Єдиний унікальний номер 722/866/17
Номер провадження 1-в/722/164/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
та засудженого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним вище клопотанням.
В судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 подане ним клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що під час відбування покарання він сумлінно ставиться до праці, бере активну участь у заходах, що проводяться у відділенні. Останнім часом працює в господарській обслузі дезінфектором. Діючих порушень немає, в квітні 2017 року погашене останнє стягнення. Просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.
Голова спостережної комісії при Сокирянській РДА ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без його присутності. Вирішення клопотання залишив на розгляд суду.
Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 , засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 27.05.2013 року за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.1 ст.311, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 06 років 02 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, окрім житла.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 04.10.2012 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.01.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року), у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме 09 місяців 26 днів.
Відповідно кінець строку відбування покарання 08.02.2018 року.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 04 роки 07 місяців 18 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 6 місяців 12 днів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , судом встановлено наступні обставини.
Засуджений ОСОБА_5 до державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67) прибув 10.08.2013 року. По прибуттю в установу, до будь-яких оплачуваних робіт не залучався, стосовно працевлаштування до адміністрації колонії не звертався. Лише в певні періоди відбування покарання залучався до оплачуваної суспільно-корисної праці, а саме з квітня 2015 року по липень 2016 року працював днювальним відділення, з листопада 2016 року по лютий 2017 року працював різноробочим будівельної бригади. До виконання своїх обов`язків та поставлених завдань відносився посередньо, потребував періодичного контролю за якістю виконання. В квітні 2017 року був працевлаштований у господарській обслузі, дезінфектором, де і працює по теперішній час. До виконання своїх обов`язків та поставлених завдань відноситься посередньо, свої обов`язки виконує лише з метою отримання заохочення. Крім цього, встановлено, що у певні періоди перебування в установі засуджений ОСОБА_5 бажання працювати взагалі не виявляв, а саме: з вересня 2013 року по березень 2015 року, у вересні-жовтні 2017 року, а також у березні 2017 року, а тому до будь-якої суспільно-корисної праці не залучався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватися правомірних відносин з персоналом установи. Роботи по благоустрою установи та відділення виконує лише під контролем. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо. Не завжди робить для себе відповідні висновки. Під час відбування покарання реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», здобувши спеціальність «електрогазозварник» у навчальному центрі при установі, однак навчальні заняття відвідував неохоче та під контролем з боку персоналу установи. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом побачень та отримання посилок. Взаємовідносини добрі.
Відповідно до довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_5 за період відбування покарання у виді позбавлення волі, за порушення встановленого режиму відбування покарання в чотирьох випадках був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.
В лютому 2016 року засуджений ОСОБА_5 вже звертався з аналогічним клопотанням до Сокирянського районного суду Чернівецької області, і ухвалою вказаного суду від 18.02.2016 року йому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі було відмовлено (а.с.144-145).
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29.03.2016 року, ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18.02.2016 року залишено без задоволення (а.с.150-151).
Разом з тим, засуджений для себе належних висновків не зробив, своє ставлення до праці не змінив, вчинив ще два порушення, одне з яких є злісним порушенням режиму відбування покарання (зберігання забороненого предмету), за що притягувався 15.08.2016 року та 05.10.2016 року до дисциплінарної відповідальності і на нього накладені стягнення (догана та Дізо -10 діб).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.
Згідно з п. 11 розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить періодична оцінка ступеня виправлення засуджених.
Відповідно до наявних в особовій справі засудженого виписок з протоколів засідання комісії відділення з оцінки ступеню виправлення засуджених, засуджений ОСОБА_5 за період з 22.07.2014 року по 20.01.2015 року не став на шлях виправлення (протокол від 20.01.2015 року(а.с.122)), станом на 26.01.2016 року дотримується вимог режиму відбування покарання (протокол №1 від 26.01.2016 року (а.с.134)), станом на 17.01.2017 року злісний порушник режиму утримання (протокол №1 від 17.01.2017 року (а.с.159)) та станом на 19.07.2017 року не став на шлях виправлення (протокол №7 від 19.07.2017 року (а.с.164)).
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з характеристикою, затвердженою 20.07.2017 року начальником ДУ «СВК № 67» засуджений ОСОБА_5 не досяг необхідного ступеня виправлення, передбаченого ст.81 КК України, і на застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання не заслуговує.
Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що останній стійкого бажання стати на шлях виправлення не мав, своєю поведінкою свого виправлення не довів, тобто не відповідає критеріям застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбачених ч.2 ст.81 КК України, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст. 537-539 КПК України, п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя: