УХВАЛА
29 листопада 2016 року м.Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю слідчого: ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, 23.09.2016 року до ЧЧ Портофранківського ВП надійшла заява гр. ОСОБА_5 , який просить прийняти міри до невстановленої особи, яка шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами, тим самим спричинивши йому матеріального збитку на суму 35 000 грн.
В ході допиту потерпілого ОСОБА_5 , останній пояснив, що в серпні місяці 2016 року він в інтернет-мережу на сайт «OLX» надав оголошення про те, що шукає будівельника на дачу. Після чого, через декілька днів з мобільного номера телефону № НОМЕР_1 йому надійшов дзвінок від хлопця, який назвався ОСОБА_6 , та який погодився працювати у потерпілого.
Під час опитування ОСОБА_8 , останній повідомив, що вищезазначений автомобіль він придбав у невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_9 через інтернет-мережу на сайті «OLX» за 900 долларів США. Після чого ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 вищевказаний автомобіль, ключі та технічний паспорт.
На підставі викладеного, з метою недопущення зникнення, втрати, пошкодження, відчуження предмету злочину, слідчий просив клопотання задовольнити.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані до клопотання матеріали, заслухавши думку слідчого, який вважали необхідним клопотання задовольнити, вважаю, що клопотання про накладення арешту задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Так, згідно ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Однак, клопотання слідчого зазначеній вимозі закону не відповідає. Клопотання про арешт майна обґрунтовано лише формально, що свідчить про його необґрунтованість.
Відповідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, жодній особі не було повідомлено про підозру.
Крім того, з наданих слідчим матеріалів не вбачається що у даному кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи.
Крім того, будь-яких чітких даних про те, яке саме доказове значення може мати зазначене в клопотанні майно, стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено.
Враховуючи викладене вважаю, що будь-якої обґрунтованої необхідності в накладені арешту вказаного майна немає, так як стороною обвинувачення не доведено наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що зазначене в клопотанні майно відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, або відповідає критеріям ст. 96-2 КК України, крім цього воно не перебуває у власності підозрюваного, або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме конфіскації або спеціальній конфіскації, отже будь-якої обґрунтованої необхідності в накладені арешту на вказане майно немає, крім того стороною обвинувачення не доведено, що відповідно до п. 2 ч.3 ст. 132 КПК України потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка є власником вказаного майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.171, 172, 173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: