АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1721/16 Справа № 183/7166/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003361, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Октемберян Октемберянського району Республіка Вірменія, громадянина України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований по АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -
обвинуваченого за ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:

Вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 125 КК України до 120 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 7 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 31 серпня 2014 року близько 23.00 години знаходився біля пункту прийому дизельного палива, розташованого на узбіччі траси «Харків Сімферополь» між 136 км та 137 км з метою з`ясування відносин з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які працюють на вказаному пункті прийому дизельного палива. Під час розмови між ОСОБА_6 з однієї сторони, і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з другої сторони, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 31.08.2014 року близько 23.10 годин ОСОБА_6 , знаходячись у вищевказаному місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_9 та почав наносити дерев`яною палицею удари по голові та іншим частинам тіла, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани в лівій тім`яній області голови, садна на лобі зліва, двох забитих ран на верхній губі зліва, десяти синців в області лівого плечового суглобу, лівого плечу, лівої лопатки, в міжлопатковій області, на боковій поверхні лівої половини грудної клітини і лівій боковій поверхні животу, які в своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 , який сидів поруч на розкладушці, та дерев`яною палицею почав наносити багаточисельні удари по голові та іншим частинам тіла ОСОБА_10 . Від одного з отриманих ударів по голові дерев`яна палиця переломилася на дві частини, а ОСОБА_10 , намагаючись встати, втратив свідомість. Діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани у правій тім`яно-потиличній області голови, синців навколо очей, садна на правій щоці, в області ліктьового суглобу, на правому передпліччі, вогнищевий крововилив на слизовій оболонці верхньої губи, крововиливи у м`які тканини голови у правій тім`яно-потиличній області, під твердою мозковою оболонкою головного мозку, під м`якими мозковими оболонками у лобній, правій скроневій, потиличних долях головного мозку, набряк головного мозку, ділянки емфіземи та дистелектази у легенях, повнокров`я внутрішніх органів, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_10 . Всі знайдені тілесні ушкодження спричинені незадовго до смерті, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, одним з яких міг бути тупий предмет або його частина, який має жорстку конструкцію, контактуюча поверхня якого подовжня сплощено-випукла, або нагадує по формі випуклу бокову стінку циліндра.
Після скоєння кримінальних правопорушень ОСОБА_6 втік.
В апеляціях:
- прокурор просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів і особі обвинуваченого, просить постановити новий вирок та призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 120 годин. На підставі ч.1 ч.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити вирок суду, виправдавши останнього за ч.2 ст. 121 КК України, в решті вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд під час ухвалення свого рішення допустив неповноту судового розгляду, а саме не було знайдено та встановлено знаряддя злочину, мотиву злочину; неправомірне відхилення судом клопотання про проведення повторного допиту вже допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , в показах яких існували певні протиріччя; залишилася без розгляду заява потерпілого ОСОБА_9 про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства; невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а саме свідки, що були присутніми на місці скоєння злочину, дають різні свідчення щодо часу їх прибуття туди, а також щодо знарядь вчинення злочину обвинуваченим, які суперечать висновку експерта щодо цього; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у застосуванні до обвинуваченого реального позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.
- обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляції з урахуванням доповнення до неї просить вирок суду змінити, виправдавши його за ч.2 ст. 121 КК України, в решті вирок залишити без зміни. В обґрунтування посилається на те, що суд під час ухвалення свого рішення допустив неповноту судового розгляду та невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а саме свідки, що були присутніми на місці скоєння злочину, дають різні свідчення, які суперечать висновкам експертизи, у зв`язку з чим апелянт заявив клопотання про проведення повторного допиту вже допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; суд не взяв до уваги покази потерпілого щодо обставин скоєного злочину, зазначення потерпілого ОСОБА_9 про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляції, уточнивши, просили закрити провадження за ч.2 ст.121 КК України, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляцію прокурора, що брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та заперечувала проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданих скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційний суд переглядає рішення суду в межах апеляційних скарг, згідно до вимог ст. 404 КПК України.
Апеляційні доводи захисника в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
У мотивувальній частині вироку ,суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскарження його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя ( рішення ЄСПЛ у справах» Серявін та інші проти України», «Татішвілі проти Росії»).
Згідно зі ст.374 КПК України, мотивувальна частина вироку суду повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

Отже, згідно вимог кримінального процесуального закону суд повинен обґрунтувати обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Вирок суду щодо ОСОБА_6 не може бути визнаний законним та обґрунтованим і з тих причин, що обставини, які впливають на доведеність вини обвинуваченого та на кваліфікацію ним вчиненого, судом не були належно досліджені й оцінені, про що зазначається в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції не надано належної оцінки, як і вказано в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року, протиріччям в показах свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 очевидців злочину, щодо часу його вчинення, механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_20 та знаряддя злочину (сокири, бити, палиці) із показами цих свідків у ході слідчих есперіментів із їх участю, як існують протиріччя з висновком експерта №663-М від 20.10.2014р., згідно якому «пошкодження на шматку шкіри в првій тьмяно-потиличній області голови від трупу ОСОБА_10 могло бути спричинено від ударної дії представленої на експертизу сокири, але повністю не виключена можливість спричинення даного пошкодження і від дії представленої на експертизу деревяної палиці». Судом проігноровано показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що в руках ОСОБА_14 була міліцейська дубинка, а у ОСОБА_13 бита.

Колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи сторони захисту щодо спростування потерпілим ОСОБА_9 в суді першої інстанції свідчень про те, що ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_20 тілесні пошкодження, в результаті яких останній помер, та що на досудовому слідстві та при проведенні слідчих дій давав їх під тиском, так як боявся за своє життя та свободу, вважає їх необгрунтовними, не підтвердженими ні матеріалами кримінального провадження, ні журналом судового засідання, ні технічними засобами фіксування кримінального повадження.

В той же час колегія суддів вважає слушними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зазначення у вироку суду першої інстанції в якості потерпілого ОСОБА_21 , як і вказано у обвинувальному акті, - в той час як всі письмові докази кримінального провадження вказують на те, що ім,я та по батькові померлого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.146 т.1 експертиза трупа №282/Е від 20.09.2014р.).

Оскільки у кримінальному провадженні згідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду, однак процесуально позбавлений можливості постановити нове судове рішення у зв`язку з відсутністю відповідних клопотань, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства (стаття 2 КК), змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого належить врахувати наведене, провести судовий розгляд у відповідності до кримінально- процесуального закону всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі зібрані у справі докази та обґрунтувати ними у вироку висновки суду щодо обвинуваченого. Питання про призначення покарання тощо, про що йдеться у апеляційній скарзі прокурора, підлягає перевірці при новому розгляді провадження у суді першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_23 у вказаних кримінальних правопорушеннях, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання, тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та в цйого інтересах захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню в частині, де йдеться про скасування вироку суду.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_24 на два місяці.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити на два місяці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4