УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 53, 80 КК України, ст. 26 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 про заміну засудженій ОСОБА_3 покарання, -

встановив:
В провадження Дніпровського районного суду м. Києва 24.02.2016 року надійшло дане клопотання заявника.

Згідно з ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано матеріали 24.02.2016 року.

Перевіривши виконання вимог ст.ст. 53, 80 КК України, ст. 26 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, приходить до наступного.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України вбачається, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, виходячи з положень ст.ст. 22, 26 КПК України, на особу, яка подає клопотання покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею обставин вказаних у клопотанні, шляхом подання належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України,зокрема, у даному випадку, з положень ст.ст. 53, 80 КК України, ст. 26 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України в їх системному зв`язку випливає, що заміна покарання у виді штрафу на громадські роботи можлива за наявності таких умов: особа має бути за вироком суду засуджена до штрафу у розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, засуджений у місячний строк після набрання вироком суду законної сили не сплатив штраф та не повідомив відповідний суд шляхом представлення документа про таку сплату; клопотання подане уповноваженою на те особою згідно ч. 1 ст. 539 КПК України та до суду визначеного частиною 2 даної статті цього Кодексу; відсутні обставини передбачені ст. 80 КК України, які б обумовлювали звільнення від відбування покарання засудженого у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, тож саме ці обставини повинен довести заявник.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом у тому числі за клопотанням (поданням) прокурора, тобто згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу, особи, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Статтею 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

ВССУ у справі 5-1456ск16 встановив, що прокурором не додано до скарги документів, які підтверджують його повноваження як прокурора на участь, у даному кримінальному провадженні, відповідно до статей 36, 37 КПК України, однак наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження.

У даному випадку, з клопотання заявника слідує, що воно подано прокурором у порядку ст. 36 КПК України, однак доказів того, що він обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень, взагалі долучено не було (документів регламентованих ст.ст. 36, 37 КПК України, Законом України "Про прокуратуру").

Також, ч. 2 ст. 43 КПК України передбачено, що засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Однак, до клопотання заявником не долучено копію обвинувального вироку суду стосовно засудженого, який був би оформлений, як це передбачено п.п. 13.6, 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, зокрема містив відмітку про набрання ним законної сили, що в світлі позиції ВССУ, зокрема висвітленої у справах 5-1762ск16, 5-1759ск16, 5-1736ск16, 5-1666ск16, свідчить про невідповідність таких звернень нормам КПК України та позбавляє суд до якого подано таке звернення перевірити питання його підсудності саме даному місцевому суду.

Апріорі, заявник у клопотанні посилається на певний вирок суду та на встановлені цим не «ідентифікованим судовим рішенням» обставини, однак його копію не долучає через що, воно за своєю суттю є сумнівним, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а тому останнє, враховуючи положення ст.ст. 7, 8, 9, 539 КПК України, підлягає поверненню заявнику з роз`ясненням того, що таке повернення, не позбавляє права повторного звернення до суду з долученням необхідних документів на підтвердження вищевказаних обставин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 53, 80 КК України, ст. 26 КВК України, ст.ст. 369-372, 376,537, 539 КПК України суддя, -

постановив:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 про заміну засудженій ОСОБА_3 покарання - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення клопотання надіслати особі, яка його подала, разом із ним та усіма доданими до нього документами.

Повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до суду в межах територіальної юрисдикції якого було постановлено обвинувальний вирок стосовно засудженого в порядку Кримінального процесуального Кодексу України.

Суддя: ОСОБА_1