Ухвала
іменем україни
1 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тернопіль та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 28 березня 2015 року о 06 год.45 хв., керуючи автомобілем «Fiat Doblo» д.р.н. НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі сполученням Київ-Чоп у напрямку до м. Київ, при проїзді ділянки в районі 453км+800 м, біля с. Дуб`є Бродівського району Львівської області, порушив вимоги п.1.5; п.п.2.3 б), д), 2.9 а); п.12.1; п.21.1 ПДР України, які виразилися у тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, та перевозячи шість пасажирів, що є перевищенням кількості пасажирів дозволеною технічною характеристикою цього транспортного засобу, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до втрати контролю над його керуванням, виїзду за межі проїзної частини дороги та здійснення наїзду на будівлю зупинки громадського транспорту і, як наслідок, падіння її перекриття на автомобіль.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження від яких настала їх смерть.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.1.5; п.п.2.3 б), д), 2.9 а); п.12.1; п.21.1 Правил дорожнього руху перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками що настали.
Вироком Апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасовано в частині призначеного покарання.

Постановлено новий вирок в цій частині та призначено ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду змінити. Зазначає про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження обставини дають достатні підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину в касаційній скарзі не оспорюються як і кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України.
Що стосується доводів касаційної скарги про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне и достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченою санкцією ч.3 ст. 286 КК України.

Разом із тим виходячи із положень ст. 69 КК України, приймаючи рішення про її застосування, суд зобов`язаний ретельно дослідити всі наявні обставини, які як пом`якшують так і обтяжують покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок районного суду і даючи належу оцінку наявним обставинам, які пом`якшують покарання: щире каяття та добровільне відшкодування частини завданих збитків, та врахувавши тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, наслідки, що настали, а саме загибель 6 осіб та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять достатніх підстав для застосування ст. 69 КК України.

Таким чином рішення суду апеляційної інстанції про часткове скасування вироку районного суду та призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті є таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду є законним та обґрунтованим, і підстав для задоволення касаційної скарги та пом`якшення ОСОБА_7 покарання не вбачає.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433-436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3