Справа №591/1507/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/195/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ТОВ "А-Муссон" ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР № 0000258 від 18 січня 2016 року за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ТОВ "А-Муссон" ОСОБА_13 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Жовтневе, Конотопського району, Сумської області, мешканця м. Суми, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст. 75 КК України, від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено з випробуванням, призначивши іспитовий строк 2 роки та на підставі ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ТОВ "А-Муссон" задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "А-Муссон" на користь ОСОБА_9 52028,12 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 495000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТОВ "А-Муссон" на користь ОСОБА_9 7 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 18 січня 2016 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки "Ford Cargo" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по дворовій території в районі будинку № 14/1 по вул. Прокоф`єва в м. Суми, не переконавшись в безпечності маневру і, що це не створить небезпеку чи перешкоди іншим учасникам руху, допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_9 , яка рухалася по вказаній проїзній частині в порушення вимог п.п. 4.7, 4.8, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України, в зустрічному з автомобілем напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритого вивиху правої гомілки з крайовим переломом латерального мищелка стегна та розривом проксимального міжберцового синдезмоза, обширної рваної рани правого стегна з відшаруванням шкіри поясничної, сідничної ділянках, по ходу стегна і голені з права з роздавленням м`язів правої нижньої кінцівки з пошкодженням нервово-судинного пучка підколінної ділянки з послідуючою ампутацією правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна по типу ВХО.

Згідно поданої апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТОВ "А-Муссон", висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, не взято до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки. Так, в обвинувальному акті від 28.03.2016 року та в оскаржуваному вироку зазначено, що потерпіла ОСОБА_9 порушила вимоги п. 4.7, 4.8, 4.14 Правил дорожнього руху України, що не було взято до уваги при вирішенні цивільного позову. Під час судового розгляду обвинувачений та представник цивільного відповідача повідомили, що передавали кошти потерпілій для лікування. Під час судових дебатів, представник визнала матеріальну шкоду у розмірі, яка фактично підтверджена документами про витрати (чеками, квитанціями, тощо), крім товарних чеків від ФОП ОСОБА_15 . Витрати на догляд за потерпілою під час лікування та реабілітації в сумі 12 000 грн., що підтверджені договором від 20.01.2016 року є недоведеними, так як сам договір не означає, що кошти по ньому сплачені. Цивільним відповідачем були сплачені кошти КЗ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" за перебування ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні № 1 у сумі 7187 грн. 65 коп. Стягнення коштів на придбання інвалідного візка в сумі 111 000 грн. підтверджено індивідуальною програмою реабілітації інвалідів, вартість візка підтверджена роздруківкою з інтернету, що не може бути доказами понесеної матеріальної шкоди, оскільки матеріали кримінального провадження не містять документів про призначення ОСОБА_9 групи інвалідності. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ТОВ "А-Муссон" на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована компанією "Арсенал Страхування" на суму 100 000 грн., на цивільного відповідача судовим рішенням не може бути покладено зобов`язання по сплаті визнаної цивільним відповідачем матеріальної шкоди, які забезпечені сумою страхового відшкодування та проти сплати, яких третя особа ПАТ "СК "Арсенал Страхування" не заперечувала. Стягнення в рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги є незаконним, так як оплата юридичних послуг належним чином не підтверджена. Враховуючи викладене, представник цивільного відповідача просить вирок змінити, зменшивши суми, які підлягають стягненню, відмовити ОСОБА_9 в стягненні матеріальної шкоди та відшкодування витрат на оплату правової допомоги, стягнути з ТОВ "А-Муссон" 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Прокурор у кримінальному провадженні відповідно поданої апеляційної скарги вважає, що вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову на користь потерпілої є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При визначенні розміру стягнення матеріальної шкоди з ТОВ "А-Муссон", суд безпідставно послався на ту обставину, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Ford Cargo" реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована в ПАТ "СК "Арсенал Страхування" до якої потерпілою стороною самостійних вимог не пред`являлось. Відповідно просить вирок скасувати, ухвалити нове судове рішення в частині цивільного позову, яким задовольнити позовні вимоги потерпілої та стягнути з ТОВ "А-Муссон" 152 028,12 грн. на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 7 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

