Провадження № 11-кп/792/291/17
Справа № 676/4136/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, Доповідач ОСОБА_2
п.13 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000076 від 23 травня 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду області від 16 лютого 2017 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду області від 16 лютого 2017 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, не працює, раніше судимий:

- 13 грудня 1993 року Олександрівським міським судом Володимирської області Російської Федерації за ч.2 ст.144, ч.3 ст.89 КК РСФСР на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- 03 листопада 1994 року цим же судом за ч.3 ст.195, ч.2 ст.144 КК РСФСР на 3 роки позбавлення волі;

- 19 лютого 1998 року Дрогобицьким районним судом Львівської області за ч.1 ст.101 КК України 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;

- 06 грудня 2001 року Бендерівським муніципальним судом Республіки Молдова за ч.2 ст.119 КК Республіки Молдова до штрафу в розмірі 1080 лей;

- 28 лютого 2003 року Апеляційним судом Вінницької області за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.ч.2, 4 ст.187, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.296, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 16 лютого 2016 року по відбуттю покарання;

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, з призначенням покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 16 лютого 2017 року, зараховано у строк відбування покарання строк його тримання під вартою з 23 травня 2016 року по 15 лютого 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено скасувати після набрання вироком законної сили арешт на майно, зазначене в ухвалі слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду області від 25 грудня 2016 року.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, близько 02-ї години 23 травня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 знаходився у приміщенні кухонної кімнати житлового будинку по АДРЕСА_2 . Під час сварки зі своєю дружиною ОСОБА_9 через ревнощі, переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді можливої смерті потерпілої, і хоча й не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, схопив зі столу кухонного ножа та умисно завдав їй три удари в область лівої щоки, шиї та грудної клітки. Цими діями він заподіяв потерпілій легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді рани на боковій поверхні шиї у верхній третині зліва та рани щічної області зліва, а також тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя та здоров`я в момент заподіяння, у вигляді рани на передній поверхні грудної клітки справа по середньо-ключичній лінії на рівні 9-10-11 ребер, проникаючої в праву плевральну порожнину з ушкодженням по ходу раневого каналу 10-11 ребра, парієнтальної плеври, міжреберної артерії, нижньої долі правої легені.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Посилався на невідповідність фактичним обставинам висновків суду про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Указував, що судом в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_7 з метою вбивства наніс потерпілій ножем, довжина леза якого становить 12 см, з прикладанням сили, у швидкій послідовності три удари в життєво-важливі органи, а саме в голову, шию та грудну клітину, чим спричинив тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Крім того, його незаконні дії були припинені лише після того, як до кімнати зайшли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який вибив ніж з рук обвинуваченого, що перешкодило останньому довести свій злочинний умисел до кінця.

Тому уважав безпідставним висновок суду про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілої.

На переконання прокурора, при призначенні покарання судом не було в достатній мірі враховано, що обвинувачений неодноразово судимий за умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини, в тому числі і за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, за що відбував реальне покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати його винним у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Стверджував, що судом не враховано, що в нього не було умислу на заподіяння своїй дружині тяжкого тілесного ушкодження. Уважав, що ушкодження грудної клітини вона отримала під час їхньої боротьби на підлозі.

