Справа №591/5167/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/636/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останнього разу

22 грудня 2005 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. 187 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією майна, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 березня 2006 вирок змінено, дії ОСОБА_8 перекваліфіковано на ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнився 10 вересня 2010 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями та його захисника ОСОБА_7 в яких вони просять:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив направити матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд;

- захисник ОСОБА_7 просив вирок суду відносно його підзахисного ОСОБА_8 скасувати, а провадження закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України, а саме за відсутності складу кримінального правопорушення та достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 24 серпня 2016 року.

Зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 24 серпня 2016 року по 15 травня 2017 року включно у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 14 липня 2017 року.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 висловлює свою незгоду з ухваленим відносно нього вироком суду, вказує на односторонність досудового розслідування і судового розгляду справи та вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

В поданих до апеляційної скарги доповненнях ОСОБА_8 висловив свою незгоду і з кваліфікацією інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 187 КК України, зокрема відсутні докази, що він був ніби то з посібником, і не доведено, що потерпілому, від його дій була безпека для життя.

Крім цього, апелянт вважає, що слідством не було встановлено факт наявності у потерпілого грошових коштів.

Також, ОСОБА_8 критично відноситься до пояснень сина потерпілого, оскільки вважає, що останній не бачив, що у потерпілого були грошові кошти, що саме він ОСОБА_8 , наносив тілесні ушкодження потерпілому, та що із ним був ще і інший учасник.

Також ОСОБА_8 наголошує на недотриманні органами досудового розслідування норм КПК України при допиті потерпілого та при огляді місця події. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, зокрема висновок експерта, на підтвердження і того факту, що саме він наніс потерпілому тілесні ушкодження.

При цьому, досудовим та судовим слідством при розслідуванні зазначеного кримінального провадження було взято до уваги тільки те, що він раніше судимий

Захисник ОСОБА_7 вважає, що в ході судового розгляду кримінального провадження кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України не знайшла свого підтвердження. Так, на думку захисника, суд першої інстанції не звернув уваги на наявні розбіжності в поясненнях потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 (сина потерпілого ). Зокрема, потерпілий вказав, що зайшовши у під`їзд свого будинку побачив двох осіб, серед яких був обвинувачений, пройшовши вперед відчув удар в область шиї, після чого впав, а обвинувачений впав на нього зверху, в цей час інша особа стояла поруч, при цьому зазначив, що пакет у нього виривав ОСОБА_8 та він не бачив, щоб особи спілкувалися між собою. Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснював, що через двірне вічко у дверях бачив, як дві особи накинулись на батька, при цьому вони щось виривали. З огляду на викладене, захисник вважає, що такі пояснення свідка не узгоджуються з поясненнями потерпілого, який в судовому засіданні уточнив, що ОСОБА_8 був один і йому ніхто не допомагав. До того ж, на думку захисника, до пояснень малолітнього свідка ОСОБА_10 слід віднестися критично, оскільки сам психолог в судовому засіданні зауважила, що пояснення останній міг би надавати і чіткіші.

Свідок ОСОБА_11 вказав у суді, що чув крик у під`їзді, побачив як два чоловіки бігли, погнався за обвинуваченим, при цьому як ОСОБА_8 забирав гроші у потерпілого не бачив. Інші свідки, поняті ОСОБА_12 і ОСОБА_13 очевидцями події не були і погано все пам`ятають. Свідок ОСОБА_14 взагалі не надав показів, що стосуються справи. З огляду на викладене захисник вважає, що у справі залишилися сумніви щодо вчинення обвинуваченим розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб.

Крім цього, є недослідженою і версія самого обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він сплутав потерпілого з іншим чоловіком, який днем раніше викрав у нього мобільний телефон, а тому вирішив його схватити за шию з метою розібратися, однак потім, коли той почав кричати він зрозумів що помилився, при цьому жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, та речей його не чіпав, був сам, без сторонніх осіб і втік тому, що злякався крику потерпілого.

Також, захисник посилається і на відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей на підтвердження походження грошових коштів та належність їх потерпілому.

Не погоджуючись із доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 подала на них заперечення в яких стверджує про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, оскільки на підтвердження вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, суд дослідив та дав оцінку ряду наявних в матеріалах провадження доказів, які в своїй сукупності доводять беззаперечну вину ОСОБА_8 у вчиненому. З огляду на викладене прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судові рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 24 серпня 2016 року близько 08 години 15 хвилин ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб разом з невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в під`їзді № 8 будинку № 50 по вул. СКД в м. Суми, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, здійснив напад на потерпілого ОСОБА_9 , а саме наніс йому один удар кулаком руки в область шиї ззаду, від чого останній відчув фізичний біль та впав на сходи. Після падіння потерпілого ОСОБА_8 почав однією рукою утримувати потерпілого за шию, притискаючи до поверхні сходів, здушував її та ускладнював дихання потерпілому, чим застосовував до нього насильство, яке було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого. Утримуючи потерпілого в такому положенні, ОСОБА_8 другою рукою шляхом ривку вихопив з руки потерпілого поліетиленовий пакет, у якому були гроші 4600 дол. США, що еквівалентно 116339 грн. 06 коп., а також 3000 грн., після чого разом з невстановленою особою втік з місця події, чим спричинив матеріального збитку ОСОБА_9 на зазначену суму. Крім того своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який в ході апеляційного перегляду підтримав позицію свого захисника і просив вирок скасувати, а його виправдати, захисника ОСОБА_7 , який також просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у здійсненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та за попередньою змовою групою осіб, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Покликання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи, на думку апелянтів, відсутні беззаперечні докази на підтвердження того, що ОСОБА_8 вчинив злочин за який його засуджено, спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом.

Так, з показань самого обвинуваченого ОСОБА_8 слідує, що він не визнав своєї вини у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції вказав, що він сплутав потерпілого з іншим чоловіком, який днем раніше викрав у нього мобільний телефон, а тому спочатку прийшов до відповідного будинку, зайшов в під`їзд та почав там чекати його, і дочекавшись вирішив схватити за шию з метою розібратися, однак потім, коли той почав кричати, він зрозумів що помилився, при цьому жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив та речей його не чіпав, був сам, без сторонніх осіб і втік, бо злякався крику потерпілого.

Однак, таку версію обвинуваченого суд першої інстанції детально дослідив та спростував наявними в провадженні доказами, а такі показання ОСОБА_8 визнав як спосіб його захисту, з чим погоджується і колегія суддів, тому твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд не дослідив версію обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він сплутав потерпілого з іншим чоловіком, є безпідставним.

Між тим, як в ході досудового розслідування, так і в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 послідовно зазначав про те, що ОСОБА_8 разом з іншою особою, відносно нього скоїли саме розбійний напад. При цьому ствердив, що 24 серпня 2016 року близько 08 години ранку вийшов зі своєї квартири АДРЕСА_2 на вулицю з метою зустрічі із водієм. За 15 хвилин він, після спілкування з останнім, повертався до свої квартири, при цьому в руках тримав пакет з грошовими коштами в сумі 4600 дол. США та 3000 грн. Коли заходив до будинку, то в під`їзді зустрів двох осіб, одним із яких і був ОСОБА_8 , вони стояли один напроти одного, відстань між ними була близько 20 см., коли його побачили, то дали йому дорогу (розступились) він пройшов і відразу відчув удар в область шиї ззаду, після чого впав вперед на сходи. ОСОБА_8 впав на нього, однією рукою схопив та здушував, а іншою намагався вихопити пакет з грошовими коштами. При цьому, що робив інший чоловік він не бачив з огляду на те, що лежав обличчям вниз, від дій нападника, а саме здушування у нього значно ускладнилося дихання і він перебував у стані шоку. Потім, ОСОБА_8 вирвав у нього пакет з грошовими коштами та втік на вулицю, біг прямо. Інший чоловік також вибіг на вулицю та побіг під дім. Так, як пакет з грошима був у ОСОБА_8 то він погнався саме за ним, крім цього на його прохання допомогти відгукнулося ще 2-3 сторонніх особи, які теж бігли за ОСОБА_8 . Наздогнали обвинуваченого близько за 200 м. від його дому, при цьому в його руках був пакет з грошовими коштами .

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно поклав такі показання в основу вироку, оскільки вони обґрунтовано підтверджуються показам свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , доводи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що виступали в якості понятих в ході досудового розслідування, даними з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , та висновками судово-медичних експертиз та протоколом огляду місця події.

Так, свідок ОСОБА_10 , в суді стверджував, що є сином потерпілого, в день коли трапилася подія він знаходився вдома. Вранці його батько вийшов із квартири та невдовзі повинен був повернутися. Їхня квартира знаходиться на першому поверсі. Близько за 3 хвилини як пішов батько, він почув як хлопнули двері під`їзду і подумав, що це батько та виглянув у двірне вічко, через яке побачив, що до під`їзду зайшло дві особи. Вони спілкувалися між собою та піднялися на другий поверх будинку. Впевнившись, що це не його батько він пішов від дверей дивитися телевізор, однак за декілька хвилин почув крики в під`їзді, вийшов з квартири та побачив як його батько лежить на сходах, а дві особи, що зайшли до під`їзду раніше, накинулися на нього та намагалися вихопити у нього щось із рук. Він повернувся у квартиру за взуттям, однак коли знову вийшов, то в під`їзді вже нікого не було. Коли вийшов на вулицю, то згодом побачив як одного чоловіка було затримано.

Також, в доповнення поясненням потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , з приводу фактичних обставин події, виступають і пояснення іншого свідка свідка ОСОБА_11 (особи, яка затримала обвинуваченого), які теж, на думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав в основу свого вироку.

Так, свідок ОСОБА_11 в ході судового розгляду справи пояснив, що в день події, зранку знаходився на ринку по вул. СКД, почув крик про допомогу, підійшовши до під`їзду він побачив, як з нього вибігли дві особи і побігли в різні сторони, при цьому один із них в руках тримав пакет. Він наздогнав і затримав того, що біг із пакетом. Як пізніше дізнався в пакеті були гроші, при цьому пакет з грошима у особи, яку він наздогнав, забрав їх власник.

Аналізуючи викладені пояснення, колегія суддів, вважає, що вони узгоджуються із поясненнями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 та підтверджують ті обставини, що в під`їзді було саме дві особи, а не як наголошує в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 про те, що він був один, дані особи намагалися втекти, розбіглися в різні сторони, в одного із них в руках був пакет, цією особою виявився ОСОБА_8 , оскільки саме його було затримано свідком ОСОБА_11 .

Крім цього, вищенаведені пояснення свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 злочин відносно потерпілого ОСОБА_9 вчиняв саме за попередньою змовою із іншою особою, а тому, притягуючи ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КК України суд першої інстанції цілком обґрунтовано кваліфікував його дії, як «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив всі фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 діяння і вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК України, як вчинення нападу із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене групою осіб за попередньою змовою, тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в їх апеляційних скаргах про недоведеність судом в діях ОСОБА_8 ознак інкримінуємого йому злочину є безпідставні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд не звернув уваги на наявні розбіжності в поясненнях потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 (його сина), а саме в частині їхніх доводів про те, скільки саме осіб брало участь у нападі на потерпілого, то їх колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана вірна оцінка, з якою і погоджується колегія суддів.

Так, із пояснень потерпілого ОСОБА_9 даних ним в суді першої інстанції вбачається, що осіб в під`їзді було двоє, і після удару ззаду в область шиї він впав та лежав обличчям вниз, а саме уточнив, що його голова була повернута вправо в той час коли інша особа залишалася з лівої сторони, а тому він взагалі був позбавлений можливості її бачити.

При цьому свідок ОСОБА_10 , який був безпосереднім очевидцем події, та мав можливість спостерігати зі сторони обставини події без обмежень, в ході судового розгляду справи неодноразово наголошував на тому, що на батька накинулося двоє та обоє виривали у нього щось із рук. Крім цього зауважив, що це були саме ті дві особи, які зайшли до їхнього під`їзду за декілька хвилин та піднімались на другий поверх, при цьому на запитання суду, чому саме він так вважає, то свідок пояснив, що звернув увагу на їхній зріст та одяг та уточнив, що один чоловік був високий, інший не великого зросту, вони були одягнуті в чорний одяг.

