1-кс/755/1367/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 , про забезпечення додержання прав незаконно триманого під вартою ОСОБА_3 ,-

встановив:
ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою про забезпечення додержання прав незаконно триманого під вартою ОСОБА_3 , мотивуючи її тим, що на розгляді Дніпровського районного суду м. Києва з 2011 року, перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст.115 КК України. Зазначає, що її син ОСОБА_3 протягом п`яти років утримується під вартою в Київському СІЗО, на підставі незаконної постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 31 серпня 2011 року, а тому просить винести ухвалу, якою постановити звільнити з під варти позбавленого свободи її сина ОСОБА_3 .

Дана скарга надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва 23 березня 2016 року та згідно автоматизованої системи документообігу суду, була передана слідчому судді ОСОБА_1 28 березня 2016 року о 17 годині 50 хвилин.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга ОСОБА_2 про забезпечення додержання прав незаконно триманого під вартою ОСОБА_3 , підлягає поверненню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів скарги, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва (головуючий суддя ОСОБА_5 ) перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст.115 КК України.

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 31 серпня 2011 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту.

Так, ОСОБА_2 у своїй скарзі вказує, що ОСОБА_3 не законно утримується під вартою, згідно вищевказаної вказаної постанови, а тому просить звільнити його з під варти.

З положень ст.206 КПК України, слідує, що вона регламентує питання порядку судового контролю прав, свобод та інтересів особи, зокрема питання законності утримання особи під вартою, тобто в силу положень п. 18, ч. 1, ст.3 КПК України, стосується компетенції лише слідчого судді, яка поширюється тільки на досудове розслідування, тобто стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Однак на даному етапі кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, знаходиться на стадії судового розгляду в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва ( головуючий суддя ОСОБА_5 ), що унеможливлює поширення, в даному випадку компетенції слідчого судді, а питання щодо зміни запобіжного заходу повинно вирішуватись в межах судового розгляду вказаної справи.

Також, аналогічного змісту є поняття досудового слідства (в редакції КПК 1960 року) з поняттям досудового розслідування (редакції КПК 2012 року), а саме: згідно ст. 113 КПК України (в редакції 1960 року), досудове слідство провадиться після порушення кримінальної справи у встановленому цим Кодексом порядку та закінчується, в силу норм ст. 212 КПК України (в редакції 1960 року) складанням обвинувального висновку або постанови про закриття справи чи постанови про направлення справи до суду для вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Крім того, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року Про незалежність судової влади регламентовано, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

З ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06 вересня 2015 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

За таких обставин, керуючись п. 11 Перехідних положень Розділу ХІ КПК України (в редакції 2012 року), ст.3, 9, 206, 369 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:
Скаргу ОСОБА_2 про забезпечення додержання прав незаконно триманого під вартою ОСОБА_3 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Ухвала, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Слідчий суддя: