Справа № 152/1114/17
В И Р О К
іменем України
09 серпня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника неповнолітнього
обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Служби у справах дітей
Шаргородської РДА ОСОБА_7 ,
Уповноваженого підрозділу
ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 ,
представника органу пробації ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, невійськовозобов`язаного, з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого 17.05.2017 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік два місяці з випробуванням та іспитовим строком на один рік на підставі ст.ст.75, 104 КК України,

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 17.05.2017 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік два місяці з випробуванням та іспитовим строком на один рік в силу вимог ст.ст.75, 104 КК України, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, зокрема, у період іспитового строку, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 05.06.2017 року приблизно о 16 годині, перебуваючи в с. Пеньківка на вул. Центральній вирішив вчинити крадіжку чужого майна з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ОСОБА_10 . Підійшовши до приміщення магазину і переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою крадіжки, зірвавши навісний замок, ОСОБА_4 спершу проник у підвальне приміщення, звідки через отвір в стелі проник у приміщення торгового залу магазину, де викрав грошові кошти в сумі 841 грн.; 4,5 кг. вживаного одягу, зокрема, дев`ять жіночих платтів два з них синього, решту червоно-сірого, білого, бежевого, чорно-біло-коричневого, біло-чорного, зеленого, рожевого кольорів, три жіночі светри два червоного, один рожевого кольорів, спідницю фіолетового кольору, вартість яких, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №3354-3366/17-21 від 05.07.2017 року становить 96,63 грн. за 1 кг., тобто на суму 434,84 грн.; годинник вартістю 352 грн.; годинник вартістю 171 грн.; два брелоки вартістю по 106 грн. кожен на суму 212 грн.; три флакони парфумів «Ланвін» вартістю 133 грн. кожен на суму 399 грн.; чотири флешки-запальнички вартістю 64,80 грн. кожна на суму 259,20 грн.; безпровідну комп`ютерну мишку вартістю 105 грн., після чого із викраденим майном покинув місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд.
При цьому неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_10 на загальну суму 2774,04 грн.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч.2 ст.17 КПК України).
Аналогічне випливає також із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази, надані стороною обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку і надає оцінку доказів у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України та правовій позиції Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Бочаров проти України».
Під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, його законний представник, потерпіла, досліджені документи, висновки експертиз. При цьому, суд констатує факт, що сторона захисту клопотань про виклик свідків, дослідження доказів сторони захисту не заявляла.
Так, будучи допитаним під час судового розгляду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при вище наведених обставинах визнав, щиро покаявся. Суду показав, що 05.06.2017 року в післяобідній час вирішив вчинити крадіжку з магазину «Євролюкс», що знаходиться в с. Пеньківка на вул. Центральній. В приміщення магазину він проник через підвальне приміщення. Так, підійшовши до дверей, які ведуть у підвал, він шарпнув за колодку, на яку були закриті вхідні двері, після чого колодка відкрилася. Він зайшов у підвал, побачив отвір у стелі, який вів нагору. Підставивши дерев`яний контейнер, він піднявся і через отвір у стелі проник у торговий зал, де викрав одяг, який поскладав у два пакети, два годинники, два брелоки, три флакони парфумів, чотири флешки-запальнички, комп`ютерну мишку, а також грошові кошти в сумі 841 грн., які там же перерахував. Одяг він заховав у складах неподалік від магазину «Євролюкс», три флешки-запальнички викинув у річку, два флакони парфумів розбив, але не пам`ятає, де, а гроші поклав у пластикову пляшку і закопав у лісі. Після того, як наступного дня працівники поліції дізналися, що крадіжку вчинив він, то ним передано їм викрадені речі, які залишилися, а також грошові кошти в сумі 841 грн. У вчиненому він розкаюється, усвідомив свою протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, переконує суд, що ніколи більше не вчинятиме злочинів.
Крім признання ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, його винуватість у вчиненні вказаного злочину підтверджується доказами, зібраними стороною обвинувачення і дослідженими в судовому розгляді.
Так, винуватість ОСОБА_4 підтверджується:
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка суду показала, що є ФОП, здійснює підприємницьку діяльність у магазині «Євролюкс», що знаходиться на АДРЕСА_2 , зокрема, вона здійснює торгівлю вживаним одягом та промисловими товарами. 04.06.2017 року був вихідний день, тому магазин не працював. Напередодні вихідного дня вона та її напарниця закрили касу, в якій було при перерахунку 900 грн., закрили магазин і пішли по домівках. Вранці 05.06.2017 року вона прийшла на роботу, відкрила магазин і виявила крадіжку, тому відразу повідомила в поліцію. Як виявилося, зникли грошові кошти в сумі 910 грн., оскільки напарниця повідомила їй, що до грошей, які були в касі, поклала ще 10 грн., які в неї колись позичила. Також зник вживаний одяг, який вона продає на кілограми, два нових годинники, два брелоки, чотири флешки-запальнички, комп`ютерна мишка, три флакони парфумів. Через певний час працівники поліції з`ясували, що крадіжку вчинив ОСОБА_4 , який частково повернув викрадене майно, зокрема, вживаний одяг вагою 4,5 кг., два годинники, один флакон парфумів, одну флешку-запальничку, два брелоки, грошові кошти в сумі 841 грн., комп`ютерну мишку. Злочином їй завдано суттєвої шкоди. При призначенні покарання ОСОБА_4 покладається на вирішення суду;
- показаннями законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , яка суду показала, що вона має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 є старшим із її неповнолітніх дітей. Він не хотів вчитися у школі, втікав з уроків, так як учні з нього насміхалися. В училищі син також не захотів навчатися і покинув навчання. Син став замкнутий, не бажає ні з ким спілкуватися. ОСОБА_4 зі своїм батьком перебуває у неприязних відносинах через те, що останній часто застосовує до нього фізичне насильство, зокрема, б`є за різні проступки. Вона приділяє синові увагу, придбаває одяг, готує їжу, пере, але не має впливу на його поведінку. ОСОБА_4 , хоч і неповнолітній, але наймається на тимчасові заробітки і заробляє кошти, які витрачає на себе. Вважає, що у сина всього достатньо, потреби в грошах немає. Крім того, син дружить із дівчинкою, яка проживає у малозабезпеченій сім`ї, тому вважає, що речі він викрав, щоб подарувати дівчині. Коли працівники поліції приїхали до її сина з приводу вказаної крадіжки з магазину, то останній повідомив, де заховав викрадене, повернув речі та грошові кошти в сумі 841 грн.
Також, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.06.2017 року від потерпілої ОСОБА_10 ДОП СП Шаргородського ВП ОСОБА_11 , з якого вбачається, що ОСОБА_10 повідомила про крадіжку з її магазину «Євролюкс» одягу, трьох флаконів парфумів, безпровідної комп`ютерної мишки, двох брелоків, чотирьох запальничок, грошових коштів в сумі 900 грн. (а.с.70);
- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 06.06.2017 року, з фототаблицями, відповідно до яких місцем огляду є магазин «Євролюкс» у с. Пеньківка, на вул. Центральній, в торговому залі виявлено відгинання стінки з металопрофілю, через яку здійснено проникнення в магазин; вхід у підвальне приміщення здійснюється через двері, які відкриті, а у підвальному приміщенні наявний отвір у стелі, що веде нагору, біля якого складено один на один дерев`яний ящик і дерев`яний трап (а.с.71-84);
- заявою обвинуваченого ОСОБА_4 від 06.06.2017 року про те, що він добровільно видає працівникам поліції викрадені ним речі з магазину «Євролюкс»: парфуми, два брелоки, флешку-запальничку, два годинники, комп`ютерну мишку, грошові кошти в сумі 841 грн., жіночий одяг (а.с.127);
- даними із протоколу огляду речей від 06.06.2017 року з фототаблицями, відповідно до яких предметом огляду є речі, які ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції, зазначивши, що вони викрадені ним 05.06.2017 року із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зокрема, два годинники, комп`ютерну мишку, флешку-запальничку, два брелоки, парфуми «Ланвін», жіночий одяг плаття, светри, спідницю, грошові кошти в сумі 841 грн. купюрами 2 по 200 грн., 1 100 грн., 6 по 50 грн., 4 по 10 грн., 1 1 грн., які були поміщені ОСОБА_4 в пластикову пляшку (а.с.86-97);
