Справа № 446/243/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/252/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 ч.3 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000692 за апеляційною скаргою захисника адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09.12.2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Запитів Кам`янка-Бузького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, з повною вищою освітою, не працюючого, в порядку ст. 89 КК України раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Запитів Кам`янка-Бузького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, з повною загальною середньою освітою, працюючого в ТзОВ «Алькоре» помічником оператора гільзорізального верстата, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 3 ст.185 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановила:
Захисник-адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09.12.2016 року, яким:

- ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на нього відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , у вигляді особистого зобов`язання, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_7 за обвинуваченням у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст.185 КК України по епізодах викрадення майна у потерпілих ОСОБА_10 в ніч з 20.08.2015 року на 21.08.2015року та ОСОБА_11 в ніч з 15.09.2015 року на 16.09.2015 року виправдано.
- ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на нього відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , у вигляді особистого зобов`язання, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_8 за обвинуваченням у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст.185 КК України по епізодах викрадення майна у потерпілих ОСОБА_10 в ніч з 20.08.2015 року на 21.08.2015 року та ОСОБА_11 в ніч з 15.09.2015 року на 16.09.2015 року виправдано.
Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 11 945,00 грн. матеріальної та 1000,00 грн. моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник - адвокат ОСОБА_13 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинувачених закрити за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення.

Апелянт покликається, що повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по епізодах щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Апелянт вважає, що висновок суду по епізоду крадіжки в потерпілого ОСОБА_12 грунтується на припущеннях, а не на об`єктивних доказах, оскільки по матеріалах кримінального провадження зафіксовано крадіжку майна з будинку з показів потерпілого ОСОБА_12 , а на показах свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , зафіксовано факт придбання у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 2 металопластикових вікна і 4 ящики керамічної плитки, які потім були в них вилучені органами досудового слідства, дані факти є очевидними і ніким не оспорюються, однак по справі немає підтверджень, що це майно вкрали обвинувачені.

Доводи вироку ґрунтуються на підставі телефонних розмов між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які ніхто не заперечує, однак зміст цих розмов не несуть жодних інформаційних даних по справі щодо крадіжки в потерпілого ОСОБА_12 . Протокол огляду предметів від 28.10.2015 року та протокол пред`явлення для впізнання взуття від 14.01.2016 року, яке ОСОБА_7 придбав задовго до крадіжки майна у ОСОБА_16 і не могло бути вкрадене в останнього, бо інакше б це взуття було б вилучене та визнане речовим доказом.

Апелянт звертає увагу, що у вироку зазначено суму завданої шкоди потерпілому ОСОБА_16 11 945 гривень, в яку входить вартість 2 металопластикових вікна і 4 ящики керамічної плитки, які потерпілому повернуто та коштують в загальному 2520 гривень. Також судом першої інстанції не звернуто увагу на покази потерпілого про те, що для того, щоб все зазначене майно вивезти з будинку - необхідний транспортний засіб, який по справі не значиться і обвинувачених його немає, як і не знайдено в останніх при обшуку решта викраденого в потерпілого ОСОБА_16 майна, а саме 20 пар взуття, 37 ящиків керамічної плитки.

Проаналізувавши вищевикладене захист прийшов до переконання, що в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а тому вирок підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

В доповненні до апеляційної скарги зазначено, що очевидців подій злочину немає, розмір відбутку взуття, знайденого на місці злочину, не співпадає з розміром взуття обвинувачених, відтворення обставин та обстановки не проводилося на місці злочину і вина в кримінальному провадженні вважається доведеною лише тому, що на думку суду ОСОБА_7 продавав деякі з викрадених речей, що дісталися обвинуваченим без будь якого викрадення. Покликання суду першої інстанції про доведеність їх вини на підставі того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 часто між собою спілкувалися по телефону недопустиме. Жоден із допитаних свідків не вказав на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як на осіб, що таємно викрали чуже майно, проникнувши перед цим в приміщення. Однак факт проникнення в справі не доведений оскільки з протоколу огляду місця події не виявлено пошкоджень дверей, вікон, замків, а щодо викрутки, яку віддали на експертизу, то висновку по ній в справі немає, хоча відбитки пальців в обвинувачених відбирали.

Щодо показів потерпілого ОСОБА_16 то вони протягом місяця зазнають змін, щодо кількості та вартості викраденого майна. На початку ОСОБА_12 в заяві від 12.10.2015 року вказав про викрадення 2 металопластикових вікон, 30 упаковок керамічної плитки, мікрохвильової печі на суму збитку 6 000 гривень, вподальшому при додатковому допиті він додав до даного переліку майна 20 пар взуття нового, чоловічого і збільшив суму збитку на 6 000 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 в ніч з 10 жовтня 2015 року на 11 жовтня 2015 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проникли в приміщення житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали два металопластикових вікна розміром 1м. х 1.1 м., вартістю 1050 грн. за одне вікно та загальною вартістю 2100 грн., 2 квадратних метра керамічної плитки виробництва ТОВ «РІМ-інвест», вартістю 100 грн. за 1 м.кв. та загальною вартістю 200 грн., 39 квадратних мерти керамічної плитки виробництва ВАТ «Стройфарфор», вартістю 105 грн. за 1м.кв. та загальною вартістю 4095 грн., мікрохвильову піч, вартістю 600 грн., 20 пар чоловічого взуття вартістю 600 грн. Вчиненими діями було завдано збитків ОСОБА_12 на загальну суму 11 945 грн. Суд першої інстанції дійшов до переконання, що обвинувачені є винними у вчиненні інкримінованого їм злочину по епізоду потерпілого ОСОБА_12 , а вина їх повністю доведена зібраними та дослідженими по справі доказами.
Окрім того, органом досудового розслідування обвинувачені ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обвинувачувались в тому, що в ніч з 20 серпня 2015 року на 21 серпня 2015 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, таємно викрали дві акумуляторні батареї марки «G-PARD» 12V 140 Ah 900A, вартістю 3900 грн., які були встановлені у вантажному автомобілі марки «MAN» р.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_10 .
Також, органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обвинувачувались в тому, що, в ніч з 15 вересня 2015 року на 16 вересня 2015 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом демонтування скла віконної рами, проникли в приміщення господарської будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрали електродрель марки «Сталь» моделі «СДУ 600 ТТ», вартістю 350 грн., зварювальний апарат марки «Кондор» потужністю 300А, вартістю 3000 грн., перфоратор марки «Макіта», вартістю 5000 грн., шуруповерт марки «Макіта», вартістю 3000 грн., блок безперебійного живлення марки «Logic Power», вартістю 2500 грн., акумуляторну батарею ємкістю 60А, вартістю 1500 грн. , кутову шліфувальну машинку «Riber-Profi», вартістю 1500 грн., ланцюгову пилу марки «Powertec», вартістю 1600 грн., шліфувальну машинку «Зеніт» модель ЗЛШ-1000, вартістю 1500 грн., електрорубанок марки «Зеніт» моделі ЗР-950, вартістю 1000 грн., пістолет гарячого повітря ТМ «Енергія НПО» модель РФ-2000, вартістю 700 грн., електролобзик «Eurocraft», вартістю 1600 грн., кутову шліфувальну машинку «Parkside» PWS 230 SE, вартістю 4000 грн., бензопилу «Вайпер», вартістю 2500 грн., бензиновий тример марки «Eurotec» моделі «GT110», вартістю 2500 грн. Вчиненими діями було завдано збитків ОСОБА_11 на загальну суму 32 250 грн.
Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачення за даними епізодами не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправдано за цими епізодами обвинувачення за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_13 , підтриману обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про задоволення апеляційної скарги з доповненням, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинувачених, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненням захисника-адвоката не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що у вироку суду першої інстанції наявні спростування ряду покликань сторони захисту, зокрема:

