№ 522/3255/17

УХВАЛА
Іменем України
19 липня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування поданого клопотання стороною кримінального провадження зазначено, що в ході досудового розслідуванні встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 , мешканка м. Одеси та уродженка м. Донецька Донецької області, працюючи в УСБУ в Донецькій області на посаді фахівця інформаційно - аналітичного відділу, на початку грудня 2014 року, точна дата слідством не встановлена, вступила з невстановленими особами у змову, направлену на участь у терористичній організації «ДНР».
Так, спілкуючись у соціальних мережах Інтернету, зокрема у «Facebook», в якій зареєстрована під ім`ям « ОСОБА_6 », ОСОБА_5 познайомилась з громадянином ОСОБА_7 , який на той час очолював громадських рух «Народне ополчення Донбасу» (далі за текстом «НОД»). В ході подальшого спілкування в соціальній мережі, ОСОБА_5 познайомилась з заступником ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_9 , який запропонував їй співробітництво. В ході зустрічі з ОСОБА_10 у м. Донецьк ОСОБА_5 отримала від нього пропозицію підготувати для нього проекти щодо економічного розвитку «ДНР».
Також, в ході досудового розслідування встановлено, що в квітні 2014 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_5 , маючі на меті сприяння діяльності «ДНР», в соціальній мережі «Facebook» познайомилась з громадянином РФ, яка була зареєстрована під ім`ям « ОСОБА_11 », який запропонував свої послуги у формуванні державних структур «ДНР». Отримавши таку пропозицію, ОСОБА_5 повідомила про це ОСОБА_12 .
В подальшому, ОСОБА_5 на виконання вказівки ОСОБА_13 організувала прибуття з РФ до м. Донецьк особу з ніком « ОСОБА_11 ».
Після прибуття особи « ОСОБА_11 » в травні 2014 року у м. Донецьк, ОСОБА_5 організувала зустріч особи - « ОСОБА_11 » з ОСОБА_10 в будівлі Донецької ОДА у м. Донецьк.
В квітні 2014 року, точна дата слідство мне встановлена, ОСОБА_5 в соціальній мережі, отримала від особи « ОСОБА_11 » пропозицію на громадських підставах попогати йому в прийомі та обробці електронної кореспонденції, яка надходила від осіб, які бажали прибути на Донбас та воювати проти сил АТО на боці терористичної організації «ДНР», для чого « ОСОБА_11 » передав ОСОБА_5 адрес електронної почти - « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та пароль до неї.
В подальшому, знаходячись у себе дома за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 на особистому комп`ютері, отримувала на адресу електронної пошти - « ІНФОРМАЦІЯ_1 » електроні листі від громадян Російської Федерації, які бажали приїхати на Донбас, для участі у збройному протистоянні силам АТО на боці терористичної організації «ДНР». Отримавши такі електроні листі, ОСОБА_5 повертала адресату електронний шаблон, який надав їй « ОСОБА_11 », та який включав в собі інформацію щодо того, як прибути до Ростова на Дону (РФ), контактний телефон особи, з яким необхідно зв`язатись. В подальшому, коли електронний шаблон, після його заповнення особами, які бажали приїхати на Донбас, для участі у збройному протистоянні силам АТО на боці терористичної організації «ДНР» повертався, ОСОБА_5 зберігала його в папці, які в подальшому оброблялись особою, громадянином РФ на ім`я « ОСОБА_11 ».
В подальшому, після виникнення конфліктної ситуації та отримання погроз щодо себе та близьких родичів, 05.08.2014 ОСОБА_5 разом з родиною поїхали з м. Донецьк у м. Одесу.
Перебуваючи у м. Одеса, ОСОБА_5 продовжила дії, направленні на сприяння діяльності ДНР.
Так, протягом 2016 року, до ОСОБА_5 звернувся громадянин України ОСОБА_14 , колишній співробітник відділу ІАО УСБУ в Донецькій області, який перебуває у м. Донецьку, якій цікавився співробітниками, які працюють в ІАО УСБУ в Донецькій області в м. Маріуполі, або залишились у м. Донецьку. В подальшому, в ході телефонних розмов або в ході електронного листування, ОСОБА_5 повідомляла ОСОБА_15 про співробітників, яких вона знала особисто, або інших співробітників, які працювали в УСБУ в Донецькій області, яке знаходилось у м. Маріуполі Донецької області, або які залишились у м. Донецьк.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладене в ньому, просив задовольнити.
Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя надходить до наступних висновків.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Враховуючи що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані вилучені в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання громадянки України ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , предмети, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, тобто є доказом злочину, та можють бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики зникнення, втрати речових доказів.
Також слідчий суддя вважає, що в даному випадку таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя