У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002236, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, за касаційною скаргою засудженої на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 307 КК на строк 6 років з конфіскацією частки належного їй майна;
- за ч. 2 ст. 309 КК на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією частки належного їй майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та невідбутого покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2015 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією частки належного їй майна.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 січня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 22 квітня 2015 року по 05 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що вона, будучи особою, що раніше вчинила злочини, передбачені ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, 16 квітня 2015 року повторно в будинку АДРЕСА_2 незаконно збула за 160 грн ОСОБА_8 медичний шприц з рідиною, масою 2,124 г, яка містила в собі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, опій ацетильований, вагою в перерахунку на суху речовину 0,050 г.
Вона ж 22 квітня 2015 року повторно незаконно збула за 160 грн ОСОБА_8 медичний шприц із зазначеним вище наркотичним засобом, вагою в перерахунку на суху речовину 0,064 г.
У подальшому того ж дня о 12.30 год. під час проведення обшуку у ОСОБА_7 працівники міліції виявили і вилучили медичний шприц із залишками рідини, яка містила опій ацетильований, вагою в перерахунку на суху речовину 0,016 г, який вона незаконно зберігала при собі для власного вживання без мети збуту.
У касаційній скарзі з доповненням засуджена порушує питання про скасування судових рішень та закриття провадження в частині її засудження за ч. 2 ст. 307 КК у зв`язку із тим, що судами не встановлені достатні докази для доведеності її винуватості і вичерпані можливості їх отримати. В частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК просить судові рішення змінити та призначити покарання в межах відбутого нею строку. Засуджена зазначає, що місцевий суд порушив її право на захист, оскільки провів допит закупника із порушення вимог ст. 352 КПК, позбавивши її права задавати питання свідку, а суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит цього свідка. Скаржниця стверджує, що злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, вона не вчиняла, висновок суду в цій частині ґрунтується на недопустимих доказах, а щодо неї мала місце провокація злочину.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та її захисника, які підтримали доводи скарги, просили скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначати новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. Доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК у касаційному порядку не оскаржується.

Твердження засудженої про її невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав ґрунтовну оцінку.

Так, у судовому засіданні обвинувачена не заперечувала той факт, що двічі придбавала наркотичний засіб для себе та ОСОБА_8 на прохання останньої, але заперечувала збут їй наркотичних засобів. Свідок ОСОБА_8 в суді стверджувала, що брала участь у двох оперативних закупках наркотичних засобів у ОСОБА_7 , яка їй раніше пропонувала купити наркотики, про що вона розповіла працівникам міліції. Обставини проведення оперативних закупок підтвердили в судових засіданнях свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були понятими під час їх проведення, а також свідок слідчий ОСОБА_14 , яка пояснила обставини залучення ОСОБА_8 як закупника та підстави проведення аудіо-, відео фіксації негласних слідчих дій. Ці докази узгоджуються з даними протоколу за результатами аудіо-, відео контролю особи, відеозаписом негласних слідчих (розшукових) дій, акту огляду покупця та вручення йому грошових коштів, огляду місця події від 16 квітня та 22 квітня 2015 року, згідно яких під час огляду у ОСОБА_8 виявлено й вилучено медичний шприц із наркотичним засобом, який вона придбала у ОСОБА_7 , протоколу помітки грошових купюр.

Твердження засудженої, наведені в її касаційній скарзі, про те, що вона: не збувала наркотичні засоби і не мала від цього користі, а купила їх для ОСОБА_8 на її прохання; що помічені грошові купюри їй підкинули працівники міліції при затриманні, спростовуються матеріалами аудіо-, відео контролю за вчиненням злочину та даними протоколу затримання особи, який був складений у присутності захисника, згідно з якими будь-яких зауважень щодо його змісту та обставин події від затриманої та захисника не надходило. Крім того, відповідно до протоколу освідування особи було зроблено змиви з рук ОСОБА_7 . Згідно висновку експерта від 03 червня 2015 року на руках ОСОБА_7 та на виявлених у неї грошових купюрах виявлені нашарування спеціальних хімічних речовин, якими були помічені грошові купюри, надані для проведення оперативної закупки.

Є безпідставними твердження, викладені в касаційній скарзі, про наявність щодо ОСОБА_7 провокації на вчинення злочину.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02 жовтня 2010 року, застосування особливих методів ведення слідства зокрема, агентурних методів саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину. Для визначення провокації злочину Європейський суд встановив, зокрема, такі критерії, як: вагомість причин проведення оперативної закупівлі; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інформація про те, що ОСОБА_7 займається збутом наркотичних речовин була наявна у правоохоронних органів ще до здійснення оперативних закупок, про що 04 квітня 2015 року були внесені відомості до ЄРДР. Наявною у правоохоронних органах інформацією стверджувалося, що ОСОБА_7 протягом значного часу займається збутом наркотичних засобів на території м. Чернігова, вказані діяння здійснює за власною ініціативою, поводить себе обережно, застосовуючи методи конспірації та самоперевірки, постійно змінюючи місця збуту, призначає зустрічі з покупцями в різних районах міста, у бесідах уникає розмов особистого характеру, може бути обізнана про форми й методи оперативно-розшукової діяльності. Тобто, іншим шляхом, крім проведення у неї оперативної закупки неможливо було задокументувати скоєння нею злочину та отримати доказову базу.

Враховуючи зазначену інформацію, прокурором було винесено постанови від 09 та 21 квітня 2015 року про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки. Отже, наведені обставини свідчать про відсутність під час проведення оперативно-розшуковий дії провокування особи на вчинення злочину, а тому колегія суддів дійшла висновку, що проведення оперативних закупок відповідало вимогам ст. 271 КПК, а отримані в результаті них докази є допустимими.

Так само допустимим доказом є й дані протоколу аудіо-, відео контролю за вчиненням злочину, оскільки ця негласна слідча (розшукова) дія проводилася на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року з дотриманням ст. 260 КПК.

Оцінивши усі докази відповідно до вимог ст. 94 КПК, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Твердження засудженої про порушення в суді першої інстанції її права на захист внаслідок ненадання їй права задавати питання свідку ОСОБА_8 спростовуються аудіозаписом судового засідання. Так, ухвалою суду від 09 вересня 2015 року було прийнято рішення про застосування заходів безпеки щодо ОСОБА_8 та допиту її за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 . Згідно технічного запису судового засідання, після допиту цього свідка в присутності захисника суд надав обвинуваченій можливість прослухати показання свідка і право поставити йому запитання. Від реалізації цього права обвинувачена ОСОБА_7 відмовилася, зазначивши, що питань не має. Факт відмови в місцевому суді від можливості поставити свідку ОСОБА_8 запитання ОСОБА_7 підтвердила і в суді касаційної інстанції. Клопотань про повторний допит цього свідка в суді апеляційної інстанції учасниками провадження, в тому числі обвинуваченою, не заявлялося. За таких обставин колегія суддів не вбачає порушень права на захист обвинуваченої та порушень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд апеляційної інстанції розглянув апеляційні скарги засудженої та її захисника і визнав їх доводи безпідставними, про що в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК наведено докладні мотиви, з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Покарання ОСОБА_7 призначено із дотриманням вимог статей 50, 65 КК і принципу індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, дані про особу винної та є необхідним і достатнім для виправлення винної й попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а судові рішення щодо неї без зміни.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3