У Х В А Л А

Іменем України

справа № 610/3686/16-к провадження 5/610/366/2016

м. Балаклія 08.12.2016 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

представника СЛК: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Покровської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, раніше судимого:
28.03.2003р. Броварським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1р. позбавлення волі. За постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.11.2003р. від відбування покарання звільнений 21.11.2003р. умовно-достроково на невідбуту його частину 04міс. 07д.,
08.06.2004р. Броварським міським судом Київської області за ст. 395, 71 КК України до 8міс. арешту. Звільнений 08.02.2005р. після закінчення строку відбування покарання,
30.06.2006р. Броварським міським судом Київської області, з урахуванням ухвали апеляційного суду Київської області від 25.10.2006р., за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4р. 4міс. позбавлення волі,
засудженого
03.02.2011р. Броварським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 187, 71 КК України до 8р. 1міс. позбавлення волі з конфіскацією майна. За ухвалою Березанського районного суду Київської області від 23.03.2016р. строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України,
початок строку відбування покарання 15.06.2010р., кінець 12.08.2017р., не відбута частина покарання становить 08 місяців 04 дні, -
в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що за висновком спеціальної лікарської комісії (далі - СЛК) виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Представник СЛК і прокурор подання підтримали з наведених в ньому підстав.

Адміністрація ПВК (№ 17) і засуджений просили розглянути подання за їхньої відсутності.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:

1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Дійсно, зазначена у висновку СЛК від 2 листопада 2016 року хвороба засудженого на ВІЛ-інфекція IV клінічна стадія відноситься до тяжких хвороб, передбачених Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.п. 2.1. Порядку).

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, що має істотне значення для вирішення подання.

Як було вказано вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить і в суді таких даних надано не було.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже 5-й раз, неодноразово реально відбував покарання у виді позбавлення волі, 1-н раз звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, в цей період вчинив новий злочин, 3-чі, у т.ч. і крайній раз нові злочини вчиняв в період відбування покарання, що свідчить про його стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання. Злочин, за який відбуває покарання, є тяжким. Згідно до вироку вину визнав частково, однак його доводи судом були спростовані. Надані суду матеріали, у т.ч. особовой справи, не містять доказів визнання засудженим своєї вини під час відбування покарання. Тому цей довод характеристики не відповідає дійсності.

Під час відбування цього покарання, до погіршення стану здоров`я і переведення на лікування, засуджений не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу, що є складовою соціально-виховної роботи згідно до ст. 123 КВК України.

Хоча відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

Але участі у самодіяльних організаціях засуджений також не приймав.

За час відбування покарання засуджений заохочувався 7 разів. Однак, при цьому на нього накладалося і 8 стягнень, крайнє 27.03.2014р. Відповідно до ст. 133 КВК України був злісним порушником установленого порядку відбування покарання.

Ці факти на переконання суду не свідчать про бажання засудженого навіть стати на шлях виправлення і перевиховання, не те що дійти до висновку, що він став на цей шлях.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

За ухвалою Березанського районного суду Київської області від 20.07.2016р., залишеною без змін за ухвалою апеляційного суду Київської області від 20.09.2016р., було відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Усі інші обставини, окрім хвороби на ВІЛ, були досліджені судами. Сам по собі стан здоров`я засудженого не є достатньою підставою для задоволення подання.

За висновком крайньої характеристики, відбування покарання засудженим є недоцільним через неможливість його виправлення із застосуванням заходів виправного-трудового впливу.

Однак, згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Тому, відповідно до закону, засоби виправлення засуджених суспільно корисною працею не обмежуються, як то вказано в характеристиці.

Дані про особу засудженого, наявність у нього серйозного злочинного досвіду, рецидив злочинів, тяжкість злочину, неоднозначна поведінка за весь час відбування покарання, ступінь виправлення, не визнання своєї вини у вчиненні злочину, встановленої вироком суду, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні подання Покровської ВК УДПтС України в Харківській області (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1