Зазначав, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про призначення експертизи про встановлення його психологічного стану під час вчинення ним злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційних скарг; прокурора на підтримання доводів своєї апеляційної скарги про скасування вироку суду і заперечення проти апеляційних скарг сторони захисту; захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку з викладених у ній мотивів та заперечення проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений сукупністю досліджених та детально викладених у вироку доказів.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєному визнав частково. Стверджував, що після розпивання спиртних напоїв його дружиною ОСОБА_9 на ґрунті ревнощів між ними виник конфлікт. У ході нього потерпіла нанесла йому металевою каструлею два удари по голові. Розізлившись на таку поведінку дружини, він схопив зі столу кухонного ножа та завдав ним їй два удари в обличчя та шию, від яких вона впала на підлогу. Коли вона піднялася, то нанесла йому удар кулаком в обличчя. В результаті боротьби вони впали на підлогу, а коли піднялись, то на кухню зайшов ОСОБА_12 , якому він віддав ножа та вийшов на вулицю. Бачив як приїжджала карета швидкої допомоги і забрала потерпілу в лікарню.
Уважав, що ножове поранення грудної клітки ОСОБА_9 могла отримати під час боротьби, коли вони разом впали на підлогу. Категорично заперечив наявність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 , оскільки наніс їй удари ножем по обличчю та шиї через те, що вона вдарила його металевою каструлею по голові. При цьому в нього не було жодних перешкод умисно нанести потерпілій інші удари в життєво важливі органи і таким чином вбити її.
Поряд з частковим визнанням вини ОСОБА_7 , його винуватість у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження повністю підтверджена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді підтвердила обставини конфлікту між нею та обвинуваченим ОСОБА_7 , який її приревнував. У ході нього вона нанесла йому два удари металевою каструлею по голові. В цей момент обвинувачений, що стояв обличчям до неї, завдав їй три удари кухонним ножем в область щоки, шиї та грудної клітки. На її крики прибігла ОСОБА_10 та викликала швидку медичну допомогу. При цьому потерпіла категорично заперечила, що ОСОБА_7 хотів її вбити та ствердила, що якби він хотів позбавити її життя, то зробив би це безперешкодно. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має, пробачила йому та просила суворо його не карати.
Обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень підтвердила в ході слідчого експерименту за її участю.
Свідки очевидці події ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в суді показали, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 після спільного вживання алкогольних напоїв на кухні житлового будинку пішли в літню кухню, де вони тимчасово проживали. Через деякий час на кухню забігла ОСОБА_9 , в якої були порізи на обличчі з лівого боку та текла кров, а коли вона розвернулася до ОСОБА_7 обличчям, то скрикнула і впала на підлогу, а обвинувачений вибіг на вулицю.

Свідок ОСОБА_12 також ствердив, що помітив в руках обвинуваченого кухонного ножа, якого він вибив у нього з рук.
Указані обставини об`єктивно стверджуються відомостями протоколів огляду місця події від 23 травня 2016 року з фототаблицями, висновками експертів №№343, 344 від 26 травня 2016 року, №№345, 348, 349, 360 від 21-24 червня 2016 року, №347 від 21-23 червня 2016 року, №359 від 21-22 червня 2016 року.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 322 від 26.0509.06.2016 року у ОСОБА_9 виявлено рани на боковій поверхні шиї у верхній третині зліва та рани щічної області зліва, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я. Також виявлено рани на передній поверхні грудної клітки справа по середньо-ключичній лінії на рівні 9-10-11 ребер, що проникають у праву плевральну порожнину з ушкодженням по ходу раневого каналу 10-11 ребра, парієнтальної плеври, міжреберної артерії, нижньої долі правої легені, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Ці тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок трьохразової дії в швидкій послідовності предметом з колючо-ріжучою поверхнею в день надходження на стаціонарне лікування, тобто 23 травня 2016 року.
Крім того, відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №407 від 24-27 червня 2016 року, із урахуванням глибини раневого каналу та ушкодження по ходу раневого каналу грудної клітки 10-11 ребер, утворення зазначених тілесних ушкоджень потерпілою при наштовхуванні на ніж, як про це стверджує ОСОБА_7 , малоймовірне.
Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що тяжке тілесне ушкодження могло бути заподіяне потерпілій при наштовхуванні на ніж при їх одночасному падінні на підлогу, тобто вчинене з необережності, є неспроможними та спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та висновком судово-медичної експертизи.

Ретельно проаналізувавши всі докази в їх сукупності, в тому числі показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо нанесення потерпілій удару в грудну клітину з необережності, які спростовуються вищенаведеними доказами, суд першої інстанції дав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини провадження й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Даючи правову оцінку, суд правильно кваліфікував такі дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, ураховуючи характер, силу і спрямованість удару та сукупність всіх обставин і дійшов переконливого висновку про умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, навівши у вироку аргументовані мотиви прийнятого рішення та наявність у діях обвинуваченого складу саме цього злочину, з чим погоджується і колегія суддів.

