Справа № 750/5159/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/169/2017
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010396, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1) 07.05.2010 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 190, ст. 100 КК України на 50 годин громадських робіт;

2) 16.08.2010 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 71, 72 КК України на 3 роки 5 днів позбавлення волі;

3) 09.09.2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць 5 днів позбавлення волі;

4) 30.11.2010 року Срібнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

5) 23.06.2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 ч. 1 ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі;

6) 08.06.2016 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднане покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно за сукупністю злочинів за двома вироками призначене покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 в строк відбуття покарання зарахований термін попереднього ув`язнення з 12 березня 2016 року по 08 червня 2016 року включно, з 09 червня 2016 року по 06 липня 2016 року включно та 07 липня 016 року по 31 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 21.12.2015, приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в підземному переході на розі вулиць проспект Миру та проспект Перемоги, м. Чернігова, біля готелю «Україна», що за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 33, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито заволодів гаманцем коричневого кольору, вартістю 700 грн., з грошовими коштами в сумі 1100 грн., що належав потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 1800 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з грабежу на крадіжку чужого майна, знизити строк покарання до 3 років 1 місяця позбавлення волі, мотивуючи тим, що потерпілий ОСОБА_9 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, він його підтримував, щоб не впав і коли відчув, що в кишені наявний гаманець, не помітно для потерпілого заволодів ним.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що він відкрито заволодів майном потерпілого, однак у протоколі добровільної видачі не зазначено способу заволодіння майном, в той час як словосполучення «відкрито заволодів майном», ним ніколи не вживається, а є суто юридичним висловом.

Показання свідка ОСОБА_11 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є показаннями з чужих слів, даний свідок очевидцем подій не був. Сам потерпілий не був допитаний у судовому засіданні, а свідки, моменту вилучення майна у потерпілого, не спостерігали, показання надали за вказівкою прокурора.

Наполягає, що гаманцем потерпілого від заволодів таємно, а не відкрито, як про це йдеться в обвинувальному акті.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

З об`єктивної сторони грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Як убачається з документів досудового провадження, потерпілий ОСОБА_9 21 грудня 2015 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що в ніч на 21 грудня 2015 року наочно знайомий хлопець на ім`я ОСОБА_12 вихопив у нього гаманець, що свідчить саме про відкрите заволодіння майном, а не про крадіжку, як на цьому наполягає обвинувачений. Відповідно до ст. 383 КК України він був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин ( а. п. 39).

Такі свої свідчення потерпілий підтвердив і під час впізнання особи за фотознімками, де у присутності свідків вказав на фотознімок обвинуваченого, впізнавши у ньому чоловіка, який відкрито заволодів його гаманцем з грошовими коштами.

Свідок ОСОБА_11 , який разом з потерпілим та обвинуваченим вживав спиртні напої та відвідував лазню, у судовому засіданні підтвердив, що тієї ночі ОСОБА_6 , ще у лазні намагався викрасти ланцюжок та гаманець ОСОБА_9 , однак, на його зауваження поклав речі на місце, зустрівшись наступного дня з ОСОБА_9 останній йому повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 вихопив у нього гаманець з грошима та з особистими речами та втік.

Згідно протоколу огляду місця події від 30. 12. 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 в присутності понятих видав пластикові картки, візитки, дві фотокартки із зображенням дітей та одну фотокартку із зображенням жінки, два папірці з написами, такі як описані були потерпілим ОСОБА_9 , на фотокартках зображені його діти та дружина ( а. п. 47).

Від потерпілого ОСОБА_9 , який проживає в Італії, є власноручно написана ним заява на адресу суду, в якій він просить розглядати справу без його участі та підтверджує, що в підземному переході в нього вихопив гаманець обвинувачений ОСОБА_6 ( а. п. 23).

Свідок ОСОБА_11 , дійсно не бачив моменту заволодіння гаманцем, проте наступного дня спілкувався з потерпілим ОСОБА_9 , який йому розповів, що у підземному переході обвинувачений відкрито викрав гаманець.

Відповідно до ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимими доказами показання з чужих слів, незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні виклала лише ті події, свідком яких була особисто, а саме, показала, що під час видачі обвинуваченим особистих речей ОСОБА_9 , ОСОБА_6 повідомив, що відкрито заволодів речами 21 грудня 2015 року.

Під час судового засідання в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 заперечував свою причетність до незаконного заволодіння гаманцем з грошима потерпілого, вказуючи, що гаманець випав з кишені потерпілого ОСОБА_9 , який попросив його сходити купити пиво, після того як він повернувся з магазину з пивом, потерпілого на місці не виявилося, а тому він пішов у своїх справах, гаманець викинув дорогою, так як в ньому не було грошей.

В апеляційній скарзі обвинувачений висунув іншу захисну версію, що він підняв гаманець, який випав з кишені потерпілого, останній моменту заволодіння не бачив.

Аналізуючи зміст апеляційної скарги, власноруч написаної обвинуваченим, та його показання в суді першої інстанції, в частині опису обставин подій 21 грудня 2015 року, колегія суддів вважає, що обвинувачений намагається уникнути відповідальності та пом`якшити її в будь-який спосіб.

Потерпілий та свідок ОСОБА_11 з обвинуваченим ОСОБА_13 раніше знайомими не були, конфліктів між ними не виникало, а тому обмовляти у вчиненні злочину, у них не було підстав. Потерпілий заявляючи про пограбування, був письмово попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Свідки, попереджались про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, складали присягу говорити суду тільки правду. В той час як версії обвинуваченого, виглядають невірогідними. У потерпілого не було потреби віддавати гаманець з грошима в сумі 1100 грн., з фотокартками дітей та дружини, для купівлі пива, для цього достатньо було виділити певну суму коштів. Сам по собі стан сп`яніння, не свідчить, що потерпілий не розумів значення дій обвинуваченого.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у відкритому, викраденні чужого майна, вчиненому повторно, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними та проаналізованими судом доказами, і є правильними.

Підстав для сумнівів у правильності та оцінці доказів, колегія суддів не вбачає.

З огляду на обставини події кримінального правопорушення, навмисну форму вини та корисливий мотив, призначене судом покарання за сукупністю злочинів за двома вироками у виді мінімально-допустимого, відповідає меті покарання виправлення та перевиховання особи, а також принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, зараховуючи в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення, суд першої інстанції, не звернув уваги, що цей термін не закінчується днем ухвалення вироку. Тому, зарахуванню в строк відбуття покарання, підлягає час після ухвалення вироку і по день набрання ним законної сили.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

У порядку ч.2 ст. 404 КПК України, засудженому ОСОБА_6 зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 01 листопада 2016 року по 05 січня 2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той же самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16