Дата документу Справа № 323/396/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/396/17 Слідчий суддя 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/178/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 146 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянула в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, в м.Запоріжжя, апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха, Оріхівського району, Запорізької області , громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, раніше судимого: 1)13.05.2005 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2,3 ст. 185 КК України до позбавлення строком 4 роки з іспитовим строком 2 роки, 2).21.05.2007 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 05.10.2011 року по відбуттю терміну покарання, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст. 146 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 01.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189, ч.2 ст. 146 КК України, в якому зазначено, що 31.01.2017 року близько 15.00 години невстановлені особи, погрожуючи застосуванням зброї, вимагали від ОСОБА_9 грошові кошти та змушували останнього взяти кредит на своє ім`я. Також, 31.01.2017 року в період часу з 12.00 години до 13.00 години ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановлені особи, діючи за попередньою змовою, помістили ОСОБА_9 в автомобіль марки ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого відвезли до невстановленого гаражу, де утримували останнього, тим самим незаконно позбавляючи його волі.
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, а саме до 03 квітня 2017 року.
Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що хоча підозра про вчинення ОСОБА_7 злочину є обґрунтованою, але при цьому слідчим та прокурором не наведено доказів, які б свідчили про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом. Також не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. На думку апелянта, слідчим суддею не взято до уваги, що серед доказів, якими обґрунтовується підозра є покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які підтвердили висловлення погроз зі сторони підозрюваного щодо фізичної розправи із потерпілим та знищення його майна. Причини не прийняття цих доказів до оцінки слідчим суддею не зазначені. Крім того, під час винесення ухвали, слідчим суддею порушено порядок звільнення ОСОБА_7 з-під варти, що виражається в порушенні п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.
Вислухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу тримання під вартою, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року, у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (ст.29,62 Конституції України).
Як вбачається з матеріалів розгляду клопотання, слідчий мотивує його обґрунтованою підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст. 146 КК України та наявністю, на думку слідчого, ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що наявність обґрунтованої підозри не може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід є винятковим. Крім того, слідчим не надано достатніх підстав та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підстави і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення щодо клопотання слідчого наведені в ухвалі суду, з якими колегія суддів погоджується.
Наведені в апеляційній скарзі ризики, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які на думку прокурора дають підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції та не встановлено їх наявності також під час апеляційного розгляду справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:1. 2. 3.