Справа № 750/3874/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1236/2016
Категорія - ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю: прокурора - ОСОБА_7

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих - ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11

обвинуваченого - ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000941 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, освіта середня, депутат Деснянської районної у м. Чернігові ради сьомого скликання, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі сімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 1275 грн.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишено без розгляду.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_12 обвинувачується у тому, що 31 січня 2016 року, близько 17.00 год., знаходячись у громадському місці, поряд із Спасо-Преображенським собором, що по вул. Преображенській, 1а в м. Чернігові, діючи спільно з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі елементарні правила поведінки в суспільстві, використовуючи нікчемний привід, підійшли до ОСОБА_8 та під час словесного конфлікту, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, безпричинно завдали йому два удари в обличчя. ОСОБА_12 наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя потерпілого, заподіявши при вчиненні своїх хуліганських дій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани верхньої губи, які згідно висновку експерта від 03.02.2016 року № 93, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та крововилив слизової нижньої губи, синці та забиття м`яких тканин обличчя, які як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відразу після цього, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_12 спільно з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, діючи з єдиним умислом, спрямованим на грубе порушення громадського порядку з явною неповагою до суспільства, з особливою зухвалістю, в присутності ОСОБА_8 та інших осіб, які стали свідками даної події, пошкодили автомобілі, які стояли поряд із собором, а саме автомобіль марки «Peugeot expert», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , та автомобіль марки «Daewoo Nexia», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 .

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_12 з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України, місцевий суд зазначив, що, хоча під час вчинення ОСОБА_12 протиправних дій і присутнє грубе порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, проте відсутня така кваліфікуюча ознака хуліганства, як вчинення дій з мотивів явної неповаги до суспільства.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_12 визнати винним за ч.2 ст.296 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Також просив задовольнити цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_12 майнової шкоди. В обґрунтування скарги послався на відсутність в діях обвинуваченого особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_8 . Зазначив, що ОСОБА_12 усвідомлював, що на час конфлікту перебував у громадському місці і його дії переросли з посягання на особу потерпілого в злочин проти громадського порядку хуліганство. Також вказав, що у рішенні суду першої інстанції містяться висновки, що суперечать встановленим ним же обставин. Тобто, судом фактично встановлено, що удаване обвинуваченим порушення ПДР з боку потерпілого стало нікчемним приводом до початку хуліганських дій ОСОБА_12 та іншої особи.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу частково; обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Проте, вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримано.

За змістом п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, в пункті 11 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» вказано, що складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст.334 КПК. У мотивувальній частині вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Порушення при складенні вироку вимог статей 332-335 КПК може бути підставою для його скасування.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону рішення місцевого суду щодо ОСОБА_12 не відповідає, оскільки визнавши останнього винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку сформулював лише обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_12 органом досудового розслідування, за ч.2 ст.296 КК України, а не визнане доведеним судом, що суперечить положенням ст.374 КПК України.

Також, положеннями ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи має це діяння склад кримінального правопорушення і якою саме статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

За змістом п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у співставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

За наявності підстав, для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за ким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин.

Однак, як убачається з вироку суду, у мотивувальній його частині судом дії ОСОБА_12 було перекваліфіковано з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України. При цьому, обвинувачення ОСОБА_12 , визнане судом доведеним, сформульоване нечітко та є неконкретним, оскільки, встановивши в діях обвинуваченого ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, суд одночасно зазначив і кваліфікуючі ознаки хуліганства, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Відтак, під час апеляційного розгляду кримінального провадження встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ст.412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування вироку суду з направленням справи на новий судовий розгляд, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

При новому судовому розгляді необхідно усунути істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначені у цій ухвалі; з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, в тому числі й ті, про які зазначено в апеляційній скарзі прокурора; перевірити відповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінально-процесуального закону. При цьому, за умови підтвердження обсягу обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_12 , і за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, призначення покарання у виді штрафу слід вважати необґрунтованим.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2016 року щодо ОСОБА_12 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4