Справа №718/1198/17
Провадження №1-кс/718/224/17
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
Слідчий СВ Кіцманського ВП ГУНП України у Чернівецькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 вказуючи на те, що останній вчинив злочин за наступних обставин:
Так в період часу з 13:00 години до 14:35 години 31.05.2017 року ОСОБА_4 , переслідуючи умисну корисливу мету направлену на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , шляхом віджиму металопластикового вікна проникли до житлового будинку громадянки ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викради грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 300 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України станом на 31.05.2017 року за курсом 2 631 гривень за 100 доларів США, становить 7 893 гривні, ювелірний виріб у вигляді ланцюжка із жовтого металу вартістю 250 гривень, мобільний телефон марки «Fly» із сенсорним екраном вартістю 900 гривень та мобільний телефон марки «Fly» із клавішною клавіатурою вартістю 300 гривень.
Всього, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_8 таємно викрали майна потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 9 343 гривні, після чого разом із викраденим з місця вчинення злочину зникли на автомобілі марки «ЗАЗ LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , чим завдали потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які спрямовані на таємне викрадення чужого майна, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.
Прокурор підтримав клопотання з підстав зазначених в ньому.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення заявленого клопотання, і з урахуванням того, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, його молодий вік, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Статею 178 КПК України передбачені обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу.
Відповідно до статті 29 Конституції України, статтей 12, 177 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Враховуючи те, що запобіжним заходом обмежуються конституційні права і свободи, ще до визнання її винною у вчиненні злочину, а тому обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Згідно рішення Конституційного Суду України за № 14-рп/2003 від 08 липня 2003 року при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, яка скоїла злочин що передбачено ст. 150 КПК України ( в редакції 2001) та відповідає вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та її основних свобод.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.
За умовами частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри, слідчий суддя зазначає, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Не вирішуючи на перед питання про винність підозрюваного у інкримінованому йому у вину кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що, на даний час, матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містять достатню кількість даних, які вказують на обґрунтованість підозри та ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідальність за яке передбачає позбавлення волі строком до 6 років.
Частина 1 статті 194 КПК України встановлює, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частини 2 статті 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першої цієї статті.
Приписами пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
При розгляді вказаного клопотання, слідчий суддя розглянув та з`ясував обставини, які свідчать на користь і проти затримання, з метою дотримання гарантій, що містяться у пункті 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом із тим, з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що останній вдався лише до загальних фраз передбачених статтею 177 КПК України про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, при цьому ні слідчий, ні прокурор не навели жодних фактів, які на їхню думку, підтверджують те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Таким чином, з огляду на обставини справи, особу підозрюваного та його відношення до вчиненого, аналізуючи вищевикладене, суд визнає, що матеріали клопотання хоча і містять дані, які вказують на наявність обгрунтованої підозри та ризик передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, однак слідчим та прокурором не доведено у сукупності підстав, які можуть вказувати на недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки воно не грунтується на вимогах закону і обрання такого запобіжного заходу відносно підозрюваного буде занадто суворим.
З урахуванням вище наведено, слідчим суддею встановлено, що під час розгляду клопотання при безпосередній участі особи підозрюваного, слідчим та прокурором не надано доказів про недостатність застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначених в клопотанні (частина 1 статті 177 КПК України).
Згідно частини 4 статті 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на обставини справи, заслухавши безпосередньо у судовому засіданні пояснення особи підозрюваного, доводи органу досудового розслідування та сторони захисту, слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання встановлено наявність ризику ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, можливої втечі підозрюваного, однак запобігти такому ризику можливо і за допомогою інших заходів забезпечення кримінального провадження, окрім як обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У відповідності до частини 1 статті 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, з врахуванням тієї обставини, що відсутні будь-які характеризуючи ОСОБА_4 матеріали, те, що викрадені речі вилучені, слідчий суддя вважає, що обрання міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є можливою мірою запобіжного заходу відносно нього, для запобігання ризику передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України і забезпечення його належної процесуальної поведінки.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 178, 179, 193-194, 196, 198, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Кіцманського ВП ГУНП України у Чернівецькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, без використання електронних засобів контролю.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
заборонити цілодобово залишати місце проживання, за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 02 серпня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1