З огляду на вказані обставини, у колегії суддів, так як і у суду першої інстанції, відсутні підстави не довіряти поясненням як потерпілого, так і вказаного свідка, а тому дані пояснення щодо кількості нападавши та їх дій, на думку колегії суддів, є логічні, послідовні та в своїй сукупності відтворюють обставини події, а тому їх цілком виправдано суд першої інстанції поклав в основу судового рішення.

Таким чином, врахувавши такі пояснення потерпілого та свідка, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що пояснення свідка ОСОБА_10 відповідають обставинам справи, а покази потерпілого в частині того, що він не бачив, що інша особа, а не ОСОБА_8 , намагалася також вирвати у нього пакет, пояснюється тим, що він лежав обличчям вниз і міг цього не бачити, тому доводи захисника, щодо безпідставного врахування судом показань неповнолітнього свідка, колегія суддів відхиляє.

Також, колегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині недопустимості пояснень свідка ОСОБА_10 через те, що той нібито не бачив, що у потерпілого були грошові кошти, і що саме він ОСОБА_8 , наносив тілесні ушкодження потерпілому та що із ним був ще і інший учасник злочину, оскільки такі доводи обвинуваченого не спростовують його вини у вчиненому та не виступають підставою для визнання вказаних пояснень не допустимими та безпідставними, оскільки хоч свідок ОСОБА_10 і не вказав хто саме із осіб та в який спосіб наносив удари батьку, однак чітко вказав, що на нього напало дві особи, обидві у батька з рук виривали пакет. При цьому, сам потерпілий вказав, що на ньому був саме ОСОБА_8 і саме він вибіг із під`їзду з пакетом в руках, після чого він був затриманий.

Тому, аналізуючи в сукупності дані пояснення, колегія суддів не вбачає підстав для сумніву у правдивості, послідовності чи логічності пояснень свідка ОСОБА_10 , як на тому наголошує в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , а тому вказані доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.

Також, колегія суддів відноситься критично і до тверджень апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , на які він посилається як на підставу виключення вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, а саме на те, що свідок ОСОБА_11 не бачив того, як ОСОБА_8 забирав грошові кошти у потерпілого. Оскільки за своїм змістом пояснення свідка ОСОБА_11 виступають на підтвердження інших фактів, а саме того, що із під`їзду вибігало дві особи, одна з них тримала в руках пакет, затриманим виявився ОСОБА_8 , факт відібрання в під`їзді будинку у потерпілого ОСОБА_9 пакету із грошовими коштами, даний свідок не бачив, однак на його підтвердження виступає ряд інших, досліджених в ході судового розгляду справи, доказів.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 в його апеляційній скарзі про те, що судом не доведено, що саме він наносив тілесні ушкодження, і від його дій була небезпека для життя потерпілого, то колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, як зазначалося вище, потерпілий ОСОБА_9 в ході судового розгляду пояснював, що впавши від удару на сходи він відчув, що один з нападників, як було в подальшому встановлено і доведено ОСОБА_8 впав на нього, та схопивши рукою за шию почав здушувати, притискаючи до поверхні сходів, від таких дій нападника, а саме здушування у нього значно ускладнилося дихання і він перебував у стані шоку.

Органом досудового розслідування та судом ці дії були визнані як застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого в момент заподіяння і колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, тощо.

Також на підтвердження вини ОСОБА_8 , і в заподіянні тілесних ушкоджень потерпілого окрім іншого, виступають і висновки судово-медичних експертиз (а.с. 74-75, 85-86 т. 1), з яких вбачається те, що потерпілому ОСОБА_9 були спричинені легкі тілесні ушкодження, зазначені в обвинуваченні, та при цьому вказано, що пошкодження в області шиї могли утворитися від дій пальцями руки при здавлюванні шиї рукою, як було продемонстровано потерпілим в ході слідчого експерименту та в цей же строк, зазначений в постанові.

З огляду на вказане колегія суддів, не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта, який би підтвердив те, що саме він ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження або ці ушкодження не утворилося раніше.

Також, в ході судового розгляду справи судом першої інстанції вірно взято до уваги і протокол слідчого експерименту (а.с. 76-83 т.1) та протоколи огляду місця події (а.с. 65-67, 70-71 т. 1), з яких вбачається, як потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, а саме вказав, що йому був нанесений удар кулаком в задню нижню частину шиї, а потім ОСОБА_8 почав здушувати йому шию, зокрема продемонстрував як його здушував, та як забирав пакет. Крім цього, вбачається і те, як потерпілий ОСОБА_9 надавав для огляду порваний пакет, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 4600 дол. США та 3000 грн.

Крім цього, в ході судового розгляду справи було допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що були понятими при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .

Доводи захисника ОСОБА_7 , на які він посилається як на підстави не доведення вини ОСОБА_8 , а саме на те, що вказані особи не були очевидцями події та погано все пам`ятають, не можуть заслуговувати на увагу, оскільки ці особи виступали в якості понятих при проведенні слідчого експерименту, а тому, вони і не могли бути очевидцями вчинення злочину, і в ході судового допиту надавали пояснення виключно про хід проведення слідчого експерименту за їх участі.

Також, колегія суддів вважає безпідставними і посилання обвинуваченого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі на те, що органами досудового розслідування не дотримано норм КПК України при допиті потерпілого та при проведенні огляду місця події, оскільки дані доводи обвинуваченого не містять жодних обґрунтувань, а саме не містять суті в чому ж саме полягають такі порушення, як вплинули на законність прийнятого рішення та до яких наслідків вони призвели.

З тих самих підстав колегія суддів не може взяти до уваги і доводи обвинуваченого про односторонність досудового розслідування і судового розгляду та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а саме з огляду на їх необґрунтованість апелянтом.

Щодо тверджень, як обвинуваченого ОСОБА_8 , так і його захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів на підтвердження походження грошових коштів та їх приналежність саме потерпілому, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки як наявність таких доказів, так і їх відсутність, жодними чином, не впливає на кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_8 злочину, та не виключає його вини у вчиненому.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що досліджені в ході судового розгляду справи докази вказують на беззаперечне вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а не визнання ним своєї вини, суд першої інстанції цілком виправдано розцінив як обраний ним спосіб уникнення від кримінальної відповідальності, що загрожує йому у разі доведення його вини у вчиненому.

Колегія суддів також вважає правильним і призначене вироком місцевого суду вид та міра покарання обвинуваченому.

Так, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості та обставини вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має негативну характеристику за місцем проживання, пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів та вважає таке покарання розумним та справедливим.

При цьому, що стосується зауважень обвинуваченого в ході апеляційного розгляду про те, що органами досудового слідства в ході досудового розслідування та судом при вирішенні зазначеного кримінального провадження, як головна підстава його винності та призначення суворого покарання було враховано, що він раніше судимий, то колегія суддів вважає такі твердження неприйнятними, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, яке було небезпечним для життя і здоров`я, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, була доведена в судовому засіданні рядом доказів, а судимості ОСОБА_8 стосується лише даних щодо його особи і суд, при призначенні покарання, в мотивувальній частині, жодним чином не послався на наявність судимості, і при цьому призначивши покарання наближене до мінімальної санкції ч.2 ст.187 КК України, тоді як максимальна санкція передбачає позбавлення волі у виді 10 років з конфіскацією майна.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Разом з тим, оскільки обвинувачений з моменту ухвалення відносно нього вироку судом першої інстанції і протягом апеляційного розгляду провадження перебував під попереднім ув`язненням, тому колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 ч.5 ст.72 КК України і зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання з врахуванням відповідних змін, внесених до зазначеного закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Період попереднього ув`язнення (в ході апеляційного розгляду), а саме з 16 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року).

Період попереднього ув`язнення із 21 червня 2017 року по 16 серпня 2017 року включно, рахувати в строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.