АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року задоволено подання старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 та дозволено старшому державному виконавцю Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 здійснити примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_6 , для проведення опису і накладення арешту на квартиру.

На вказану ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 про надання дозволу на проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_2 , за безпідставністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийняті оскаржуваної ухвали неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме: належність об`єкту спірних правовідносин до категорії ________________________________________

Справа №11-кп/796/1981/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ст. 537, 539 КПК Доповідач ОСОБА_1
нежитлових (виробничих) приміщень, належність суб`єкта спірних правовідносин - боржника до юридичних осіб і наявність іншого процесуального механізму реалізації повноважень державного виконавця, визначеного у п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, та порушив норму процесуального права,яка міститься у ч. 1 ст. 376 ЦПКУкраїни, що призвело до неправильного вирішення питання, оскільки кожному гарантується недоторканість житла і не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як вмотивованим рішенням суду.
Таким чином, на думку апелянта,за критерієм об`єкту існуюча життєва ситуація не належить до юридичних фактів, визначених гіпотезою процесуальної норми, що міститься у ч. 1 ст. 376 ЦПК України, і, як наслідок не може бути причиною виникнення відповідних правовідносин, а тому подання органу державної виконавчої служби є юридично безпідставним, а оскаржуване судове рішення - необгрунтованим та незаконним.

Крім того, повідомляє, що в Оболонському районному суді м. Києва на теперішній час знаходиться на розгляді справа за його скаргою на протиправні дії державного виконавця, що в чергове доводить те, що суд першої інстанції не повно та не об`єктивно з`ясував всі обставини справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження з розгляду подання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішуються відповідно до розділу VIII КПК.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до нього чи до іншого володіння особи та проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Проте указана конституційна гарантія не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Тому вказане обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.
Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст. 1, з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). У процесі здійснення виконавчого провадження, державний виконавець має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника -фізичної особи, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.
З матеріалів провадження з розгляду подання вбачається, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 лютого 2010 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2009 року до призначеного покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

З 31.03.2010 року на виконанні в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист по справі №1-160/10, виданий 17 березня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва, про конфіскацію всього особистого майна, що належить ОСОБА_6 на праві власності.
12.04.2010 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа і накладено арешт на все майно боржника, для встановлення наявності якого направлені відповідні запити до УДАІ м. Києва та БТІ м. Києва.
По встановленню 05.04.2013 року з відповіді БТІ м. Києва того, що ОСОБА_6 на праві власності належить частина квартири АДРЕСА_1 , державним виконавцем здійснювались заходи для проведення опису та накладення арешту на квартиру, а саме здійснювались виходи за вказаною адресою, зокрема - 16.04.2013 року, 15.08.2013 року, 12.11.2013 року, 04.02.2014 року, 01.09.2015 року та 12.05.2016 року, однак на неодноразові дзвінки та стуки до дверей квартири, ніхто не відчинив, про що було складено державним виконавцем відповідні акти (а.с. 34, 41, 44, 79, 82).
З цих підстав старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Оболонського РВДВС м. Києва ОСОБА_7 за погодженням із в.о. начальника відділу ОСОБА_9 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з поданням про надання дозволу про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 для здійснення її опису та накладення арешту на неї.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року задоволено подання старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 та дозволено старшому державному виконавцю Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 здійснити примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_6 , для проведення опису і накладення арешту на квартиру.

Всупереч тверджень апелянта, таке рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду, постановлено з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі повно, всебічно та об`єктивно досліджених матеріалів виконавчого провадження, які вказують на те, що боржник, яким є засуджений ОСОБА_6 , в добровільному порядку не надає доступу до квартири для проведення опису і накладення на неї арешту, а проникнення до його житла необхідне для виконання вироку суду, який набрав законної сили, в частині додаткового покарання у виді конфіскації усього майна засудженого, і його виконання неможливе без вказаного заходу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , зокрема щодо не з`ясування судом належності об`єкту спірних правовідносин до категорії нежитлових (виробничих) приміщень, а суб`єкта спірних правовідносин - боржника - до юридичних осіб, а також щодонаявності у державного виконавця повноважень відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» на безперешкодне входження до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, і проведення їх огляду, а тому й відсутності підстав для звернення з поданням до суду, є надуманими, оскільки суперечать як матеріалам судового провадження, так і вимогам законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року, якою задоволено подання старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 та дозволено старшому державному виконавцю Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 здійснити примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_6 , для проведення опису і накладення арешту на квартиру, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .