Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 червня 2017 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 9 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 9 серпня 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати в розмірі 3639,59 грн., на користь ОСОБА_8 витрати у розмірі 8555 грн., а також на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 50000 грн. моральної шкоди кожній, та вирішення питання речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 16 червня 2005 року близько 3 години, в порушення вимог п.п. 2.3, 2.9-а, 12.1 ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дачній в напрямку урочища «Межигір`я» в с. Н.Петрівці Вишгородського району Київської області, не був уважним, не справився з керуванням транспортним засобом, з`їхав зі смуги руху на узбіччя, де допустив зіткнення з електроопорою.

В результаті зіткнення пасажири даного автомобіля ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди, пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у Вишгородській ЦРП, а пасажир ОСОБА_12 отримав легкі тілесні ушкодження

У касаційній скарзі захисника порушується питання про скасування судових рішень та закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що досудове та судове слідство проведено не повно та не об`єктивно, не досліджені всі обставини справи, які мають суттєве значення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що судом порушено вимоги ст. ст. 323, 334 КПК 1960 року, оскільки суд не мотивував у вироку, з яких підстав він узяв до уваги одні докази та відкинув інші. Вважає, що винність ОСОБА_6 не доведено, а докази, на які посилаються суди, здобуті із порушенням встановленого законом порядку і є недопустимими. Крім того, зазначає про порушення права засудженого на захист, оскільки показання ОСОБА_6 на досудовому слідстві у якості обвинуваченого були надані останнім під тиском.

Також посилається на те, що в порушення вимог ст. 87 КПК України 1960 року у матеріалах кримінальної справи відсутній протокол судового засідання від 17 листопада 2014 року. Вказує на порушення вимог ст.ст. 324, 334 КПК 1960 року. Вважає, що на вказані порушення апеляційний суд не зважив й ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційної скарги, прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається зі справи, досудове і судове слідство у ній проведено з додержанням вимог кримінально-процесуального закону.

Свої висновки про винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, суд зробив на підставі доказів, які з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону дослідив і перевірив під час розгляду справи та дав їм належну оцінку. Зокрема, суд виходив з показань потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , про обставини злочину, даних, зафіксованих у протоколах огляду місця події, транспортного засобу, висновків судово-медичних та судово-автотехнічних експертиз.

Захисник ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі, по суті, просить зазначеним та іншим доказам дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тобто скасувати постановлені судові рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Однак, відповідно до ст. 398 КПК України касаційний суд вправі скасувати чи змінити судові рішення в разі істотного порушення судами першої чи апеляційної інстанцій кримінально-процесуального закону, неправильного застосування ними кримінального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам справи чинним законом не передбачена.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо неповноти й однобічності досудового та судового слідства, а також невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Перевіряючи справу, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених вироком.

Так, сам засуджений ОСОБА_6 на досудовому слідстві, будучи допитаним в якості обвинуваченого (т. 1, а.с. 133-134), пояснював, що саме він керував автомобілем під час ДТП, при цьому причиною події стало те, що він відволік свою увагу від керування транспортирним засобом, з`їхав на праве узбіччя та зіткнувся з електроопорою.

Потерпілий ОСОБА_12 , допитаний в судовому засіданні показав, що за кермом автомобіля перед зіткненням перебував саме ОСОБА_6 .

Аналогічні показання в судовому засіданні дала потерпіла ОСОБА_7 , яка пояснила, що перебувала на місці ДТП одразу ж після зіткнення автомобіля з електроопором і її син, ОСОБА_11 , який перебував у свідомості, показав, що керував автомобілем ОСОБА_6 , який перевищив швидкість руху.

Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_5 і про порушення права ОСОБА_6 на захист. Зокрема, захисник стверджує, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження того, що ОСОБА_14 після пред`явлення обвинувачення та роз`яснення йому права на захист, відмовився від участі захисника.

Так, як убачається з протоколу від 16 вересня 2009 року ОСОБА_6 було роз`яснено його права, в тому числі і право мати захисника і побачення з ним до першого допиту (т. 1, а.с. 125). ОСОБА_6 був ознайомлений зі своїми правами та засвідчив своє бажання захищати свої інтереси самостійно, без участі захисника. Така відмова обвинуваченого була відображена слідчим у протоколі відмови від захисника від 16 вересня 2005 року (т. 1, а.с. 126) та було винесено постанову про прийняття відмови обвинувачено від захисника від 16 вересня 2005 року (т. 1 , а.с. 127). Тому підстав вважати, що під час вчинення вказаної слідчої дії було порушено право ОСОБА_6 на захист у колегії суддів не має.

Доводи касаційної скарги про недопустимість доказів по справі, як і про застосовування до засудженого тиску з боку слідчого під час його допиту в якості обвинувачено ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і свого об`єктивного підтвердження не знайшли. Під час перевірки матеріалів справи касаційний суд встановив, що місцевий суд дотримався вимог закону. Всебічно та повно перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.286 КК і постановив вирок, який відповідає вимогам ст. 323 КПК 1960 року, є законним та вмотивованим. Відповідно до вимог ст. 334 КПК України у мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_6 наводяться докази, на яких ґрунтуються висновки суду з зазначенням мотивів, за яких суд відкидає інші докази.
Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України.
Посилання захисника на неналежну оцінку судом першої інстанції висновку комплексної авто-технічної, судово-криміналістичної, трасологічної, судово-медичної експертизи від 31 липня 2015 року, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.

Так, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що висновок зазначеної експертизи про наявність більшої долі ймовірності того, що за кермом перебував ОСОБА_11 , не може бути взятим за основу невинуватості ОСОБА_6 , оскільки зіткнення автомобіля з перешкодою було не лобовим, після зіткнення рух транспортного засобу набув обертового характеру, траєкторії переміщення тіл осіб, що перебували у автомобілі, встановити неможливо, а тому з достовірністю характер тілесних ушкоджень потерпілих не може свідчити про місце їх перебування у салоні під час ДТП.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що кримінальна справа розглядалася за правилами кримінально-процесуального кодексу 1960 року, а перебіг судового розгляду справи фіксувався протоколом судового засідання та з допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Як убачається із матеріалів кримінальної справи, у томі 4 а.с. 14 міститься журнал судового засідання від 17 листопада 2014 року, та диск на якому зафіксовано хід цього судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу (т. 4, а.с. 13), при цьому протокол судового засідання відсутній. Не зважаючи на це, будь-яких зауважень з приводу допущеної неправильності або неповноти протоколу учасниками процесу не подавалося.
Таким чином, у даному випадку, відсутність протоколу судового засідання за наявності журналусудового засідання від 17 листопада 2014 року та диску на якому зафіксовано хід цього судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу , в якому було задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 та призначено додаткову комплексну автотехнічну, судово-криміналістичну, трасологічну та судово-медичну експертизу, відповідно до положень ст. 370 КПК України не є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, яке перешкоджало б суду повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу захисника, дотримався вимог ст. 377 КПК України, належним чином проаналізував усі доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції, на кожний з них дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив вирок без зміни, а скаргу - без задоволення.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено істотних порушень судами вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень, та які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування вказаних рішень, а тому відсутні підстави до задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України (1960 року), п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 9 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3