і яку він оцінює в 50000 гривень і просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь, а також призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що разом з чоловіком та донькою вони проживають у квартирі АДРЕСА_2 . У сусідній квартирі проживає обвинувачений ОСОБА_3 , який постійно провокує їх на сварки, погрожує фізичною розправою через те, що на його думку між їхніми господарствами невірно встановлені межові знаки. 15.07.2016 року приблизно о 6 годині 20 хв. ранку вони прокинулися від сильного гуркоту, і побачили через вікно, що ОСОБА_3 біля їх вікон щось робить і при цьому стукає металом. Чоловік вийшов попросити його не заважати спати їхній, на той час дворічній дочці, потім повернувся в квартиру, але обвинувачений продовжував стукати ще сильніше. Чоловік знов вийшов на подвір`я з вимогою припинити стукати, на що ОСОБА_3 почав обзивати всіх членів її сім`ї, навіть малолітню доньку, потім нагнувся, підняв з землі металевий рівень, та намагався вдарити ним чоловіка по голові, але ОСОБА_9 встиг підставити ліву руку і удар прийшовся по руці. Обвинувачений в цей час, тримаючи рівень в руці, наніс чоловікові удар по голові, якого він не зміг відбити через сильний біль в руці. Чоловік спіймався за голову, з якої текла кров, вона почала надавати йому першу допомогу, викликала швидку, яка приїхала приблизно через 10 хвилин, і через тяжкі травми чоловік був госпіталізований в неврологічне відділення Шаргородської ЦРЛ.
Свідок ОСОБА_10 суду показала, що проживає у триквартирному будинку по АДРЕСА_1 . Її сусідами є обвинувачений ОСОБА_3 , який проживає одиноко та сім`я потерпілого ОСОБА_6 . ОСОБА_3 протягом багатьох років порушує правила добросусідства, створює нестерпні умови проживання, погрожує всім сусідам без виключення, наносив тілесні ушкодження її сину і чоловікові, вони постійно бояться за своє здоров`я та життя, неодноразово скаржилися в сільську раду, поліцію, але ОСОБА_3 на профілактичну роботу не реагує, продовжує обзивати всіх сусідів нецензурними словами, погрожувати фізичною розправою. По факту нанесення ОСОБА_3 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень їй відомо наступне. 15.07.2016 року приблизно о 6 годині ранку вона прокинулася від сильного гуркоту. Через декілька хвилин почула сварку та виглянула у вікно і побачила, що ОСОБА_3 схопив у руку камінець і намагався ним вдарити ОСОБА_6 , але останній перехопив його руку і вирвав камінець у ОСОБА_3 . Далі ОСОБА_6 пішов в квартиру, а ОСОБА_3 продовжував стукати ще сильніше і через декілька хвилин вона знов почула нецензурну лайку з погрозами ОСОБА_3 в адресу ОСОБА_6 , вийшла на подвір`я і побачила, що ОСОБА_3 , тримаючи у руках металевий рівень довжиною біля 1,5 метра ходить по підмурку ОСОБА_6 , який розділяє їхні господарства, стукає даним рівнем по металевих трубах, нецензурно лається та погрожує завалити підмурок, а ОСОБА_6 сидів на сходах при вході в свою частину будинку, тримався руками за голову, біля нього була його дружина ОСОБА_8 , витирала рушником кров. Приблизно через 10 хвилин приїхала швидка допомога, і ОСОБА_6 госпіталізували у неврологічне відділення Шаргородської ЦРЛ.
Крім показань обвинуваченого, потерпілого, свідка, допитаного в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених в судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:
- висновку судово медичної експертизи № 209, яка розпочата 26 серпня 2016 року і закінчена 20 вересня 2016 року, із якого вбачається, що у ОСОБА_6 мали місце закрита черепно мозкова травма, перелом кісток склепіння черепа (тьмяної, лобної кістки зліва), забій головного мозку легкого ступеню, закритий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині, синці і крововиливи в області лівого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження виникли не менш як від двох дій тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи 15.07.2016 року. Перелом кісток склепіння черепа (тім`яної, лобної кістки зліва), належить до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя під час заподіяння. Закритий перелом лівої ліктьової кістки в нижній третині, не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, не супроводжувався небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня), належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Забій головного мозку легкого ступеню належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, або незначну стійку втрату загальної працездатності. Синці і крововиливи в область лівого передпліччя належать до легких тілесних ушкоджень (а.с. 188 - 189);
- даними протоколу слідчого експеременту з потерпілим ОСОБА_6 з фототаблицями до нього, із якого вбачається, що за участю потерпілого ОСОБА_6 22.11.2016 року, в присутності двох понятих, проведено слідчий експеримент під час якого ОСОБА_6 розповів і показав коли і при яких обставинах обвинувачений ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження (а.с. 191 - 194);
- даними, що містяться у постанові про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу, згідно з яким металевий рівень жовтого кольору довжиною 1,5 метра органом досудового розслідування визнано речовим доказом і передано до камери зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП (а.с.183).
Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Згідно з ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 в тому, що він 15.07.2016 року у ранковий час, приблизно 6 годині 20 хв., проводив ремонтні роботи на подвір`ї біля будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим заважав відпочивати сім`ї ОСОБА_6 , яка проживає по сусідству у цьому ж будинку через стіну, у звязку з чим між ним та потерпілим ОСОБА_6 виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_3 взяв в руку камінця та намагався ним нанести удар ОСОБА_6 , який встиг запобігти нанесенню удару, при цьому пошкодивши собі пальця на лівій руці. Далі, щоб не загострювати ситуацію, ОСОБА_6 повернувся до своєї квартири. Зайшовши до квартири, ОСОБА_6 почув ще сильніший гуркіт, у зв`язку з чим був змушений знов вийти до ОСОБА_3 з вимогою припинити ремонтні роботи. Між ними виникла чергова суперечка, під час якої ОСОБА_3 схопив у руки металевий рівень довжиною 1,5 м, яким проводив будівельні роботи та, замахнувшись, намагався нанести удар в область голови ОСОБА_6 , який встиг підставити ліву руку та відбити удар, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки в нижній третині, синців і крововиливів в області лівого передпліччя, які, згідно висновку експерта №209 від 20.09.2016 року належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Далі ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_6 ще один удар металевим рівнем по голові, якого він не встиг відбити, так як тримався за руку. В результаті удару потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа (тім`яної, лобної кістки зліва); забій головного мозку легкого ступеню, які згідно висновку експерта №209 від 20.09.2016 року належать до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя під час заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, органом досудового розслідування в обвинувачення ОСОБА_3 інкриміновано таку кваліфікуючу ознаку як тяжке тілесне ушкодження, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину. Суд вважає, що дана кваліфікуюча ознака не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні і підлягає виключенню з обвинувачення ОСОБА_3 на підставі ч.3 ст. 337 КПК України, за приписами якої, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині виключення кваліфікуючої ознаки, оскільки це покращує становище ОСОБА_3 , стосовно якого здійснюється кримінальне провадження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, який негативно характеризується по місцю постійного проживання, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, раніше не судимий, є інвалідом третьої групи, має ряд тяжких хронічних захворювань (а.с.196 202). Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до довідки Шаргородської ЦРЛ № 1237 від 11.08.2016 року ОСОБА_3 на обліку у лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.с. 195).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 24.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, неодноразово до сільської ради поступали скарги на ОСОБА_3 від сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, проживає одиноко в квартирному будинку, 1/3 частина якого належить йому та 2/3 його дочці ОСОБА_11 . На даний час ОСОБА_3 ніде не працює, проживає за рахунок пенсійних виплат по 3 групі інвалідності, вдівець. Обвинувачений на обліку в лікаря - нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, з особами з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує. Факторами, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 злочинів є скоєння злочину умисно та його схильність до вербальної та фізичної агресії до сусідів та жителів села, заперечення серйозності своїх дій. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту (а.с.71 - 73).
З урахуванням обставин справи, особи винного, думки потерпілого ОСОБА_6 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст. 75, 76 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На думку суду, призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Так, згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5110 гривень, яка полягає в витратах на лікування та моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких зазнав і зазнає у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, зміні звичайного способу життя, і яку він оцінює у 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст.22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

