Справа № 183/6978/14
№ 1-кп/183/33/17
В И Р О К
іменем України
26 травня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України,з середньою спеціальною освітою, не одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, працюючого командиром відділення Місцевої пожежної команди № 1 Новомосковського району, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:
07 травня 2007 року приблизно о 07 годині 15 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ-21093, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 70 км/год по вул.Радянській зі сторони вул.Сучкова в напрямку вул.Горького м.Новомосковська Дніпропетровської області, навпроти будинку № 39 по вул.Радянській м.Новомосковська Дніпропетровської області, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням водія

ОСОБА_4 результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у виді: синці навколо очей, садна у правій лобно-скроневій, лівій скуловій областях, на лівій щоці, носі, лобі зліва, лівій кісті, 5-му пальці правої кисті, в області правого кульшового, правого колінного та правого гомілково-ступневого суглобів, крововиливи на склерах обох очей, у м`яких тканинах голови у правій лобно-скроневих областях, під м`якими мозковими оболонками у правій та лівій лобно-скроневих областях, у речовині правої та лівої лобних долей головного мозку, кров у шлуночках головного мозку, переломи лобної, лівої скроневої та клиновидної кісток,2,3,4,5 та 6-го ребер справа, 3,4,5,6,7,8,9,10,11 та 12-го ребер зліва, правої плечової кістки, крововиливи під плеврою легень, у брижу тонкого кишечника, у м`яких тканинах в області переломів, гіпертрофія лівого шлуночка серця (1,7 см), дифузний кардіосклероз, великовогнищевий кардіосклероз в області лівого шлуночка серця, атеросклероз судин мозку, серця, аорти, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, рідкий стан крові. Всі знайдені тілесні ушкодження, у своїй сукупності, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку, привели до смерті потерпілого, виникли від дії тупих твердих предметів або такі, внаслідок автомобільної травми, незадовго до смерті.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не визнав, надав показання про те, що 07 травня 2007 року приблизно о 07.00 годині, він керуючи транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул.Радянській в м.Новомосковську, зі сторони вул.Сучкова в сторону вул.Горького. Швидкість руху автомобіля складала не більше 60км/год. Наближаючись до пішохідного переходу, що знаходиться біля магазину «Квіти» в районі будинку № 32 по вул.Радянській в м.Новомосковську швидкість автомобіля ним не зменшувалася, оскільки на пішохідному переході не було людей, рух по дорозі був вільним. За пішохідним переходом майже одразу знаходиться перехрестя заїзд у двір будинку № 32 по вул.Радянській в м.Новомосковськ, а за зазначеним перехрестям стояли два автомобіля таксі. Наближаючись до пішохідного переходу він бачив, як потерпілий ОСОБА_6 почав наближатися з тротуару на проїзну частину, а потім несподівано продовжив рух, намагаючись перебігти майже перед самим автомобілем. Він подав звуковий сигнал, почав різко гальмувати, та повернув руля ліворуч, намагаючись уникнути зіткнення. Зіткнення з пішоходом відбулося по смузі для руху його транспортного засобу, на зустрічну смугу він не виїжджав. Одразу, як сталося ДТП, на місці події зібралося багато людей та під`їхала випадкова швидка допомога, в яку вони погрузили потерпілого, після чого були викликані працівники міліції. Обвинувачений вважає, що подія дорожньо-транспортної пригоди, та, як наслідок смерть потерпілого, відбулася з необережності самого потерпілого та порушення ним вимог Правил дорожнього руху, останній намагався перейти дорогу не на пішохідному переході, не впевнився в безпеці своїх дій, виходив на проїзну частину між двома автомобілями, які частково перекривали йому оглядовість зліва. Крім того, обвинувачений наполягав на тому, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 надала показання про те, що 07 травня 2007 року приблизно після 6.00 години її чоловік ОСОБА_6 пішов за молоком для онуки, молоко він, зазвичай купував біля магазину «АТБ», чому він опинився біля магазину «Березка» їй не відомо, всі ніші обставини їй відомі з матеріалів кримінального провадження.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 надав показання про те, що про подію дорожньо-транспортної пригоди, при якій загинув його батько йому стало відомо від працівників міліції.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 надала показання про те, що про подію дорожньо-транспортної пригоди їй стало відомо від її брата.

