Справа №591/391/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/135/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
17 березня 2017 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми, розглянувши клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_10 , погоджене прокурором прокуратури Сумської області ОСОБА_11 про арешт майна, постановив ухвалу, якою поновив строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 17.02.2017 р. з домоволодіння по АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_12 та відмовив в задоволенні клопотання слідчого.

Постановлену ухвалу, слідчий суддя обґрунтовує тим, що на час розгляду клопотання слідчим не надано доказів, що транспортні засоби належать ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , та були використані як засіб чи предмет вчинення злочину, їх використання необхідне для подальшого проведення слідчих дій; вони мають значення для кримінального провадження. Наявність визначених кримінальним процесуальним законодавством ризиків не підтверджується наявними матеріалами, вони лише формально наведені в клопотанні слідчого.

У поданій апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вважає, що судове рішення не відповідає вимогам ч. 1 ст. 411 КПК України, а саме не взято до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки. Під час дослідження документів захисником ОСОБА_8 не надано жодних підтверджуючих документів на автомобілі УАЗ 469 д.н. НОМЕР_1 , синього кольору, УАЗ 469 д.н. НОМЕР_2 , чорного кольору, УАЗ 396200, без номерних знаків, зеленого кольору.

Незважаючи на наведені доводи про відсутність будь-яких документів на вилучені автомобілі, визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні за постановою слідчого, яка не оскаржувалася і є законною, слідчий суддя без належного мотивування вказав про відсутність підстав вважати, що вилучене майно є доказом злочину.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, доводи ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і прохав ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, прокуратурою Сумської області розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 309, 290 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території Краснопільського району діють групи місцевих мешканців, які за сприянням співробітників правоохоронних органів здійснюють переміщення товарів через державний кордон України до Російської Федерації поза митним контролем. Від вказаної протиправної діяльності співробітники Краснопільського ВП ГУ НП в Сумській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 систематично отримують неправомірну вигоду за невжиття заходів до перешкоджання незаконному переміщенню товарів через державний кордон України із Російською Федерацією та не притягнення останніх до передбаченої законом України відповідальності. Також правоохоронці здійснюють інформування порушників про маршрути руху працівників прикордонної служби, вказують місця для незаконного перетину державного кордону, здійснюють контроль за місцями накопичення товарів, для подальшого переправлення через державний кордон.

На підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми, від 27 лютого 2017 року, клопотання слідчого задоволено частково та накладено арешт на вилучені 17 лютого 2017 року під час проведення обшуків у кримінальному провадженні № 0000012 у домогосподарстві, розташованому у смт. Краснопілля, вул. Мезенівська, 105, Сумської обл.: автомобіль «УАЗ 469», реєстраційний № НОМЕР_1 , синього кольору, номер кузову НОМЕР_3 , ключ у кількості 1 шт.; автомобіль «УАЗ 469» реєстраційний № НОМЕР_4 , чорного кольору, ключі від автомобіля у кількості 3 шт; - ключі від автомобіля в кількості 5 шт.; автомобіль «УАЗ 396200», без номерних знаків, зеленого кольору, номер кузову НОМЕР_5 , ключі від автомобіля у кількості 2 шт.; - автомобіль «УАЗ 3163 Патриот», реєстраційний № НОМЕР_6 , сірого кольору, номер кузову НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , ключі від автомобіля у кількості 2 шт. та брелок від сигналізації.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 березня 2017 року скасовано ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми, від 27 лютого 2017 року, про арешт майна вилученого в ході обшуків у кримінальному провадженні № 0000012 за ст. 368 ч. 3 КК України та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 18.08.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України.

Так, з урахуванням положень ст. ст. 2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Частиною 3 ст. 368 КК України передбачена кримінальна відповідальність за набуття особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність активів у значному розмірі, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами, а так само передача нею таких активів будь-якій іншій особі вчинені службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище.

Однак, ані у витягу із ЄРДР, ані у клопотанні слідчого, яке погоджене прокурором, не конкретизовано в чому полягала об`єктивна сторона кримінального правопорушення у даному конкретному випадку, у зв`язку з чим відсутні розумна підозра вважати, що вилучені автомобілі є доказами злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Арешт майна відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стороною кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, не доведено наявність достатніх підстав вважати, що вилучені автомобілі можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, як не встановлено підстав вважати, що вони можуть підлягати спеціальній конфіскації, зокрема відповідають будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4 ч.1 ст.96-2 КК України.

Колегія судів дійшла висновку, що жодних документів в обґрунтування заявленого клопотання для арешту майна, його відповідності критеріям, передбачених ч.2 ст.167 КПК України не зазначено.

Матеріали кримінального провадження не містять достатніх доводів вважати, що тимчасове вилучене майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Також не доведено ризиків щодо можливості приховування майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, з викладених у ній доводів, як необґрунтовану - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 167, 170, 172, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_10 про арешт майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - без задоволення

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5