Ухвала
іменем України
6 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0009777,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року вирок районного суду залишено без змін.
Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_5 засуджено за злочини вчинені за таких обставин. 5 вересня 2014 року близько 2 години ОСОБА_5 переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно проник у квартиру АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало ОСОБА_6 , на загальну суму 9500 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, у період часу з 23 год 00 хв 4 жовтня 2014 року до

00 год 55 хв 5 жовтня 2014 року ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно проник у квартиру АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_7 , на загальну суму 21504 грн, після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 23 січня 2015 року у період часу з 08 год 00 хв

до 20 год 00 хв ОСОБА_5 переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно балкону проник у квартиру АДРЕСА_4 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_8 , на загальну суму 13000 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 17 лютого 2015 року у період часу з 09 год 30 хв

до 22 год 30 хв ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно балкону проник у квартиру АДРЕСА_5 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_9 , вартістю 10318 грн 41к., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 26 лютого 2015 року приблизно о 6 год 30 хв ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно кухні проник у квартиру АДРЕСА_6 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_10 , на загальну суму 907 грн 67 к., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Зі змісту касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 вбачається, що адвокат просить пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання, та призначити таке покарання, що не пов`язане з позбавленням волі. Звертає увагу на навмисне затягування судом першої інстанції судового розгляду. Також вказує, що засуджений не вчиняв всіх інкримінованих йому злочинів. Крім того, захисник зазначає, що судами не правильно застосовано ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки, на її думку строк попереднього ув`язнення, відбутий ОСОБА_5 у межах кримінального провадження дорівнює фактично призначеному покаранню.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі захисника,

та надані до скарги копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисника порушується питання про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам.
Однак, зі змісту вироку вбачається, що кримінальне провадження було розглянуте в порядку ст. 349 КПК України. За згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Крім того, відповідно до вимог ст. 433 КПК України, зазначені обставини, перегляду в касаційному порядку не підлягають.
Що стосується доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання то колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо покарання, яке призначено ОСОБА_5 то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини справи, кількість епізодів злочинної діяльності, невжиття заходів щодо відшкодування шкоди. Крім того, враховано стан здоров`я засудженого, який хворіє на епілепсію та, відповідно до висновку

судово психіатричної експертизи № 14 від 19 січня 2017 року, виявляє ознаки «легкої розумової відсталості з емоційно вольовими розладами, ускладненої епізодичним зловживанням алкоголем». Також суд врахував позитивну характеристику засудженого за місцем проживання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочину.
На підставі наведеного, колегія суддів суду касаційного суду погоджується з висновками судів, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та погоджується з призначеним покаранням у виді позбавлення волі.
З врахуванням того, що після постановляння 25 грудня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області вироку за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України про засудження ОСОБА_5

до 4 років позбавлення волі, було встановлено, що він винний в крадіжці, яку вчинив до постановляння попереднього вироку, суд правильно призначив покарання врахувавши вимоги ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначивши ОСОБА_5 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
У касаційній скарзі захисник зазначає про навмисне затягування судового розгляду. Разом з тим, зі змісту касаційної скарги вбачається, що судове засідання неодноразово відкладалося через повернення вимог на доставку без виконання, неявку потерпілих, захисника та прокурора у судове засідання.
Крім того, захисник не зазначає, яким чином ця обставина вплинула на правильність прийнятого рішення.
Що стосується доводів захисника про неправильне застосування судами ч. 5 ст. 72 КК України, то при наявності обставин передбачених вказаною нормою, засуджений та його захисник мають право звернутися до суду з відповідним клопотанням в порядку ст. 539 КПК України.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляцій захисника належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3