Згідно поданої апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_9 вважає призначене ОСОБА_7 покарання занадто м`яким та таким, що не відповідає основним принципам кримінального судочинства та всім обставинам справи, адже потерпілій були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, порушено звичайний спосіб життя, встановлено ІІ групу інвалідності, втрачено ногу, працездатність. Просить вироку змінити та призначити більш суворе покарання обвинуваченому.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, яка вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_14 підтримала частково і прохала вирок суду в частині задоволення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати і справу в цій частині направити на новий розгляд в порядку цивільного провадження, представника цивільного відповідача, потерпілу з захисником, які вимоги поданих апеляційних скарг підтримали, обвинуваченого з захисником, які прохали вирок суду залишити без зміни, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 в поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом в порядку ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону, суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої, ретельно не перевірив доводи потерпілої та всебічно не з`ясував усіх обставин при вирішенні цивільного позову.

Так, частково задовольняючи вимоги цивільного позову потерпілої, суд не обґрунтував стягнення понесених витрат останньою на придбання їй інвалідного візка вартістю 111 000 грн., витрати по догляду за нею під час лікування та реабілітації.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями фізичної особи потерпілому відшкодовується особою, яка завдала шкоду. Посилання суду, як на доказ про підтвердження понесених матеріальних витрат ОСОБА_9 , а саме лише на договір про надання послуг доглядальниці від 20.01.2016 року та індивідуальну програму реабілітації інваліда № 337 від 21.04.2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно п. 3.1. договору, замовник зобов`язується за виконані послуги здійснювати оплату в розмірі 2 000 грн. на місяць, хоча копії чеків або інших розрахункових документів потерпілою не було надано.

Відповідно п. 2 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 року № 757, індивідуальна програма реабілітації інваліда це комплекс оптимальних видів, форм,

обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда. Тобто цей документ, не може містити підтвердження понесених потерпілою матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Крім того, згідно п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" якщо потерпілий на час розгляду справи продовжує стаціонарно лікуватися, витрачені на його лікування кошти стягуються з засудженого по день постановлення вироку. Витрати на подальше лікування потерпілого можуть бути стягнуті з засудженого в порядку цивільного судочинства.

До того ж, встановивши у вироку порушення вимог ПДР України, суд визначає ступінь вини заподіювача шкоди у процентному відношенні та враховує всі обставини, пов`язані із завданням шкоди, зокрема, форму вини щодо порушення ПДР України, чого судом зроблено не було. При цьому, судом у вироку встановлено, що в діях ОСОБА_9 , яка рухалася по вказаній проїзній частині, є порушення вимог п.п. 4.7, 4.8, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів зауважує, що стягуючи на користь потерпілої ОСОБА_9 495000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд врахував завданні нею тілесні ушкодження, тривалий час лікування, те що потерпіла перенесла психічні страждання з приводу вимушених змін в звичайному житті, до теперішнього часу продовжує лікуватися, форму вини, час знаходження на лікуванні, тому розмір відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі, визначений відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, але без вирішення питання щодо наявності, або відсутності вини в процентному відношенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим апеляційні вимоги представника цивільного відповідача, прокурора у кримінальному провадженні підлягають частковому задоволенню.

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу, відповідно до яких колегія суддів дійшла висновку щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції цивільного позову потерпілої в порядку цивільного судочинства.

При новому судовому розгляді суду належить розглянути цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 відповідно до вимог чинного законодавства, постановивши законне та мотивоване рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову потерпілої, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах прокурора та представника цивільного відповідача, стосовно сторін, які залучені та порядок стягування, оскільки під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства, вони повинні судом ретельно та повно перевіритися, надати їм належну оцінку, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

При визначенні покарання обвинуваченому, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин скоїв з необережності, одружений, має доньку 1999 року народження, за місцем роботи характеризується позитивно, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, покарання призначене ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі потерпілої, яка подана нею, ставиться питання про посилення призначеного покарання зміною вироку суду, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілої про необхідність призначення більш суворого покарання задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на оплату правової допомоги підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 416, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги представника цивільного відповідача ТОВ "А-Муссон" ОСОБА_13 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 задовольнити частково, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2016 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ТОВ "А-Муссон" про стягнення 52028 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 495000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 7000 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4