АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/112/16-к Номер провадження 11-кп/786/48/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 8000642 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Н. Ланна Карлівського р-ну Полтавської обл., який проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

19.03.2014 Машівським районним судом Полтавської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винуватим та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання відповідно до вимог ст. 102 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного 19.03.2014 Машівським районним судом Полтавської області і остаточно ОСОБА_11 визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Цим же вироком визнано винуватими:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання відповідно до вимог ст. 102 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного 19.02.2015 Красноградським районним судом Харківської області і остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та засуджено до покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання відповідно до вимог ст. 102 КК України у виді 3 років позбавлення волі, кожному.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку ОСОБА_8 1 рік, а ОСОБА_10 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в солідарному порядку на відшкодування витрат за проведення експертиз суму 962,08 грн на користь держави.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 8 жовтня 2015 року приблизно 20 години за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за допомогою металевого лому вибили отвір у стіні ангару за адресою с. Н.Ланна Карлівського р-ну Полтавської обл., який належить ОСОБА_13 , та проникли до приміщення, звідки таємно викрали 53 мішки вартістю по 2 грн кожен, загальною вартістю 106 грн, в яких знаходилося насіння соняшника вагою 1031 кг вартістю 6,3 грн за 1 кг, загальною вартістю 6495,3 грн., степлер будівельний б/в вартістю 84 грн, дрель ручна б/в вартістю 64 грн та плівку полімерну шириною 2 м і довжиною 10 м в рулоні вартістю 110 грн, чим завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 6 859,3 грн, а також викрали 4 мішки вартістю по 2 грн кожен, загальною вартістю 8 грн в яких знаходилося насіння соняшника вагою 91 кг вартістю 6,3 грн за 1 кг, загальною вартістю 573,3 грн, чим завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 581,3 грн.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо нього скасувати. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд дійшов неправильного висновку про неможливість виправлення його без ізоляції від суспільства. Вважає, що при наявності значної кількості обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, можливо призначити покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити від його відбування, встановивши іспитовий строк.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_11 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, а у судових дебатах просив вирок суду залишити без змін, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, інших обвинувачених та захисника ОСОБА_12 , які поклалися на розсуд суду щодо вирішення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у злочині, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за який його засуджено, ґрунтуються на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та обвинуваченим ОСОБА_11 не оскаржується.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та врахував роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; те, що ОСОБА_11 вчинив новий злочин під час іспитового строку; особу обвинуваченого, який характеризуються посередньо, наявність у ОСОБА_11 малолітньої дитини, стан здоров`я і те, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обговорюючи призначене ОСОБА_11 покарання колегія суддів окрім наведеного вище, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, те, що майно потерпілим повернуто після того як були затримані обвинувачені і у них було вилучене викрадене майно, і те, що ОСОБА_11 неодноразово вчиняв злочини проти власності протягом короткого періоду часу та вчинив новий тяжкий злочин у період іспитового строку, встановленого 19.03.2014 Машівським районним судом Полтавської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, що в цілому характеризує особу обвинуваченого як таку, що веде злочинний спосіб життя та схильна до продовження злочинної діяльності, системний характер його протиправної поведінки, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не врахував наявності значної кількості обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що дають можливості після призначити покарання звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК України, установивши іспитовий строк, є неспроможними, оскільки ні судом першої, ні апеляційної інстанцій, окрім активного сприяння розкриттю злочину, не було встановлено інших обставин, що пом`якшують покарання та обвинувачений про них не зазначає у своїй апеляційній скарзі.

Посилання обвинуваченого у суді апеляційної інстанції на обставину, яка пом`якшує покарання-добровільне відшкодування завданого збитку є необґрунтованими, оскільки як встановлено під час розгляду провадження і підтверджено апелянтом у суді апеляційної інстанції майно потерпілим повернуто після того як були затримані обвинувачені і у них було вилучене працівниками поліції викрадене майно і тільки після цього повернуто потерпілим.

Більше того у разі вчинення особою в період іспитового строку нового злочину, суд такі дії розцінює як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому повторне звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим, що роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_11 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_11 у тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить.

Таким чином призначене ОСОБА_11 у мінімальних межах покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та зміни вироку суду.

Окрім цього посилання суду у резолютивній частині про призначення покарання із застосуванням положень ст. 102 КК України є помилковим, оскільки вказана норма має застосовуватися судом при призначенні покарання неповнолітнім обвинуваченим, у той час як на час вчинення злочину всі обвинувачені досягли повноліття, а тому колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України виключити із резолютивної частини вироку суду посилання на призначення покарання обвинуваченим із застосуванням ст. 102 КК України.

Також, слід зазначити, що відповідно до норма ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) щодо зарахування строку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, втратила чинність 20.06.2017 на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017, тому строк попереднього ув`язнення необхідно зараховувати обвинуваченому з 20.05.2016 (дати застосування запобіжного заходу у даному кримінальному провадження) до 20.06.2017 - дати дії ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838- VIII від 26 листопада 2015 року).

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року щодо ОСОБА_11 - без змін.
На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України виключити із резолютивної частини вироку Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2016 року посилання на призначення покарання із застосуванням ст. 102 КК України обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 20 травня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4