- щодо відсутності даних про проникнення в помешкання потерпілого ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_2 , оскільки в матеріалах справи є протокол огляду місця події від 12.10.2015 року під час якого були виявлені ящики від плитки відповідного виробництва та розміру;

- щодо відсутності транспорту в обвинувачених для транспортування значної кількості речей, та реалізацію певних речей, які належали потерпілому ОСОБА_12 , то в справі зазначено, що зниклі в потерпілого речі були знайдені в помешкання бабці ОСОБА_7 , яка проживає неподалік від місця крадіжки.

- у вироку була дана оцінка телефонним розмовам, які відбувалися між обвинуваченими в період здійснення викрадення речей, які обвинувачені не заперечують, однак причини таких дзвінків пояснити детально не можуть.

Крім того, судом першої інстанції повністю доведено факт заволодіння обвинуваченими майном потерпілого ОСОБА_12 шляхом викрадення його із будинку АДРЕСА_2 . Факт проникнення в житло - будинок АДРЕСА_2 доводиться протоколом огляду місця події від 12.10.2015 року та показами потерпілого ОСОБА_12 , цим же протоколом огляду встановлено наявність у цьому будинку ящиків від плитки відповідного виробництва та розміру. Також встановлено, що обвинувачені реалізовували майно, яке згідно показів потерпілого було викрадено з його будинку (факт такої реалізації частково не заперечують самі обвинувачені), це доводиться і показами свідків ОСОБА_17 , та ОСОБА_15 , які повідомили, що придбали такі речі (металопластикові вікна та плитку) у обвинувачених, свідок ОСОБА_17 повідомив, що обвинувачені пропонували йому ще придбати взуття чоловіче, яке також за показами потерпілого було в нього викрадено. При цьому було враховано, що обвинувачені не заперечують факт їхнього перебування у час вчинення злочину неподалік будинку потерпілого та факт переміщення ними предметів, які були викрадені у потерпілого ОСОБА_12 до будинку бабці ОСОБА_7 , що на переконання суду першої інстанції доводить їх вину, так як суд не надав віри показам обвинувачених, що вони знайшли на дорозі в смт. Запитів металопластикові вікна та ящики із керамічною плиткою в ніч з 10 на 11 жовтня 2015 року, які в подальшому перенесли до будинку бабці ОСОБА_7 . Суд розцінює такі покази як захист від пред`явленого обвинувачення. Аналізуючи покази обвинувачених суд першої інстанції відзначив, що обвинувачені не змогли суду надати логічних та послідовних пояснень з приводу їх численних телефонних контактів у ніч з 10 на 11 жовтня 2015 року, зокрема обвинувачений ОСОБА_7 на запитання суду щодо таких частих і тривалих телефонних розмов у цей вечір повідомив, що не може їх пояснити, а обвинувачений ОСОБА_8 суду вказав, що так часто телефонував, бо любить ОСОБА_7 . Причому останній суду повідомив, що дома він вже був і ліг спати десь біля 03 год. ночі, а з роздруківки телефонних дзвінків видно, що такий після цієї години мав неодноразові телефонні контакти, останній о 04:50:04 год.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого кримінального правопорушення, обставинами, що пом`якшують чи обтяжують покарання по справі відсутні, особи обвинувачених, які, кожен окремо, позитивно характеризуються за місцем проживання, раніше не судимі, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебувають, ОСОБА_7 до 30.09.2014 року працював старшим лаборантом Львівського національного медичного університету ім. Д.Галицького, а ОСОБА_8 на даний час працює помічником оператора гільзорізального верстата, а тому їм було обрано покарання у виді позбавленням волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, однак з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винних, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства та застосував до них вимог ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На думку колегії суддів судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, обрано покарання в межах санкцій статі обвинувачення, призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу з доповненням захисника-адвоката ОСОБА_13 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09.12.2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: