АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/1044/16-к Номер провадження 11-кп/786/873/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 08.10.2013 року за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, ухвалою Машівського районного суду від 09.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 24.08. по 03.09.2013р. та з 08.10. по 03.12.2013р. , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуюче прийняте рішення, суддя вказав, що засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання в місцях позбавлення волі мав 8 стягнень за: порушення трудової дисципліни, нетактовну поведінку, зберігання заборонених предметів, тобто порушував режимні вимоги.

Крім того, чотири з них накладено начальником установи, що свідчить про їх особливу тяжкість. При цьому останнє порушення вчинено 10.08.2015 р., а тому стягнення були погашені 10.02.2016 р., і характер порушень, за які ця особа притягувалась до дисциплінарної відповідальності свідчать, що ОСОБА_8 відноситься до категорії осіб, які систематично порушують режим відбування покарання. Лише одного разу після набуття пільги 23.07.2016р., 01.08.2016р. до нього було застосоване заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

За характеристикою від 29.07.2016 р., він, покладені на нього обов`язки, виконує не завжди добросовісно, потребує додаткового контролю з боку представників адміністрації, умисно уникає виконання робіт із самообслуговування та благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, участі в організації виховних заходів не приймає. Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, але з метою поблажливого ставлення до себе.

Крім того, на засіданні комісії від 29.07.2016 р., по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення, було відмовлено в поданні матеріалів до суду, оскільки ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

Також, не встановлено факту добровільного погашення засудженим шкоди потерпілим, присудженим за вироком суду.

Враховуючи викладені обставини та досліджені у справі докази, суддя прийшов до висновку, що засуджений на шлях виправлення не став, а ставленням до праці, яке не можна назвати сумлінним як і своєю поведінкою, не довів своє виправлення, а тому підстави для задоволення його заяви відсутні та є передчасними.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду, в якій просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Звертає увагу на характеристику, в якій міститься те, що він дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом.

Вказує, що допустив ряд порушень, за які було накладено стягнення, оскільки був адаптаційний період. Останнє стягнення було 10.08.2015 року і з того часу нових стягнень не має, і навпаки, за сумлінну поведінку та ставлення до праці його було заохочено.

Свідченням про те, що він став на шлях виправлення, вказує на тривалий термін (більше року), протягом якого він не має зауважень та стягнень, намагається своїм сумлінним ставленням до праці та поведінкою довести, що він став на шлях виправлення.

Крім того, він проживає разом з сім`єю за межами установи, при цьому жодного порушення не допускав, а тому умови його виправлення та правильної соціальної адаптації не обов`язково передбачають ізоляцію від суспільства.

Не погоджується також з висновком суду про невстановленність факту добровільного погашення ним шкоди потерпілим, який був зроблений попри його доводи, оскільки погашення не відбувається не з його бажання, а у зв`язку з ускладненими економічними зв`язками з АР Крим, де проживає потерпілий.

На підставі цього вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим.

Інші учасники судового провадження рішення суду не оскаржували.

Засуджений ОСОБА_8 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 , який апеляцію засудженого ОСОБА_8 підтримав в повному об`ємі і просив скасувати ухвалу суду як необґрунтовану та незаконну з підстав, у ній наведених, вважає, що ОСОБА_8 заслуговує на умовно-дострокове звільнення, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни як законної та обґрунтованої, перевіривши надані суду матеріали провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення та особисту справу ОСОБА_8 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції виходив з того, що засуджений на шлях виправлення не став, а ставленням до праці, яке не можна назвати сумлінним як і своєю поведінкою, не довів своє виправлення, а відтак підстави для задоволення його заяви відсутні та є передчасними.

Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, ОСОБА_8 вироком Сімферопольського районного суду АРК від 08.10.2013р. засуджений за ст. 286 ч.3 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (арк. 1-9 о.с.).

Ухвалою Машівського районного суду від 09.02.2016р. на підставі ст. 72 ч.5 КК України засудженому зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.08. по 03.09.2013р. та з 08.10. по 03.12.2013р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання 08.10.2013 року, кінцевий строк 23.07.2019р. (арк. 116 о.с.).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму умовно- дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

В ході судового розгляду встановлено, що за період відбування покарання в Машівській виправній колонії УДПтС України в Полтавській області (№9) засуджений мав одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 8 стягнень за порушення трудової дисципліни, нетактовну поведінку з представниками адміністрації, зберігання заборонених предметів тощо, що підтверджується характеристикою та довідкою про стягнення та заохочення.

Окрім того, 29.07.2016р. ОСОБА_9 відмовлено у поданні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення, так як він не довів своє виправлення (а.с.140 ос.с.).

За час відбування покарання характеризується задовільно, дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня. З дозволу адміністрації установи проживає за межами житлової зони разом із своєю сім`єю у приватній квартирі.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що засуджений на час звернення до суду в повній мірі не довів свого виправлення і тільки став на шлях виправлення.

За таких обставин апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області без зміни.

Керуючись ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4