Справа №471/1251/16-к 21.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000050 за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 13.04.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець республіки Казахстан, громадянин України, не одружений, не працюючий, освіта середня спеціальна, в силу ст. 89 КК України не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженць м. Ростов на Дону, Росія, громадянин України, не одружений, не працюючий, в силу ст. 89 КК України не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України.
Вирок відносно якого не оскаржується.
_____________________________
провадження № 11-кп/784/494/17 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія: ст. 185 ч.3 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить оскаржуваний вирок в частині кваліфікації і призначення покарання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України за кожен епізод окремо, змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, остаточним вважати засудженим ОСОБА_6 до покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, вважати звільненим ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 4 років позбавлення волі.
У відповідності зі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 слідуючі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, прокурор вважає, що вирок суду в частині засудження останнього за вчинення сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначення обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В обгрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки судом першої інстанції було встановлено, що крадіжки, які вчинив обвинувачений ОСОБА_6 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, то кваліфікація дій ОСОБА_6 , як і призначення покарання за вказаними двома епізодами крадіжок повинні були здійснюватись судом за ч.3 ст. 185 КК України, як за один злочин. Оскільки дані правопорушення кваліфікуються за однією і тією самою статтею та частиною статті КК України, та відповідають одному і тому самому злочину, тобто сукупності злочинів не утворюють.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
09 квітня 2016 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи в гостях у ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , в одній із кімнат побачив жіночу сумочку, в якій знаходилися гроші, після чого у ОСОБА_6 виник умисел на крадіжку вказаних грошей. Переконавшись, що його ніхто не бачить, із корисливих мотивів, таємно здійснив крадіжку грошей у сумі 320 гр., чим спричинив ОСОБА_10 матеріальний збиток на вказану суму. З місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
29 лютого 2016 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, з раніше підготовленими мішками прибули до території ФГ "Алмаз", розташованого по АДРЕСА_3 . Після чого шляхом віджиму дерев`яного брусу, що знаходився під вхідними воротами складського приміщення ФГ "Алмаз", проникли до середини вказаного складського приміщення, звідки таємно із корисливих спонукань, з метою збагачення здійснили крадіжку насіння соняшника сорту "Тера", в кількості 300 кг, котрий належить ФГ "Алмаз", спричинивши останньому матеріальний збиток на загальну суму 2820,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розгляд.
Аналогічним способом, 23 листопада 2016 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_6 проник до складського приміщення ФГ "Алмаз", звідки таємно із корисливих спонукань, з метою збагачення здійснив крадіжку насіння соняшника сорту "Султан», в кількості 300 кг, ФГ "Алмаз", спричинивши ФГ "Алмаз" матеріальний збиток на загальну суму 2940,00 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розгляд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Наведені у вироку суду першої інстанції фактичні обставини вчинення злочинів ОСОБА_6 підтверджені дослідженими судом доказами та не оспорюються апелянтом, як і кваліфікація дій обвинуваченого.

Що стосується доводів апелянта, відносно того, що призначення покарання ОСОБА_6 за двома епізодами крадіжок повинні були здійснюватись судом за ч.3 ст. 185 КК України, як за один злочин, то вони є слушними.

Так, відповідно п.п.7,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 р. «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо злочини, які утворюють повторність відповідають одному і тому самому злочину, їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України. У таких випадках повторність злочинів, повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів. Злочини, які відповідають одному і тому самому складу злочину не утворюють сукупності.

Тобто, суд першої інстанції, встановивши, що злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_6 за викладених у вироку обставин, в двох епізодах (вчинення крадіжки з проникненням у приміщення ОСОБА_6 29.02.2016р. та 23.11.2016р.) утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, повинен був кваліфікувати дії останнього та призначити покарання за двома вищезазначеними епізодами крадіжок, як за один злочин.

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався рекомендацій вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Враховуючи вищезазначене, оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_6 за вчинення сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначення обвинуваченому покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України підлягає зміні на підставі п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 - 67 КК України, у межах санкції ст. 185 ч.3 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 13.04.2017 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, вважати звільненим ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок суду 1 інстанції залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: