Березівський районний суд Одеської області

16.02.2017
Справа № 494/1304/16-к

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
До Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи за звинуваченням ОСОБА_11 за ч.2 ст.190 КК України.
Обвинувальний акт складено слідчим СВ Березівського ВП Комінтернівського ВП
ГУНП в Одеськеій області ОСОБА_12 та затверджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 4 листопада 2016 року.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування та ухвали апеляційного суду Одеської області від 23 січня 2017 року відносно обвинуваченого застосовано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2017 року.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду та дослідивши обвинувальний акт з додатками до нього, суд на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України вважає повернути прокурору цей обвинувальний акт за невідповідністю його вимогам ст.291 КПК України та у задоволенні клопотання адвоката про направлення даного кримінального провадження до Малиновського районного суду м.Одеса для об`єднання з кримінальною справою за звинуваченням Оніщишена, яка знаходиться на розгляді в цьому суді за правилами КПК України 1960 року, слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Однак зміст обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні не відповідає вимогам вищенаведеної норми процесуального закону відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .
При цьому слід звернути увагу, що обвинувачення, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Проте,як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначений обвинувальний акт щодо обвинуваченого не містить повного й точного формулювання висунутого йому обвинувачення.
Так, апеляційний суд Одеської області, скасовуючи ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року, в своїй ухвалі від 23 січня 2017 року звернув увагу на те, що « …в ухвалі суду не зазначено в чому полягає неповнота формулювання обвинувачення з огляду на кваліфікуючи ознаки інкримінованого кримінального правопорушення, що містяться в викладених в обвинувальному акті фактичних обставинах, встановлених під час досудового розслідування, а також в формулюванні обвинувачення.».
Як убачається зі змісту формулювань обвинувачень обвинувального акту від 4 листопада 2016 року, Оніщишен, не маючи наміру повернути грошові кошти за придбаний та проданий ним в подальшому бджолиний мед в бідонах, ввівши в оману потерпілих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволодів їх майном.
Згідно ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Якщо обвинувальний акт не містить відомостей, які зазначені хоча би в одному пункті вказаної норми закону, то це є підставою для повернення обвинувального акту прокурору з підготовчого судового засідання.
Частина 2 ст.190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.
При кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.190 КК України в обвинувальному акті не розкрито повною мірою об`єктивну сторону шахрайства.
Формулювання обвинувачень у обвинувальному акті неповно містить обставин, які характеризують об`єктивну сторону вказаного кримінального правопорушення, воно наведено без зазначення способів обману, а саме в чому конкретно полягають шахрайські дії, їх характер (активний або пасивний), не зазначено мету інкримінованих дій та у якій формі вчинені вони (усній чи письмовій), що є обов`язковими при описуванні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Отже, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 не відповідає таким вимогам.
Частина 4 ст.291 КПК України передбачає, що до обвинувального акту додаються наступні документи:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
Зі змісту вимог ст.293 КПК України слідує, що надання копії обвинувального акту з додатками до нього обвинуваченому та йому захиснику покладається виключно на прокурора
Однак щодо отримання обвинувального акту з додатками до нього обвинувачений зазначив. що вказані матеріали ним були отримані від слідчого у слідчому ізоляторі, що також є безумовним порушенням закону та підставою для повернення обвинувального акту.
Суд вважає, що твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є неспроможними та таким, що суперечить закону.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Враховуючи наведене, суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, неповно зазначені в обвинувальному акті слідчим та затверджені прокурором, ознаки об`єктивної сторони діянь обвинуваченого, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого захищати себе від конкретного обвинувачення, а також на справедливий судовий розгляд.
Приймаючи до уваги викладений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає наведеним вимогам закону.
В той же час, слід прийняти до уваги, що формулювання обвинувачення - це не просте відтворення диспозиції норми кримінального закону, а виклад її стосовно пред`явленого звинувачення з вказівкою, як це зазначається вище, часу, способу, мотиву й інших обставин, що утворюють склад злочину.
Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 не відповідає вимогам КПК України, а тому він відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Вирішуючи питання щодо направлення кримінального провадження для об`єднання з іншою кримінальною справою до Малиновського районного суду м.Одеса, суд приймає до уваги, що кримінальні справи відносно ОСОБА_11 розглядаються судами за різним правилами кримінально-процесуального закону, а тому клопотання сторони захисту слід вважати таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.291,314,315,370-372,376 КПК України,
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за звинуваченням за ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_10 повернути прокурору Комінтернівської міської прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків.
Клопотання адвоката ОСОБА_4 про направлення даного кримінального провадження до Малиновського районного суду м.Одеса для об`єднання з кримінальною справою за звинуваченням ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення..
Суддя: