У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря та прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 грудня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року.
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кунград Республіки Каракалпакстан Республіки Узбекистан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Узбекистану, раніше неодноразово судимого, -

визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю цих злочинів, ОСОБА_6 остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом вирішені цивільні позови та долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення восьми крадіжок чужого майна, вчинених протягом листопада 2015 року в м.Ковелі, повторно, поєднаних з проникненням у житло та сховище, а саме крадіжок майна потерпілих: ОСОБА_7 на суму 2200 грн.; ОСОБА_8 на суму 2000 грн.; ОСОБА_9 на суму 2500 грн.; ОСОБА_10 на суму 500 грн.; ОСОБА_11 на суму 1000 грн.; ОСОБА_12 на суму 360 грн.; ОСОБА_13 на суму 2000 грн. та ОСОБА_14 на суму 1000 грн. за обставин, встановлених судом і викладених у вироку.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. При цьому прокурор вважає, що апеляційним судом порушені вимоги ст. 419 КПК України, оскільки в ухвалі не наведені мотиви, через які доводи апеляції прокурора про призначення засудженому більш суворого покарання шляхом постановлення свого вироку цей суд визнав необгрунтованими. Також прокурор посилається на те, що апеляційний суд повною мірою не врахував, що засуджений має три непогашені судимості, після звільнення з місць позбавлення волі протягом незначного знову вчинив близько десяти однорідних умисних корисливих злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими, матеріальні збитки за якими потерпілим не відшкодовано, що на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпечність засудженого ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікація його злочинних дій за частинами 2 та З ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винній особі має бути призначено відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції зазначені вимоги закону повністю дотримані, оскільки при призначенні ОСОБА_6 покарання було враховано як ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особу, так і обставини, що пом`якшують покарання, зокрема - повне визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів. Судом враховано й думку потерпілих, які не наполягали на призначенні ОСОБА_6 суворого покарання. Також судом враховано обставини, що обтяжують покарання - вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо осіб похилого віку. Саме з урахуванням усіх зазначених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливо без ізоляції від суспільства та призначив йому за сукупністю вчинених злочинів остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Перевіряючи доводи апеляції прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене йому покарання відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, у зв`язку з чим обґрунтовано залишив апеляцію прокурора без задоволення, навівши в ухвалі відповідні мотиви.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог статей 50 та 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Крім того, з технічного запису судового процесу вбачається, що прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, у судових дебатах також висловлював думку про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання слід врахувати тяжкість вчинених правопорушень, дані про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та призначити йому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції призначене засудженому ОСОБА_6 покарання належно обґрунтоване, призначене відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність, порушень вимог ст. 419 КПК України апеляційним судом не допущено, тому доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим не вбачає законних підстав для її задоволення.
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України та п. 6 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3