Справа № 366/596/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/587/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 27 07.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
заявника: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційної скаргою прокурора на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року, якою повернуто ОСОБА_7 , як власнику, вилучене та в подальшому арештоване у ОСОБА_8 майно, -

в с т а н о в и л а:
06.04.2017 року до Іванківського районного суду Київської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про вирішення питання долі речових доказів у кримінальному провадженні № 0000007 щодо ОСОБА_8 , засудженого вироком Іванківського районного суду Київської області від 21.03.2017 року (вирок на підставі угоди про визнання винуватості) за ч.2 ст. 240 КК України.

Обгрунтовуючи своє клопотання, захисник послався на те, що майно, яке визнане речовим доказом у вище вказаному кримінальному провадженні, а саме: 2 мотопомпи на резиновому ходу, 2 водозабірника, пожежні рукави діаметром 150 мм. 9 шт., 100 мм. 2 шт, 77 мм. 3 шт, 2 швайбери, 2 сокири, 2 штикові лопати, 7 підхватів (сачків), 16 тичок, 2 раколови та на яке накладене арешт ухвалою слідчого судді від 06.01.2017 року, є майном (власністю) ОСОБА_7 , оскільки було придбане ним на ринку «Юність» в м. Києві ще у 2013 року. Про намір ОСОБА_8 використати це майно, як знаряддя для незаконного видобутку корисних копалин, ОСОБА_7 не знав та не міг знати, а тому на думку захисника арешт майна має бути скасований, а вилучене у ОСОБА_8 майно, повинно бути повернуте ОСОБА_7 , як законному володільцю.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 10.04.2017 року клопотання захисника задоволено, скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 06.01.2017 року і повернуто ОСОБА_7 , як власнику (законному володільцю), вилучене у ОСОБА_8 та в подальшому арештоване майно.

Своє рішення суд мотивував тим, що оскільки ОСОБА_7 не знав та не міг знати про незаконне використання вилученого у ОСОБА_8 та в подальшому арештованого майна, то у суду першої інстанції є всі законні підстави для скасування арешту майна та повернення його власнику (законному володільцю).

Не погоджуючись з рішенням суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Так апелянт зазначає, що приймаючи рішення по справі суд послався на абз. 3 ч.4 ст. 96-2 КК України, вказуючи, що спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. При цьому, судом не взято до уваги положення абз. 2 ч.4 ст. 96-2 КК України, відповідно до яких відомості щодо такої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Оскільки, до клопотання не було додано жодного документу на підтвердження права власності ОСОБА_7 на арештоване майно, під час судового розгляду даного клопотання судом не було досліджено доказів, які б могли підтвердити факт належності арештованого майна ОСОБА_7 , а згідно ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 06.01.2017 року, арештоване майно належить ОСОБА_8 , висновки суду є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

В зв`язку з цим прокурор просить ухвалу суду скасувати , ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , про вирішення питання долі речових доказів у кримінальному провадженні.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив її задовольнити;

заявника ОСОБА_7 , який проти апеляційної скарги прокурора заперечував та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін;

вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Іванківського районного суду Київської області від 21.03.2017 року було затверджено угоду від 14.02.2017 року між начальником Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області та обвинуваченим ОСОБА_8 , за участю захисника ОСОБА_9 про визнання винуватості. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11900 грн. (а.с. 10-11, 24)

Рішення щодо речових доказів та спеціальної конфіскації у даному вироку прийнято не було.

Відповідно до вироку Іванківського районного суду Київської області від 21.03.2017 року, ОСОБА_8 04.01.2017 року, близько 10 год., з корисливих мотивів, використовуючи послуги ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в порушення встановленого законом порядку, приїхали до лісового масиву, що відповідає 53 кварталу 37 виділу Радинського лісництва ДП «Поліське лісове господарство», що знаходиться між с. Романівка с. Радинка - с. Омельянівка Поліського району Київської області, де за допомогою двох мотопомп, шляхом вимивання п`яти лунок, намагався здійснювати незаконний видобуток корисних копалин - бурштину.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_8 , з метою добування корисних копалин бурштину, вчиняв дії, спрямовані на незаконний видобуток корисних копалин, але свій злочинний намір не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

04.01.2017 року на території 53 кварталу 37 виділу Радинського лісництва ДП «Поліське лісове господарство», що знаходиться між с. Романівка с. Радинка - с. Омельянівка Поліського району Київської області було вилучено працівниками поліції дві мотопомпи з обладнанням до них, які використовував ОСОБА_8 в незаконній діяльності (а.с. 24).

Речовими доказами у даній справі, крім іншого визнані 2 мотопомпи на резиновому ходу, 2 водозабірника, пожежні рукави діаметром 150 мм. 9 шт., 100 мм. 2 шт, 77 мм. 3 шт, 2 швайбери, 2 сокири, 2 штикові лопати, 7 підхватів (сачків), 16 тичок, 2 раколови та на які ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 06.01.2017 року було накладено арешт (а.с. 1-4, 13).

Згідно інформації, що міститься в супровідному листі Броварської місцевої прокуратури №1123вих17 від 16.02.2017 року вище зазначені речові докази належать ОСОБА_8 та передані на зберігання до Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області (а.с. 13)

06.04.2017 року до Іванківського районного суду Київської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про вирішення питання долі речових доказів у кримінальному провадженні (а.с. 31-33).

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 10.04.2017 року клопотання захисника задоволено, скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 06.01.2017 року і повернуто ОСОБА_7 , як власнику (законному володільцю), вилучене у ОСОБА_8 та в подальшому арештоване майно (а.с. 38-41).

З даним рішенням суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до вимог ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

П.1 ч.9 ст. 100 КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфісковуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції послався на абз. 3 ч.4 ст. 96-2 КК України, згідно якої спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача та зазначив, що ОСОБА_7 як власник арештованого майна не знав та не міг знати про його незаконне використання, а твердження прокурора про належність арештованого майна ОСОБА_8 у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

При цьому, судом не взято до уваги, що подане клопотання не містить жодного документу на підтвердження права власності ОСОБА_7 на арештоване майно та під час судового розгляду клопотання, судом не досліджувалися докази, які могли б підтвердити факт належності арештованого майна ОСОБА_7 .

Підтверджуючі докази не були надані заявником і під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року, якою клопотання захисника задоволено, скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 06.01.2017 року і повернуто ОСОБА_7 , як власнику (законному володільцю), вилучене у ОСОБА_8 та в подальшому арештоване майно, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про вирішення питання долі речових доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , засудженого за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_22
/підпис/ ОСОБА_4