Провадження № 11-кп/780/158/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 29.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
29 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю:
прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України не доведено, що злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, вчинено ОСОБА_9 .
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що 30 травня 2015 року близько 01 години він, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , розподіливши між собою ролі, переслідуючи злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_10 , що знаходились на банківському рахунку банку «Райффайзен Банк Аваль», доступ до якого здійснюється за допомогою банківської картки № НОМЕР_1 та пін-коду до неї, застосували насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , під час якого: ОСОБА_9 утримуючи потерпілого на дивані кімнати, тримав потерпілого за руки, позбавивши останнього можливості чинити опір незаконним діям, а ОСОБА_11 в цей час, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів кулаками рук в область голови та по іншим частинам тулуба, та заволодів банківською карткою «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_10 . Оскільки потерпілий відмовлявся повідомляти пін-код для доступу до вищевказаної банківської картки, ОСОБА_11 взяв праску, яка знаходилась у вказаній кімнаті, та нагрів її, підключивши до електромережі, після чого умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень та отримання вказаної інформації, декілька разів приклав розпечену праску до живота та стегна потерпілого ОСОБА_10 . Не витримавши болі від нанесених ушкоджень, потерпілий ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , що в кишені його штанів знаходиться папірець, на якому записаний пін-код до належної йому банківської картки № НОМЕР_2 . Після цього ОСОБА_11 та ОСОБА_9 заволоділи вказаним папірцем.
Внаслідок вищезазначених умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: рубця на обличчі, рубця на лобній області зліва (наслідки загоєння ран), рубців на животі та на лівому стегні (наслідки загоєння опікової поверхні), які згідно висновку експерта №112 від 26.06.2015 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відкрито заволоділи банківською карткою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_2 , а також персональним пін-кодом для доступу до банківського рахунку потерпілого ОСОБА_10 у вищевказаній банківській установі та у подальшому заволоділи грошовими коштами в сумі 450 грн., які були зняті з банківського рахунку та розпорядились ними на власний розсуд.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК, а ОСОБА_11 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією ? частини майна, яка є його власністю. Вказаний вирок щодо ОСОБА_11 переглядався в апеляційному порядку за скаргами прокурора та захисника ОСОБА_11 та ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.
Не погоджуючись із вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 , прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Просить призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
На думку прокурора, вирок є незаконним, необгрунованим та невмотивованим, оскільки суд першої інстанції при ухвалені вироку щодо ОСОБА_9 не дотримався вимог КПК України та прийшов до передчасного висновку про його невинуватість у вчинені злочину без належної перевірки та оцінки всіх зібраних у справі доказів в частині їх належності, оскільки жоден із них, на думку суду, не містить інформації, відомостей про те, що вказаний злочин вчинений саме обвинуваченим ОСОБА_9 .
В обґрунтування вказаного, прокурор зазначив, що суд першої інстанції повністю відкинув показання потерпілого ОСОБА_10 як доказ винуватості ОСОБА_9 ; допустив помилку в оцінці показань померлого свідка ОСОБА_12 із відеозаписом його показань в протоколі допиту від 06.06.2015; не надав правової оцінки показанням експерта ОСОБА_13 , яка допитана за клопотанням прокурора в ході судового розгляду 28.12.2015 та не зазначено мотивів, з яких суд відкинув вказаний доказ обвинувачення; повністю відхилив як доказ рапорт чергового інспектора 2 МВМ Білоцерківського МВ від 30.05.2015, відповідно до якого по телефону від ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що 30.05.2015 о 02 годині по вул. Дачна з ним вчинили сварку, а також про заволодіння його банківською карткою; відхилено заяву ОСОБА_10 від 30.05.2015, в якій просить притягнути до відповідальності невстановлених осіб; повністю відхилено протокол огляду місця події від 30.05.2015 із відеозаписом; відхилено як доказ протокол огляду предмета, постанову про визнання предметів (документів) речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 13.07.2015, речовий доказ праску «Skarlet», інформацію Raiffeisen BANK AVAI, протокол пред`явлення особи для впізнання від 30.05.2015 із відеозаписом, де потерпілий впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка вчиняла проти нього злочин; відхилено висновки експертів №112, №220, речовий доказ джинсову куртку ОСОБА_9 зі слідами крові ОСОБА_10 .
Крім того, вказав, що судом не надано правової оцінки документам, що характеризують ОСОБА_9 ; інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.12.2015 та заяві ОСОБА_12 про дозвіл на проведення огляду; протоколу затримання ОСОБА_9 від 30.05.2015 та його заяві.
Вище зазначене, на думку прокурора, свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на вирішення питання про невинуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину.
Зазначив, що судом не обґрунтовано відхилені клопотання прокурорів, подані під час судового розгляду в порядку ст. 350 КПК України, що перешкодило повному та всебічному з`ясуванню всіх обставин кримінального провадження.
На думку прокурора, суд першої інстанції недотримався вимог ст. 371 КПК України, оскільки, відмовляючи у задоволенні клопотань, недотримався порядку ухвалення судових рішень та їх форми.
Також, прокурор вказав на порушення судом вимог ст.290 КПК України при розгляді відомостей, що містяться в показаннях ОСОБА_14 . Не вірно вирішено питання щодо речового доказу картки «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_15 , оскільки в порушення вимог ст. 100 КПК України, не повернув власнику.
Прокурор звертає увагу, що судові засідання проводились після закінчення робочого часу.
В змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив про відсутність в матеріалах справи аудіо-записів судових засідань від 07.08.2015 та 12.02.2016. Крім того, в ході судового засідання був заявлений відвід головуючому судді ОСОБА_1 , розгляд заяв відбувався 10.08.2015 та 13.04.2016, однак в матеріалах провадження відсутні технічні носії інформації, на яких зафіксовані вказані судові засідання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку потерпілого, який заперечував проти їх задоволення, підтвердив свої показання, надані в суді першої інстанції та наполягав на непричетності ОСОБА_9 до вчиненого злочину, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії, суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме, у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, прийнятий, внаслідок детального аналізу доказів, зібраних у справі, про недоведеність того, що злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, вчинено ОСОБА_9 , що підтверджується:

показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що 30 травня 2015 року у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_9 не вчиняв відносно нього злочин чи будь-яких протиправних дій;
письмовою заявою потерпілого ОСОБА_10 , що була надана в ході судового розгляду кримінального провадження, у якій зазначив, що він потерпілий у кримінальному провадженні згадав, що під час скоєння проти нього злочину, ОСОБА_9 не було, участі не приймав, і після скоєного злочину іншими особами всіляко намагався розборонити, і після того як ОСОБА_16 розбив йому голову, надавав допомогу. Опираючись на ці спогади він заявив, що попередні його покази були не точними і до громадянина ОСОБА_9 претензій не має, він ніякого відношення до скоєного злочину не має.
Доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції внаслідок визнання доказів сторони обвинувачення неналежними та недопустимими, на думку колегії, є надуманими, оскільки рішення, прийняте судом, ґрунтується на вимогах закону та повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Крім того, у вироку міститься мотивування прийнятого рішення щодо кожного доказу, визнаного судом неналежним чи недопустимим, і не викликає у колегії сумнівів щодо правильності.
Доказів, на спростування показань потерпілого ОСОБА_10 в суді першої інстанції прокурором надано не було. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 підтвердив показання, які надав у суді першої інстанції, та які викладені у вироку. Його позиція залишилась незмінною.
Колегією суддів враховується та обставина, що формально, прокурори в якості доказів вини ОСОБА_9 посилаються лише на показання потерпілого, надані під час досудового розслідування, разом з тим, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
На думку колегії, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, яке стверджується матеріалами провадження.

Доводи прокурора про відсутність аудіо записів судових засідань під час розгляду матеріалів провадження в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом першої інстанції кримінального провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року- без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим з моменту її отримання.

Головуючий:

Судді: