АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/225/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/226/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2017 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
з участю захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
підозрюваного - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.01.2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Разом з тим, до підозрюваного ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 19 березня 2017 року та покладенням певних обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Як зазначено в ухвалі, 25 січня 2017 року до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , в якому він просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 строком на 60 днів до підозрюваного ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, яке є тяжким злочином, та посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що унеможливлює, як на його думку, застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя послався на те, що підозрюваний не судимий, має постійне місце проживання та роботи, за яким характеризується виключно позитивно, утримує непрацездатну бабусю, страждаючу на недоліки зору і потребує стороннього догляду та що виконання ним процесуальних обов`язків і його належну поведінку може забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України, ніж тримання під вартою, а саме - домашній арешт.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисником підозрюваного ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій просить ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.01.2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або особистої поруки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачениі частиною першої цієї статті.

Відповідно до матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором обґрунтована підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та наведені ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому є достатні підстави для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Згідно ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставин, є достатнім для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Так, слідчий суддя оцінив в сукупності обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме наявність ОСОБА_8 у міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього утриманця, а також наявність в нього місця роботи, у зв`язку з чим застосував щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме - домашній арешт в певний час доби, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляції щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, є неспроможними.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішеннь ЄСПЛ заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

Окрім того, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги захисника є взаємовиключними, оскільки адвокат, стверджуючи про необґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення та недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тобто відсутність взагалі підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу, просить застосувати до підозрюваного інші запобіжні заходи.

Щодо доводів апеляції про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, то вони є несуттевими, оскільки ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а доводи апеляційної скарги захисника правильності цього висновку не спростовують. Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.01.2017 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді