Ухвала іменем україни 15 червня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, № 0000016, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернава Самбірського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
кримінальне провадження щодо якого закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, безпосередньо не досліджуючи всі докази, надав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції. Вказує на хибність висновків суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_5 не міг знати про те, що виконує незаконні вимоги директора Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», які ґрунтуються лише на показаннях ОСОБА_5 і не підтверджені іншими, наявними в матеріалах провадження доказами. Наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції помилково керувався нормами законодавства, які регламентують порядок рубок головного користування, а не рубок догляду, як було проведено на підставі складених ОСОБА_5 документів, а також безпідставно дійшов висновку про неможливість визначення завданої шкоди. Стверджує про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України.

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року ОСОБА_5 , раніше не судимого, засуджено ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з складанням та видачею документів на здійснення спеціального лісокористування строком на 2 роки та зі штрафом в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік із покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Місцевим судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_5 , який працював на посаді інженера охорони і захисту лісу Старосамбірського дочірного лісогосподарського підприємства «Галсільліс» (далі- Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс») протягом серпня 2014 року був відповідно до пункту 1,2 Положення про державну лісову охорону (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 року № 976) та додатку до цього Положення, працівником Державної лісової охорони, що має статус правоохоронного органу, та який згідно з посадовими обов`язками уповноважений на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, здійснюючи надані повноваження, вчинив неналежне виконання службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, за таких обставин.
В серпні 2014 року ОСОБА_5 за участі лісничого Старосамбірського лісництва ОСОБА_7 , інженера побічного користування ОСОБА_8 та інженера охорони і захисту лісу ОСОБА_9 при відведення лісової ділянки площею 0,7 га в суцільносанітарну рубку в кварталі 18 виділу 8 Старосамбірського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», яка передбачена планом лісогосподарських заходів Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», власноручно вніс проміри межових ліній та значення румбів (кутів) між ними у таблицю на планчику лісосіки, а поворотні точки, межові лінії та прив`язку до квартального стовпчика виклав на графічному матеріалі, використавши як прив`язку орієнтир, який не передбачений матеріалами лісовпорядкування, а не квартальний стовп № 18 від якого слід було відштовхуватись при визначенні ділянки в натурі.
Внаслідок цих дій ОСОБА_5 межі ділянки, яка підлягала рубці, були неправильно визначені, а на місцевості визначено у рубку іншу ділянку, а не ту, яка передбачена планом лісосіки, що стало підставою для видачі з порушенням вимог чинного законодавства лісорубного квитка № 400421 від 14 серпня 2014 року на проведення суцільно-санітарної рубки площею 0,7 га у виділі 8 кварталу 18 Старосамбірського лісництва, на підставі якого лісозаготівельною бригадою ПП «Берест-М», прийнявши лісосіку під розробку, проведено рубання дерев, що були відмічені в рубку ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , внаслідок чого за фактичними межами ділянки, яка передбачена планом рубки, було зрубано 137 дерев породи ялиця, бук, сосна та береза загальним об`ємом 151 м3., чим завдано шкоду лісовому господарству на суму 518541,11 грн, що є тяжкими наслідками.
В листопаді 2014 року відповідно до вказівки (доручення) директора Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», ОСОБА_5 за участю працівників Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», а саме інженера побічного користування ОСОБА_8 , інженерів охорони і захисту лісу ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , перебуваючи на місці лісової ділянки площею 2,4 га кварталу 14 виділу 9 Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», що на території Головецької сільської ради Старосамбірського району, провели відмежування ділянки в натурі та відмітили в рубання 799 дерев різних порід.
20 листопада 2014 року ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», розміщеного по вул. Вітовського, 21, м. Старий Самбір, внісши відповідні відомості виписав лісорубний квиток № 400446 на проведення суцільної лісовідновної рубки в кварталі 14 виділу 9 на площі 2,4 га Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», вказавши, як підставу проведення рубки матеріали лісовпорядкування. Виписаний лісорубний квиток ОСОБА_5 подав на підпис директору Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» ОСОБА_12 , а останній його підписав і скріпив відтиском печатки підприємства.
Однак базове лісовпорядкування лісів Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» було проведено Львівською державною лісовпорядною експедицією у 2001 році. Складеними матеріалами лісовпорядкування Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» проведення лісовідновних рубок у кварталі 14 виділі 9 Дністрянського лісництва на 2014 рік чи інших роках не передбачено. Зміни в матеріали лісовпорядкування, якими б передбачалось проведення лісовідновних рубок в кварталі 14 виділі 9 Дністрянського лісництва, з 2001 року по даний час не вносились та комісією у складі представників обласної держадміністрації, органу виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, територіального органу Держлісагентства та постійного лісокористувача, що передбачено п. 26 Правил поліпшення якісного складу лісів, на предмет потреби призначення насадження до лісовідновної рубки не обстежувалось, рішення про призначення лісовідновної рубки такою комісією не приймалось. Крім цього, вік насадження сосни у кварталі 14 виділі 9 Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», станом на 2014 рік складав 79 років, а вік стиглості для лісових насаджень в цьому кварталі, що відносяться до категорії «Захисні ліси», становить 101 і більше років для дерев породи сосна.
Внаслідок неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_5 у супереч статтям 19, 47, 48 Лісового кодексу України, пунктів 2, 4, 26, 29 Правил поліпшення якісного складу лісів, було виписано лісорубний квиток на здійснення суцільної лісовідновної рубки на площі 2,4 га у кварталі 14 виділу 9 Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», яка в даному насадженні не передбачена й проводитись не могла.
На підставі вказаного лісорубного квитка № 400446, виписаного ОСОБА_5 у порушення вимог законодавства, суб`єктом підприємницької діяльності (ТзОВ «ДМЛ Вуд Юкрейн»), відповідно до укладених угод із Старосамбірським ДЛГП «Галсільліс», було здійснено рубання у вказаному кварталі 623 дерев породи сосна та 2 дерева породи ялиця біла загальним об`ємом 787 м.3, чим спричинено шкоду лісовому господарству на суму 3056848,45 грн., що є тяжкими наслідками.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є такою, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло неправильне застосування кримінального закону, і підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком, захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_13 звернувся з апеляційною скаргою на вирок суду, в якій просив скасувати обвинувальний вирок й закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, в обґрунтування чого посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
На необхідності дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження наголошує Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року №5-249кс15, врахування висновків якого згідно з вимогами ч. 1 ст. 458 КПК України є обов`язковим.
Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України підлягає скасуванню.

Так, апеляційний суд зробив висновок про те, що обвинувальний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 - закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, з огляду на те, що стороною обвинувачення не надано відповідного наказу з директора Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» про створення підрозділу з відведення і таксації лісосік та включення в нього інженера охорони і захисту лісу ОСОБА_5 , а обов`язки щодо відведення ділянки лісу під рубку, не входять до кола службових обов`язків останнього. При цьому суд апеляційної інстанції встановив наявність протиріч у вироку місцевого суду щодо місцерозташування ділянки в якій проведена рубка дерев площею 0,7 га. Одночасно суд апеляційної інстанції визнав, що вирубка дерев була здійснена на місці, передбаченому планом лісогосподарських заходів Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» і відповідним Актом обстеження насаджень на доцільність призначення суцільної санітарної рубки від 21 липня 2014 року, яке не відповідало місцю зазначеному в доданих до лісорубного квитка матеріалів (плану лісосіки), через неправильність внесення даних про місцезнаходження лісосіки ОСОБА_5 . З огляду на це, а також на те, що лісорубний квиток № 400421 від 14 серпня 2014 року на проведення суцільно-санітарної рубки площею 0,7 га у виділі 8 кварталу 18 Старосамбірського лісництва не скасовано чи не відмінено у встановленому законом порядку, суд апеляційної інстанції констатував неправильність висновку суду першої інстанції про спричинення шкоди лісовому господарству в розмірі 518541,11 грн.

Одночасно суд апеляційної інстанції проаналізував дані наказу про призначення ОСОБА_5 на посаду, акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства на підприємстві, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , і встановив, що ОСОБА_5 не бачив матеріали лісовпорядкування, у нього не було відповідного досвіду та навиків для проведення робіт по відведенню ділянки лісу під рубку і це не входило до його обов`язків, а відвід в рубку лісової ділянки площею 2,4 га в Дністрянському лісництві було проведено під керівництвом лісничого ОСОБА_15 , тобто іншої службової особи цього лісництва, з урахуванням чого відсутні докази, що шкода на суму 3056848,45 грн заподіяна саме ОСОБА_5 .

Однак, як видно із матеріалів провадження, технічного запису судового засідання, суд апеляційної інстанції зробив такий висновок не дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всі проаналізовані ним докази, яким надав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції суду необхідно ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, викладені в поданій апеляції, за необхідності безпосередньо дослідити докази у кримінальному провадженні, дати їм належну оцінку, та прийняти законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3