Справа № 177/1622/16-к
Провадження № 1-кп/177/107/17
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта
31.05.2017 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт з додатками, у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000195 від 29.03.2016 щодо ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Указаний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування 02.08.2016 надійшов до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області

Ухвалою суду від 11.04.2017 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 366 КК України повернуто керівнику Криворізької місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.05.2017 вказану ухвалу скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2017 призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити вказаний обвинувальний акт, який, на його думку, складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, до судового розгляду. Також зазначив, що судовий розгляд необхідно проводити з обов`язковим викликом обвинуваченої ОСОБА_4 , розглядати кримінальне провадження у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_4 висловила думку про можливість призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо можливості призначення обвинувального акта до судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Статтею 291 КПК України визначені вимоги щодо форми та змісту обвинувального акта. Зокрема, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Оскільки суд до початку судового розгляду позбавлений можливості знайомитися із доказами, отриманими під час досудового розслідування, тому обвинувальний акт має містити деталізований, конкретний опис фактичних обставин кримінального правопорушення. Ця частина обвинувального акта повинна містити конкретну відповідь на питання відносно встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 91 КПК України обставинами, які підлягають доказуванню є подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням.

Отже, обвинувальний акт має бути зрозумілим, його окремі частини не повинні суперечити одна одній, а повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Всупереч вимог ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_4 фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені узагальнено.

Так, не зазначені мета та мотиви, якими керувалася ОСОБА_4 як службова особа при складанні та внесенні завідомо неправдивих документів, спрямованість умислу останньої, а також яку шкоду та кому завдано вказаним правопорушенням, що має значення для правильної кваліфікації (тяжкі наслідки), з урахуванням тих обставин, що документи, в які вносились неправдиві відомості (табелі обліку робочого часу), в послідуючому стали підставою для незаконного нарахування та виплати заробітної плати, тому слід вважати, що кримінальним правопорушенням завдано шкоди, у даному випадку, державі.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази відшкодування завданих збитків державі неправомірними діями обвинуваченої.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Натомість, як слідує з обвинувального атка (а.п.7), «Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано».

Разом з тим, вказані обставини спростовуються реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до яких постановою від 29.03.2016 у окреме провадження виділено матеріали за ст. 191 КК України. За таких обставин, твердження органів досудового розслідування про відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим обвинуваченою ОСОБА_4 , є безпідставними.

Слід зауважити, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Окрім цього, редакція статті 366 КК України, що інкримінується ОСОБА_4 , неодноразово змінювалася відповідно до Закону № 1508-VI від 11.06.2009 (зміни втратили чинність на підставі Закону № 2808-VI від 2112.2010); Закону № 3207-VI від 07.04.2011; Законів № 222-VII від 18.04.2013 та № 1261-VII від 13.05.2014

З урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України, фактична відсутність посилання на редакцію Кримінального Закону (відсутня чітка вказівка на редакцію ст. 366 КК України), за яким обвинувачується ОСОБА_4 , порушує її право на захист в частині, що стосується права обвинуваченої знати, у вчиненні якого злочину вона звинувачується.

Висновок про правозастосування у цьому питанні сформульовано в постановах Верховного Суду України від 14.03.2013 у справі № 5-1кс13 та від 24.10.2013 у справі № 5-32кс13.

Отже, з урахуванням засад змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за вказаним обвинувальним актом, який складено з порушеннями вимог п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо відсутності в обвинувальному акті обвинувачення, сформульованого відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, якою визначені обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та не зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка б відповідала посиланню на редакцію Кримінального Закону.

Вищевказані недоліки неможливо усунути під час судового розгляду, так як відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд може здійснюватися лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Керуючись ст. ст. 314, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 від 29.03.2016 щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 366 КК України, повернути керівнику Криворізької місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1