- постановою про визнання речовим доказом і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів: грошових коштів в сумі 841 грн., жіночого вживаного одягу, зокрема, дев`яти жіночих платтів два з них синього, решту червоно-сірого, білого, бежевого, чорно-біло-коричневого, біло-чорного, зеленого, рожевого кольорів, трьох жіночих светрів два червоного, один рожевого кольорів, спідниці фіолетового кольору, двох годинників, двох брелоків, трьох флаконів парфумів «Ланвін», чотирьох флешок-запальничок, безпровідної комп`ютерної мишки (а.с.98);
- розпискою потерпілої ОСОБА_10 від 12.07.2017 року про те, що нею отримано від працівників поліції на зберігання 2 брелоки, 1 флешку-запальничку, 1 безпровідну мишку, два годинники, парфуми «Ланвін», 4,5 кг. жіночого одягу, грошові кошти в сумі 841 грн. (а.с.128);
- даними, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 12.07.2017 року з фототаблицями до нього, з яких вбачається, що слідчий експеримент проведено із неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 з метою перевірки та уточнення відомомстей про вчинену ним крадіжку. ОСОБА_4 добровільно розказав та показав, яким способом проник у приміщення магазину «Євролюкс», в якому місці і які речі викрав з магазину, де знаходилися грошові кошти в сумі 841 грн., які він викрав, помістив у пластикову пляшку і закопав у лісі. Ніяких зауважень та заперечень щодо проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 не мав (а.с.121-125);
- висновком експерта №3367-3372/17-21 від 26.06.2017 року, відповідно до якого вартість годинників становить, відповідно, 352 грн. та 171 грн., туалетної води «Ланвін» 133 грн., USB-накопичувача-запальнички 64,80 грн. (а.с.100-102);
- висновком експерта №3354-3366/17-21 від 05.07.2017 року, відповідно до якого вартість одного кілограма наданих на дослідження вживаних речей (секонд хенд) станом на 06.06.2017 року становить 96,63 грн. (а.с.105-108);
- довідкою вартості ПСК «Шаргородський ринок», відповідно до якої станом на червень 2017 року вартість безпровідної комп`ютерної мишки становить 105 грн. (а.с.111).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням в інше приміщення, повторно, а саме: будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 17.05.2017 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік два місяці з випробуванням та іспитовим строком на один рік в силу вимог ст.ст.75, 104 КК України, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, зокрема, у період іспитового строку, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 05.06.2017 року приблизно о 16 годині, перебуваючи в АДРЕСА_2 вирішив вчинити крадіжку чужого майна з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належить ОСОБА_10 . Підійшовши до приміщення магазину і переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою крадіжки, зірвавши навісний замок, спершу проник у підвальне приміщення, звідки через отвір в стелі проник у приміщення торгового залу магазину, де викрав грошові кошти в сумі 841 грн.; 4,5 кг. вживаного одягу, зокрема, дев`ять жіночих платтів два з них синього, решту червоно-сірого, білого, бежевого, чорно-біло-коричневого, біло-чорного, зеленого, рожевого кольорів, три жіночі светри два червоного, один рожевого кольорів, спідницю фіолетового кольору, вартість яких, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №3354-3366/17-21 від 05.07.2017 року становить 96,63 грн. за 1 кг., тобто на суму 434,84 грн.; годинник вартістю 352 грн.; годинник вартістю 171 грн.; два брелоки вартістю по 106 грн. кожен на суму 212 грн.; три флакони парфумів «Ланвін» вартістю 133 грн. кожен на суму 399 грн.; чотири флешки-запальнички вартістю 64,80 грн. кожна на суму 259,20 грн.; безпровідну комп`ютерну мишку вартістю 105 грн., після чого із викраденим майном покинув місце злочину та розпорядився ним на власний розсуд.
При цьому неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_10 на загальну суму 2774,04 грн.
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_6 , досліджені судом документи, протоколи огляду та слідчих дій, висновки експертів про вартість викраденого, протокол слідчого експерименту, постанова про визнання речовими доказами викрадених речей.
Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч.3 ст.185 КК України суд вважає вірною.
Отже, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.185 КК України.
Виходячи з положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), з проникненням у приміщення, повторно, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна 05.06.2017 року з магазину «Євролюкс» повторно, маючи не погашену в передбаченому законом порядку судимість за вироком Тиврівського районного суду від 17.05.2017 року за вчинення крадіжки, передбаченої ч.2 ст.185 КК України, (а.с.117-119).
При цьому, з досліджених в судовому розгляді доказів, показань обвинуваченого, його законного представника, потерпілого встановлено наступне.
Так, відповідно до обвинувального акту від 14.07.2017 року обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення крадіжки, в тому числі, грошових коштів у сумі 910 грн.
Проте, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 з магазину «Євролюкс» викрав 841 грн., що підтверджується документами, дослідженими судом, зокрема, даними протоколу проведення слідчого експерименту, даними протоколу огляду речей, заявою обвинуваченого ОСОБА_4 про добровільну видачу, в тому числі, грошових коштів в сумі 841 грн., відповідно до яких ОСОБА_4 стверджував про викрадення 841 грн., які в подальшому видав, показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , в яких останній наполягав на тому, що викрав саме 841 грн., так як грошові кошти відразу перерахував, показаннями законного представника, в присутності якої ОСОБА_4 видав працівникам поліції викрадені грошові кошти в сумі 841 грн.
При цьому, суд вважає, що ствердження потерпілої ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 викрав 910 грн. з приміщення магазину «Євролюкс», є надуманими, так як не базуються на належних та допустимих доказах, зокрема, потерпілою не надано суду актів ревізії, касових чеків про продаж товарів з магазину напередодні на суму 910 грн. та будь-яких інших доказів, тоді як обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Прокурор ОСОБА_3 повідомив про те, що в основу обвинувального акту щодо суми викрадених грошових коштів ним бралися тільки пояснення потерпілої. Будь-які касові чеки, книги обліку, акти ревізії відсутні.
Відтак, суд вважає, що є зайвим та безпідставним включення до правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , прокурором, що затверджував обвинувальний акт 14.07.2017 року, та прокурором, який підтримував державне обвинувачення, суми викрадених грошових коштів у розмірі 910 грн., оскільки судом достовірно встановлено, що сума викрадених обвинуваченим грошових коштів з магазину «Євролюкс» становить 841 грн.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Частиною третьою статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відтак, з огляду на аналіз зазначеного кримінального процесуального законодавства та досліджених судом доказів, суд вважає за необхідне з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, виключити з обвинувачення ОСОБА_4 посилання про викрадення 69 грн., оскільки це покращує його становище.
Зазначене, також, узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, вчинив злочин, будучи неповнолітнім (а.с.120). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того, в силу ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , здобутих під час досудового розслідування і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є фізично здоровим, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.115); проживає з матір`ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_12 , а також неповнолітніми братом та сестрою (а.с.114); за місцем проживання виконкомом Пеньківської сільської ради характеризується позитивно (а.с.113).
З акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній ОСОБА_4 , вбачається, що сім`я належить до категорії соціально благополучних, проте, батьки неповнолітнього ОСОБА_4 не мають на нього позитивного впливу, стосунки в родині між батьком і сином неприязні, між ними виникають постійні сварки (а.с.126).
Представники Уповноваженого підрозділу Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 зазначили, що неповнолітній ОСОБА_4 не перебував на обліку в Шаргородському ВП та у Службі в справах дітей, взятий на облік з приводу вчинення ним злочину, з ним проводяться профілактичні заходи. При призначенні ОСОБА_4 покарання просять останнього суворо не карати, врахувати, що він вчинив злочин, будучи неповнолітнім.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 04.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, вчинив умисний тяжкий злочин повторно, будучи неповнолітнім, але щиро покаявся; на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ не перебуває, не виявляє агресії щодо оточуючих людей. Також, обвинувачений проживає у багатодітній сім`ї, яка, проте, на обліку в Шаргородському РЦСССДМ не перебуває, умови проживання задовільні. ОСОБА_4 не працює і не навчається, так як відрахований з Гніванського професійного ліцею за пропуски занять, порушення дисципліни, при цьому до одногрупників ставився вороже, вживав алкоголь, до навчання ставився без інтересу. Шаргородським РВ з питань пробації ОСОБА_4 був направлений у Шаргородський районний центр зайнятості для пошуку роботи чи навчання, але останній від реєстрації в службі зайнятості відмовився, так як, з його слів, допомагає батькам по господарству та наглядає за молодшими дітьми в сім`ї. За даними Шаргородського РЦ СССДМ, ОСОБА_4 планів на майбутнє не має, при спілкуванні замкнутий, здатний мислити раціонально. З рідними ОСОБА_4 близьких контактів не має, рідко звертається за допомогою та підтримкою. Ризик вчинення повторного злочину оцінюється як високий. Відповідно до висновку укладача досудової доповіді начальника Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_9 , на поведінку ОСОБА_4 впливають такі фактори як недостатньо організоване дозвілля, неконструктивне проведення вільного часу, відсутність особистих інтересів, іноді вживання алкоголю. Виправлення обвинуваченого можливе, на думку укладача досудової доповіді, без ізоляції від суспільства, із застосуванням заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків повторного вчинення злочину (а.с.47-51).
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_4 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері та батька за його поведінкою та спілкуванням за межами будинку, недостатній вплив матері та батька на формування поведінки обвинуваченого, неконструктивна організація дозвілля та проведення вільного часу без належного контролю з боку дорослих членів сім`ї.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах ізоляції від суспільства та призначення останньому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, яке, відповідно до ч.1 ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
При цьому покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити за правилами, встановленими ст.71 КК України, тобто за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Тиврівського районного суду від 17.05.2017 року.
При цьому, суд призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Оцінюючи доводи в судових дебатах прокурора про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням та сторони захисту про те, що при призначенні покарання обвинуваченому слід застосувати ст.75 КК України і звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд приходить до наступного висновку.
Насамперед, суд констатує, що, відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.3 ст.185 КК України встановлює кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна.
Відтак, виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким.
Щире каяття обвинуваченого, складне виховання останнього батьками та наявність непорозумінь між ним та батьками не знижує ступеню винуватості ОСОБА_4 , а також ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, на чому наполягала захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , щире каяття є лише пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною.
Таким чином, щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обвинуваченого обставина, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, але, на переконання суду, не змінюють того, що вчинений ним злочин у період іспитового строку є тяжким, суспільно небезпечним, який порушує конституційні права потерпілої ОСОБА_10 .
Тому, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і не знаходить підстав для застосування ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 26.06.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №3367-3372/17-21 (а.с.100-102), вартість експертизи становить 594 грн. (а.с.103); 05.07.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №3354-3366/17-21 (а.с.105-108), вартість експертизи становить 1287 грн. (а.с.109).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1881 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з ОСОБА_4 .
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Грошові кошти в сумі 841 грн.; 4,5 кг. вживаного одягу, зокрема, дев`ять жіночих платтів два з них синього, решту червоно-сірого, білого, бежевого, чорно-біло-коричневого, біло-чорного, зеленого, рожевого кольорів, три жіночі светри два червоного, один рожевого кольорів, спідницю фіолетового кольору; два годинники; два брелоки; парфуми «Ланвін»; флешку-запальничку; безпровідну комп`ютерну мишку, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження і знаходяться на зберіганні в потерпілої до вирішення кримінальної справи (а.с.98, 128), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_10 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.05.2017 року два місяці позбавлення волі і остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки два місяці.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: грошові кошти в сумі 841 (вісімсот сорок одна) гривня; 4,5 (чотири з половиною) кілограми вживаного одягу: дев`ять жіночих платтів два з них синього, решту червоно-сірого, білого, бежевого, чорно-біло-коричневого, біло-чорного, зеленого, рожевого кольорів, три жіночі светри два червоного, один рожевого кольорів, спідницю фіолетового кольору; два годинники; два брелоки; парфуми «Ланвін»; флешку-запальничку; безпровідну комп`ютерну мишку повернути володільцю ОСОБА_10 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 1881 (одну тисячу вісімсот вісімдесят) гривень за проведення товарознавчих експертиз.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1