АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/132/17 Номер провадження 11-кп/786/575/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000675, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2016, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Кобелячок Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом випробувального строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення експертизи транспортного засобу та судової автотехнічної експертизи в розмірі 1407 грн. 36 коп. на користь держави.
За вироком суду, 02.12.2016 року близько 03:00 год. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-2107, держаний номер НОМЕР_1 , перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння та не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, рухаючись в смт. Нові Санжари Полтавської області по вулиці Незалежності від вулиці Центральної в напрямку вулиці Першотравневої, навпроти будинку №34/7, діючи в порушення вимог п.п. 2.1 а), 2.9 а), 12 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, не вибрав безпечної швидкості та таких прийомів керування, які б дозволили йому безпечно керувати транспортним засобом, внаслідок чого не справився з його керуванням і допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини, з подальшим наїздом на перешкоду для руху у вигляді металевого огородження проїзної частини та лавки для відпочинку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження, які визначені висновком судово-медичної експертизи №148 від 29.12.2016, а саме: синця в області лоба зліва, рани в області середньої третини правої бровної дуги, крововиливу в слизову оболонку верхньої губи по центру, післятравматичної відсутності 1-го верхнього зуба зліва та 1-го верхнього зуба справа до ясневого краю, садна в області середньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні, садна в області проекції гілки нижньої щелепи зліва, перелому між V та VI шийними хребцями в направленні спереду назад з крововиливами темно-червоного кольору в м`які тканини верхньої третини живота, розриву правої та лівої легені, наявності в плевральній порожнині справа до 200 мл рідкої крові, зліва до 150 мл. рідкої крові, розриву тканини печінки по передньо-нижній поверхні в середній третині, крововиливу темно-коричневого кольору в жирову капсулу правої та лівої нирки, наявності в черевній порожнині до 1000 мл. рідкої крові з послідуючим розвитком травматичного шоку, які утворились від дії тупих обмежених предметів, і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку як такі, що призвели до смерті, причиною якої став травматичний шок внаслідок тупої травми тулуба з ушкодженням внутрішніх органів.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №32 від 23.01.2017 року, в діях водія ОСОБА_8 маються порушення вимог п.п. 2.1 а), 2.9 а) та 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
2. 1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , знаходилося у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків і останній мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги зазначених вище Правил.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.2 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано тяжкість даного злочину, а саме те, що злочин вчинений ОСОБА_8 належить до категорії тяжких, а також не в повній мірі враховано характер допущених ним порушень Правил дорожнього руху.

Також вказує, що судом при призначенні покарання не враховано, що дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_8 вчинив за наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме у стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор зазначає, що суд покладаючи на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 2,3 ст. 76 КК України неправильно визначив орган виконання, зокрема, як орган кримінально-виконавчої системи, тобто без урахування внесених змін до КПК України.

Окрім цього, суд у резолютивній частині вироку не вказав про прийняте рішення щодо речових доказів, незважаючи на зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування про прийнятті процесуальні рішення щодо них.

Прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про дослідження доказів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений стверджує, що при вирішення питання про міру покарання суд врахував всі наявні обставини провадження.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 прохав суворо не карати та не позбавляти обвинуваченого волі, матеріальні та моральні збитки потерпілому повністю відшкодовані. Просить вирок суду першої інстанції залишити в силі.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора на підтримання апеляції, заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо апеляції прокурора та просили залишити вироку суду без змін, дослідивши матеріли кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п.2 ч.1 ст.413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і об`єктивно досліджених судом доказах, що детально наведені у вироку та ніким з учасників процесу не оспорюються.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України і апелянтом не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання. суд зобов`язаний врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання в межах, установлених у санкції статті чи частини даної статті, а також бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні основного покарання засудженому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини справи, дані про його особу, який має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, молодий вік обвинуваченого, відшкодування заподіяної ним матеріальної та моральної шкоди потерпілому, позицію потерпілого, обставини, які пом`якшують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що віднесено судом до обставин, що обтяжують покарання, та вважав за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Разом з тим, призначивши необхідне та достатнє покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд не звернув уваги на те, що відповідно до статті 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, може звільнити особу від відбування покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, а також коли дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, неналежно оцінив обставини, які мають значення для вирішення цього питання, зокрема характер допущених ним порушень Правил дорожнього руху, які він допустив в ході керування транспортним засобом, тобто джерелом підвищеної небезпеки, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, та не маючи прав на керування транспортним засобом, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, хоча є необережним, проте в силу статті 12 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, ТЯЖКІСТЬ наслідків у виді смерті потерпілого, які настали від дій обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого та без урахування легковажної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , який незважаючи на відсутність у нього посвідчення водія керував транспортним засобом, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про можливість звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що обставини, визнані судом пом`якшуючими, з

врахуванням особи обвинуваченого, давали суду підстави для призначення мінімального покарання, однак зазначені підстави не знижують ступінь тяжкості вчиненого настільки, щоб звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, і таке покарання не буде необхідним та достатнім для його виправлення та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Застосування у даному випадку до обвинуваченого звільнення від кримінальної відповідальності з випробуванням негативно впливає на досягнення мети кримінального покарання, відповідно до статті 50 КК України.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження, з урахуванням конкретних обставин злочину, а також те, що злочин, згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8 років, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, та наявності як пом`якшуючих, так і обтяжуючих обставин покарання встановлених судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе при призначенні реального покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, і без застосування статті 75 КК України.

Слушними є доводи апел яційної скарги прокурора і в частині не вирішення судом долі речових доказів.

Так, зазначаючи у мотивувальній частині вироку про необхідність вирішення питання щодо речових доказів, суд визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину та призначив йому покарання, однак у резолютивній частині вироку не зазначив рішення щодо речових доказів та документів, а також щодо арештованого майна.

У зв`язку з вищевикладеним доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування норм закону України про кримінальну відповідальність внаслідок чого призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області задовольнити.

Вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання.

Арешт накладений на автомобіль ВАЗ- 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , скасувати.

Речові докази: автомобіль ВАЗ- 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , та мобільний телефон Wize 03 PSP 3458 DUO, передати власникам.

Відрізок металевої труби з нашаруванням фарби та речовини бурого кольору знищити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4