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленого обвинувачення, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді за ч.2 ст. 286 КК України, вважає встановленою вину обвинуваченого, доведеною і підтвердженою доказами, які суд безпосередньо дослідив та сприймав під час судового розгляду, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної події, складений 07 травня 2007 року старшим слідчим СВ Новомосковського МВ УМВС України в Дніпропетровській області в період часу з 8.00 години по 9 годину 15 хвилин, в ході якого встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди м.Новомосковськ, вул.Радянська, біля будинку № 39, дорожнє покриття загальною шириною 11,5 метрів, яке призначене для руху у двох напрямках, в яких число смуг для руху в одному напрямку визначено по 1, на місці події виявлений транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переднім правим колесом знаходиться на краю проїзної частини зліва, на відстані 28 метрів від знаку «Пішохідний перехід», в автомобілі деформоване переднє праве крило, розбите лобове скло в правому верхньому кутку, розбите переднє пасажирське скло дверей, відбите праве дзеркало заднього виду, деформовані праві передні двері у верхній частині. На місці події містяться сліди юзу двох передніх та заднього правого колесу, переднє ліве довжиною 28,2 метри, переднє праве довжиною 26,2 метри, заднє праве довжиною 27,7 метрів, початок лівого сліду переднього колеса знаходиться на відстані 6 метрів від лівого краю проїзної частини. На проїзній частині на відстані 5,5 метрів від автомобіля та 0,6 метрів від правого краю проїзної частини знаходяться фрагменти дзеркала правого заднього виду, на відстані 10,6 метрів від автомобіля та 0,6 метрів від правого краю проїзної частини праве дзеркало заднього виду. На дорожньому покритті на відстані 5,2 метри від автомобіля та 0,5 метрів від розділової смуги виявлена пляма крові (т.1 а.с. 122-126). До протоколу подано схему ДТП, складену на місці події (т.1 а.с. 127), фототаблиці (т.1 а.с. 128-130). Оцінюючи поданий доказ з точки зору достовірності, достатності та допустимості слід звернути увагу на те, що протокол огляду місця ДТП містить посилання про його складення в присутності ОСОБА_4 , а також понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , між тим процесуальний документ містить підписи слідчого та понятих, підпис водія ОСОБА_4 в протоколі не міститься. Зважаючи на показання обвинуваченого про те, що він не був присутнім при складенні протоколу огляду місці події, оскільки в цей час проводилося його медичне освідування, суд вважає поданий доказ допустимим, а запис у ньому про присутність водія ОСОБА_4 на місці події не умисною опискою слідчого. Усі інші істотні обставини, викладені у протоколі огляду місця події викладені з дотриманням норм КПК України, 1960 року, щодо огляду місця події;

-протокол огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу, складеного старшим інспектором Новомосковського МВ ОСОБА_12 07 травня 2007 року в період часу з 07 години 40 хвилин по 08.00 годину в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за участю водія ОСОБА_4 . В ході огляду транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що проводився на місці ДТП в м.Новомосковську, біля будинку № 39 по вул.Радянській, виявлені зовнішні пошкодження у виді деформованого переднього правого крила, розбитого переднього лобового скла, розбитого переднього правого скла, відбитого правого дзеркала заднього виду, деформованої передньої правої дверці з верхньої сторони. Оцінюючи поданий доказ з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд запис слідчого про складення процесуального документу в присутності водія ОСОБА_4 , також розцінює помилковим, вся інша інформація, зафіксована в протоколі огляду транспортного засобу, викладена у спосіб, передбачений нормами КПК України, 1960 року, та узгоджується з відомостями, внесеними в протоколі огляду місця ДТП та фототаблицями до нього в цій частині;

-в ході обстеження місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідна комісія дійшла до висновку про відсутність супутніх причин, що могли сприяти скоєнню ДТП на даній дільниці дороги (т.1 а.с. 135);

-у відповідності до акту судово-медичного дослідження № 190 трупу ОСОБА_6 , при дослідженні трупу знайдено синці навколо очей, садна у правій лобно-скроневій, лівій скуловій областях, на лівій щоці, носі, лобі зліва, лівій кисті, 5-му пальці правої кисті, в області правого кульшового, правого колінного та правого гомілково-ступеневого суглобів, крововиливи на склерах обох очей, у м`яких тканинах голови у правій лобно-скроневій області, під м`якими мозковими оболонками у правій та лівій лобно-скроневих областях, у речовині правої та лівої лобних долей головного мозку, кров у шлуночках головного мозку, переломи лобної, лівої скроневої та клиновидної кісток, 2,3,4,5 та 6-го ребер справа, 3,4,5,6,7,8,9,10,11 та 12-го ребер зліва, правої плечової кістки, крововиливи під плеврою легень, у брижу тонкого кишечника, у м`яких тканинах в області переломів, гіпертрофія лівого шлуночка серці, дифузний кардіосклероз, великовогнищевий кардіосклероз в області лівого шлуночка серця, атеросклероз судин мозку, серця, аорти, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, рідкий стан крові. Причино смерті його з`явилася відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки, речовину та шлуночки головного мозку. Всі знайдені тілесні ушкодження, у своїй сукупності, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку призвели до смерті потерпілого, виникли від дії тупого твердого предмету або об такові, можливо внаслідок автомобільної травми, незадовго до смерті. При судово-токсикологічному дослідженні у крові трупа ОСОБА_6 , етиловий спирт не виявлений, інші спирти не виявлені (т. 2, а.с. 136-139);

-у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 190/Є трупу ОСОБА_6 , при експертизі трупу знайдено синці навколо очей, садна у правій лобно-скроневій, лівій скуловій областях, на лівій щоці, носі, лобі зліва, лівій кисті, 5-му пальці правої кисті, в області правого кульшового, правого колінного та правого гомілково-ступеневого суглобів, крововиливи на склерах обох очей, у м`яких тканинах голови у правій лобно-скроневій області, під м`якими мозковими оболонками у правій та лівій лобно-скроневих областях, у речовині правої та лівої лобних долей головного мозку, кров у шлуночках головного мозку, переломи лобної, лівої скроневої та клиновидної кісток, 2,3,4,5 та 6-го ребер справа, 3,4,5,6,7,8,9,10,11 та 12-го ребер зліва, правої плечової кістки, крововиливи під плеврою легень, у брижу тонкого кишечника, у м`яких тканинах в області переломів, гіпертрофія лівого шлуночка серця, дифузний кардіосклероз, великовогнищевий кардіосклероз в області лівого шлуночка серця, атеросклероз судин мозку, серця, аорти, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, рідкий стан крові. Причиною смерті його з`явилася відкрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки, речовину та шлуночки головного мозку. Всі знайдені тілесні ушкодження, у своїй сукупності, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя, у даному випадку призвели до смерті потерпілого, виникли від дії тупого твердого предмету або об такові, внаслідок автомобільної травми, незадовго до смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, можливо вважати, що первинний контакт потерпілого з транспортним засобом відбувся тангенціально (бокове зіткнення), при якому потерпілий знаходився вертикально, або близькому до нього положенні, з послідуючим падінням останнього на дорожнє покриття (т. 2, а.с. 140-141);

-26.07.2007 року зі свідком ОСОБА_4 проведено відтворення обстановки та обставин події, в ході якого ОСОБА_4 на місці події встановив автомобіль таким чином, як він рухався відносно меж проїзної частини до зіткнення. Замірами встановлено, що автомобіль рухався відносно меж проїзної частини на відстані 3,5 метра від правого колеса до правого краю проїжої частини, далі ОСОБА_4 показав місце наїзду на пішохода, яке розташоване на відстані 4,1 метр від правого краю проїзної частини. Далі ОСОБА_4 показав, що пішохід в полі його зору перебував 3,68 метри від правого краю проїзжої частини, також ОСОБА_4 показав темп руху пішохода дільницю дороги в 5 метрів він перетнув за Т1-1,64 с., Т2-1,44 с, Т3- 1,64 с (т.1 а.с. 146-147). Оцінюючи поданий доказ з точки зору допустимості суд бере до уваги посилання сторони захисту на те, що протокол відтворення обстановки та обставин події складений з ОСОБА_4 , як зі свідком. Так, Конституційний суд України у своєму рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційний поданням Служби Безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст. 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися, як доказ у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані, лише у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина, з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на то особою, тощо. Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнатися не допустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості в порядку, передбаченому ст.89 КПК України. Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Слід звернути увагу, що отримання доказів завжди обумовлене вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій, з метою їх збирання. Аналіз положень кримінального процесуального законодавства щодо збирання доказів дає підстави зробити висновок, що саме з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими. У відповідності до ч.1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а відповідно до вимог ч.2 цієї ж статті кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Тобто законодавцем заборонено саме стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити правду з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цієї заборони має визнатися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. Таким чином, саме на суд покладено обов`язок визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Зміст цієї норми вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи право на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод. Вирішуючи питання про те, чи були відомості, викладені ОСОБА_4 при відтворенні обстановки та обставин події, як свідком за його участю такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим ОСОБА_13 діянь, які б мали ознаку істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, суд бере до уваги таке: із матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_4 , викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди погодився виїхати на місце ДТП разом із слідчим, понятими, екіпажем ДАІ. Його проведенню передувало роз`яснення свідку ОСОБА_4 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, про що свідчить підпис свідка у протоколі. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_4 була надана можливість висловити свою власну точку зору про причин дорожньо-транспортної пригоди, і, в такий законний спосіб, вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засадам верховенства права. Отже, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що при відтворенні обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_4 слідчим ОСОБА_13 були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_4 , як і відсутні дані про те, що слідчий у будь-якій формі примушувала ОСОБА_4 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого під час проведення цієї слідчої дії і достатніх даних вважати, що ОСОБА_4 в подальшому буде визнаний підозрюваним, а тому поданий стороною обвинувачення процесуальний документ протокол відтворення обстановки та обставин події від 26.07.2007 року, проведений за участю свідка ОСОБА_4 визнається судом допустимим;

-у відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 250 від 24 квітня 2012 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10,1, 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, водій мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання ним вимог п.п. 10,1, 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, однак його дії не відповідали вимогам зазначених норм Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП (т.1а.с. 153-159). Зазначений доказ визнається судом допустимим, з огляду на оцінку досліджених вище доказів та відсутність об`єктивних даних про недопустимість первинних процесуальних джерел, від яких залежить цей висновок. Між тим, слід звернути увагу на те, що прокурором пред`явлене обвинувачення ґрунтується на порушенні ОСОБА_4 лише вимог п.12.3 Правил Дорожнього руху України, суд, у відповідності до ч.1 ст. 337 КПК України проводить судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, а тому проведена експертиза приймається судом, як доказ лише в частині встановлення невиконання ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яке в тому числі знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП, саме при порівнянні відстані, на яку додатково міг продвинутися потерпілий, у разі своєчасного застосування гальмування ОСОБА_4 та збереження ним прямолінійного руху з відстанню, необхідною для виходу Пшенички з небезпечної зони, експерти дійшли до переконання, що водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути ДТП, шляхом застосування заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди;

-у відповідності до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 4730, проведеної 15.01.2013 року Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, в даній дорожній обстановці, з моменту виникнення небезпеки для руху, яке виникло в момент виходу ОСОБА_6 на проїзну частину дороги, водій ОСОБА_4 повинен був негайно прийняти заходи до зменшення швидкості аж до зупинки, однак в даній дорожній обстановці його дії не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, в тому числі (т.1а.с. 161-164);

-у відповідності до висновку судової автотехнічної експертизи № 70/27-616 від 13.10.2014 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмі події дії водія автомобіля ВАЗ-21093 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з даною ДТП. При проведенні цього дослідження експертним шляхом встановлено, що дії водія ОСОБА_4 в частині вибору ним швидкості руху, хоча і не відповідали вимогам п.12.4 ПДР України, однак з технічної точки зору не знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної ДТП (т.1а.с. 180-182);

Проведені по кримінальному провадженню 06.09.2007 року судова автотехнічна експертиза № 1381 (т.1а.с. 183-190), судова автотехнічна експертиза № 330-09 від 25.05.2009 року (т.1 а.с. 191-196), судова автотехнічна експертиза № 70/27-602 від 15.12.2010 року (т.1 а.с. 202-205), висновки яких подані прокурором, як докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, розцінюються судом, як такі, що суперечать одна одній, не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні, оскільки зазначені експертизи в категоричній формі вказують на перевищення водієм встановленої в населеному пункті швидкості для руху транспортного засобу, і як наслідок водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості екстреним гальмуванням запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді, що з технічної точки зору не знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

В ході судового розгляду судом була допитана свідок ОСОБА_14 , яка бачила подію дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи у своїй квартирі, що розташована на 6-му поверсі будинку АДРЕСА_2 . Її увагу до вікна привернув звук великої швидкості автомобіля червоного кольору, потім різке гальмування, і як наслідок вона бачила збитого пішохода.

У кримінальному провадженні зі свідком ОСОБА_14 протягом всього досудового розслідування проводилося декілька слідчих експериментів, в ході яких вона викладала по пам`яті події, що бачила з вікна 6-го поверху.

Показання зазначеного свідка, які сприймалися безпосередньо судом після спливу 9 років від події дорожньо-транспортної пригоди, суд розцінює, як такі, що відтворюють факти, які свідок, з урахуванням властивостей людської пам`яті, може відтворити. Зазначені показання не являються єдиним та основним доказом, на підставі якого суд встановив в діях ОСОБА_4 порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, у взаємозв`язку з іншими доказами, її показання не спростовують подію кримінального правопорушення, свідком якого вона являлася.

В ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_15 , який надав показання про те, що 07 травня 2007 року вранці він стоячи на тротуарі біля свого автомобіля, який був припаркований на узбіччі дороги навпроти будинку № 39 по вул.Радянській в м.Новомосковську, бачив потерпілого ОСОБА_6 , який вийшов, похитуючись, з магазину «Березка», пішов спочатку в напрямку вул.Космомольської, а через деякий час повернувся, пройшов поміж двох машин та вийшов на проїзну частину навпроти будинку № 39 по вул.Радянській. При цьому свідок надав показання, що стоячи на тротуарі, боковим зором він бачив червоний автомобіль, який наближався до пішохідного переходу, а саме зіткнення автомобіля з пішоходом він не бачив, оскільки був розташований спиною до проїзної частини. Свідок не пам`ятає ні місця зіткнення транспортного засобу з пішоходом, ні положення тіла потерпілого на проїзній частині, ні наявність слідів крові на дорожньому покритті.

Такі показання свідка суд позбавлений можливості оцінити, як такі, що свідчать на користь обвинуваченого чи беззаперечно спростовують невинуватість ОСОБА_4 . Навпаки, його показання про те, що він в означеному місці боковим зором бачив автомобіль, який наближався до пішохідного переходу, в той час коли потерпілий вийшов на проїзну частину, свідчать про те, що водій автомобіля ВАЗ-21093, вже на пішохідному переході бачив пішохода, який вийшов на проїзну частину, припарковані на узбіччі автомобілі не перекривали йому оглядовість проїзної частини, а тому водій ОСОБА_4 спроможний був виявити небезпеку на дорозі.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що обвинувачений скоїв тяжкий неумисний злочин.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, на утриманні має малолітню дитину.

З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Між тим, виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким, на даний час минули строки давності, встановлені п.4 ч.1 ст.49 КК України, однак обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав і про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності клопотань не заявляв. За таких обставин, суд, з урахуванням п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»вважає за необхідне, відповідно ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного за ч.2 ст.286 КК України покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 було подано позов до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, яка складається з витрат на поховання ОСОБА_6 у розмірі 6961 грн., які понесла ОСОБА_6 .

Крім того, позивачі просили стягнути з ОСОБА_4 на їх користь спричинену моральну шкоду у розмірі 150000 грн. у рівних частках кожному.

Свій позов кожен з потерпілих підтримали в судовому засіданні, мотивувавши тим, що ними понесені витрати на поховання загиблого чоловіка, оплату та організацію жалобних обідів, а всього на суму 6961 грн., зазначену суму просить стягнути ОСОБА_6 на її користь.

Позивачі, кожен окремо надали пояснення щодо обґрунтування спричиненої моральної шкоди, посилаючись на те, що ОСОБА_6 був турботливим чоловіком та батьком, забезпечував їх сім`ю, фактично являвся єдиним годувальником, загибель чоловіка порушила їх звичний спосіб життя.

Суд, дослідивши подані матеріали, а також розрахунок спричиненої майнової шкоди вважає, що позов в цій частині обґрунтований, та з урахуванням вимог ст. 1166 ЦК України, підлягає задоволенню, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 належить стягнути спричинену майнову шкоду у розмірі 4961, 01 грн., з урахуванням відшкодованих ОСОБА_4 2000 грн. на поховання потерпілого.

Вирішуючи питання щодо стягнення спричиненої моральної шкоди слід звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, згідно роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода - категорія глибоко суб`єктивна та оціночна, коли постає питання про наявність підстав для її матеріальної компенсації, так і у грошовому вимірі, коли визначається розмір її компенсації. Під моральною шкодою фізичної особи розуміється наявність негативного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану - фізичних (відчуття фізичного болю) та душевних страждань.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди також обґрунтований, підлягає повному задоволенню. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь кожного потерпілого по 50000 грн. моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання призначити у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного за ч.2 ст.286 КК України покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили залишити власнику ОСОБА_4 .

Позов ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 спричинену майнову шкоду у розмірі 4961, 01 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових автотехнічних експертиз у розмірі 4996,40 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Суддя ОСОБА_1