АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/110/17 Справа № 202/4214/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження № 001286 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) дня позбавлення волі;

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2014 року за ст. 309 ч. 2; ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 1 дня позбавлення волі, звільнений 24 вересня 2015 року по відбуттю строку покарання,

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 року за ст. 395 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України поглинуто покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2016 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те що, він: 07 травня 2016 року, приблизно о 16.00 годині, знаходячись біля буд № 18 по вул. Березинській м. Дніпро, відкрито, повторно викрав мобільний телефон «Ноmi I 177 вартістю 379 грн. 10 коп., що належав ОСОБА_9 та з місця події зник.

Не погодившись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити йому покарання.

На думку апелянта суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про його особу, а саме ряд тяжких захворювань котрими він страждає, такими як: ВІЛ инфекція 4 клінічної стадії, Гепатит С - перетоніт який призводить до церрозу печінки, туберкульоз - внутрішньої черевної порожнини і лімфо вузлів.

Крім того на його думку суд першої інстанції прийшов до хибного висновку кваліфікувавши його за ч. 2 ст. 186 КК України. Він не мав наміру з самого початку заволодіти телефоном потерпілого. Цей намір у нього з`явився коли він дзвонив. Крім того він не чув крику потерпілого ОСОБА_9 з вимогою повернути телефон, також вважає, що свідок ОСОБА_10 не міг усвідомлювати, що саме відбувається, оскільки перебував на значній відстані.

Вважає, що він заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 саме шляхом зловживання довірою, тому його дії потрібно кваліфікувати за ст. 190 КК України.

Прокурор при здісненні апеляціного розгляду заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників які приймали участь в ході апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказаних порушень судом першої інстанції допущено не було. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, а також про юридичну кваліфікацію його дій, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами, належно оцінені та викладені у вироку, а тому є правильними.

Ухвалюючи вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався вимог, передбачених ст. ст. 370, 371 КПК України.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а наявності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України не відповідають представленим у кримінальному провадженні та дослідженим у судовому засіданні доказам.

В ході допиту в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 дійсно попросив у ОСОБА_9 мобільний телефон для дзвінка, який потерпілий дійсно, добровільно передав ОСОБА_6 .

Взявши мобільний телефон, ОСОБА_6 намагався зникнути з ним, але потерпілий зрозумівши протиправні наміри ОСОБА_6 , став вимогати від останнього повернути йому телефон. В свою чергу, ОСОБА_6 телефон потерпілому не повернув, поклав його собі у карман і на очах потерпілого, з місця події зник.

Також в ході допиту в судовому засідання свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що на початку травня 2016 року він знаходився на зупинці транспорту по вул. Березинській у м. Дніпро, чув як чоловік в літах кричав «Стой, отдай» і бачив як ОСОБА_6 убігав. Він впевнений, що ОСОБА_6 чув крики, оскільки відстань до нього була не більш 10-ти метрів, і розумів, що вони лунали у його бік.

Об`єктивна сторона складу злочину передбаченого ст. 186 КК України полягає у тому, що викрадення визнається вчиненим відкрито - грабіж, - якщо його бачать, усвідомлюють і розуміють власники, володарі, охоронці, а також сторонні особи, які на думку винного, не схвалюють його дій.

При цьому, дії направлені на викрадення чужого майна, розпочаті шляхом обману чи зловживанням довірою (шахрайство), а закінчені в присутності власників, володарів, сторонніх осіб, кваліфікуються як грабіж, оскільки винна особа в такому випадку розуміє і усвідомлює, що вона викрита, але від завершення злочину не відмовилась. Таке переростання шахрайства у грабіж можливе лише до моменту закінчення шахрайства.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції, правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини обвинуваченого сааме у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж) вчиненому повторно.

Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, які об`єктивно оцінені та обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Доводи обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість призначеного покарання колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України самостійною підставою для скасування вироку є невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Згідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу України і відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з обов`язковим урахуванням тяжкості злочину та особи обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини які обтяжують покарання, пом`якшуючі покарання обставини, і згідно до положень ч. 2 ст. 374 КПК України, належно мотивував у вироку всі висновки з питань, пов`язаних із призначенням покарання та навів переконливі мотиви прийнятого рішення.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції прийняв до уваги і дав належну оцінку тим обставинам, що скоєний злочин, є тяжким, обвинувачений раніше судимий, задовільно характеризується та вірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі відповідно до вимог ст. 70 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дотримав вимоги кримінального закону та призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, при постановленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону і призначене обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 417 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4