За правилами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Потерпілий ОСОБА_6 (цивільний позивач) та його представник адвокат ОСОБА_7 надали суду належні та допустимі докази про заподіяння потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_3 (цивільним відповідачем) матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 пред`явлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково, зокрема, позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5110, 64 грн. визнав повністю, в частині відшкодування моральної шкоди позов визнав частково. Таким чином позов про відшкодування матеріальної шкоди не оспорюється і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину підлягає задоволенню частково.

При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості, характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та інших обставин, які мають істотне значення, таких як відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, його сімейний і матеріальний стан та стан здоров`я (ст.23 ЦК України).

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_6 злочином проти його здоров`я, суд враховує, що потерпілий отримав негативні психологічні переживання та нервовий стрес через посягання на його здоров`я, моральні страждання від фізичного болю через отримані травми, перебування на стаціонарному лікуванні та тривалий процес реабілітації, на тривалий час порушились його нормальні життєві зв`язки, принижена його гідність, душевні страждання, яких зазнав і зазнає у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, зміні звичайного способу життя, а тому вважає що розмір компенсації за спричинену моральну шкоду слід визначити у сумі 20000 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 просив також стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь витрати понесені на правову допомогу в сумі 2000 грн., відповідно до квитанції від 15.02.2017 року (а.с.35).
Вимога ОСОБА_6 про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, оскільки право на правову допомогу є конституційним правом кожного громадянина, гарантованим статтею 59 Конституції України.

Крім того, згідно з ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат. За правилами ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню відсутні.

Речовий доказ металевий рівень, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення підлягає конфіскації, згідно із вимогами п.1 ч.9 ст. 100 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.377 КПК України, у зв`язку із звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання, останній підлягає звільненню з під варти в залі судового засідання.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у три роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 з під варти в залі судового засідання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 5110, 64 грн., моральну шкоду в сумі 20000 гривень та витрати на надання правової допомоги в сумі 2000 гривень, а всього 27110 (двадцять сім тисяч сто десять) гривень 64 коп.

Речовий доказ: металевий рівень жовтого кольору довжиною 1,5 метра, який знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області - конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1