Зокрема, місцевий суд послався на положення ч.1 ст.15 КК України та роз`яснення, наведені у пунктах 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно яких замахом на злочин є скоєння особою з прямим умислом діяння (дії чи бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частиш цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі такої особи.
Обов`язковою умовою кримінально-правової кваліфікації дій винного як замаху є наявність прямого умислу на вчинення відповідного злочину, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у рішеннях, прийнятих за результатами перегляду судових рішень з підстав, передбачених ст.445 КПК України (постанови № 5-46кс13 від 14 листопада 2013 року, № 5-10кс14 від 26 червня 2014 року, № 5-32кс14 від 11 грудня 2014 року, №5-24к15 від 18 червня 2015 року), замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення та наміру вчинити злочин, а тому він є актом, що виконується виключно за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.
При кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.
Судом правильно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував із потерпілою в офіційному зареєстрованому шлюбі, між ними не було неприязних стосунків, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті через ревнощі, кухонний ніж опинився в його руках випадково, завданих ударів була незначна кількість, які наносилися хаотично, в швидкій послідовності та не прицільно. При цьому лише один удар, в результаті якого потерпілій було заподіяне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння, був завданий обвинуваченим в грудної клітку справа, тобто з іншого боку від місця розташування життєво-важливого органу серця, а інші два в ділянку щоки та шиї, в результаті чого потерпілій було спричинено лише легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, після нанесення удару в грудну клітку обвинувачений не вжив будь-яких активних дій, спрямованих на позбавлення життя потерпілої, зокрема, нанесення інших ударів ножем у життєво-важливі органи, хоча мав таку реальну можливість; перед конфліктом та в ході його перебігу не висловлював жодних погроз щодо вбивства ОСОБА_9 , а після залишення місця події переконався, що потерпілій буде надана кваліфікована медична допомога, оскільки бачив приїзд карети швидкої медичної допомоги.
Таким чином, суд узяв до уваги наведені обставини, причину виникнення конфлікту, його розвиток, конкретні дії винного, який завдав лише один удар потерпілій в місце розташування життєво-важливих органів, його показання про небажання заподіяти смерть ОСОБА_9 , а також категоричне заперечення потерпілою наявності умислу обвинуваченого на заподіяння їй смерті та реальної можливості у ОСОБА_7 доведення до кінця свого наміру її вбити, якби такий у нього був. Відтак, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 , завдаючи удар ножем в область грудної клітки ОСОБА_9 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, можливість настання смерті потерпілої, однак ставився до настання цих наслідків байдуже, тобто діяв з непрямим умислом.
Виходячи із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15, та ураховуючи те, що ОСОБА_7 цілеспрямовано наніс потерпілій три удари кухонним ножем, один з яких у праву частину грудної клітки, із урахуванням обстановки події, яка склалася, наявності у нього емоційно-нестійкого розладу особистості, імпульсивного типу, який відноситься до іншого хворобливого стану психіки, не конкретизував у своїй свідомості яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактичне спричинено ним потерпілій, то в цьому випадку діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілої, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. А тому він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого на увагу не заслуговують.
Покарання ОСОБА_7 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, думки потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суворо не карати його.

ОСОБА_7 раніше неодноразово (п`ять разів) судимий за умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини, серед яких і за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивство, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку; за останнім місцем відбуття покарання характеризується негативно, за останнім місцем проживання Підбузька селищна рада Дрогобицького району Львівської області щодо ОСОБА_7 компрометуючими даними не володіє; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, який відноситься до іншого хворобливого стану психіки.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Згідно висновку експерта № 350 від 08 червня 2016 року (а.с.180- 182 т.2) ОСОБА_7 у період вчинення інкримінованого йому злочину в стані психологічного стресу не знаходився. Тому судом обґрунтовано не визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілої, на чому наполягав обвинувачений в апеляційній скарзі.
Рецидив злочинів судом ураховано як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Отже, місцевий суд дійшов переконливого висновку про те, що ці обставини свідчать про стійку антисоціальну установку обвинуваченого та можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк за санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2