26 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
уродженця м. Дубно Рівненської області,
який мешкає за адресою:
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою засудженого на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської областівід 24 січня 2017 року,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції не роз`яснив йому положення ст. 349 КПК України та не з`ясував правильність розуміння порядку розгляду провадження за умовами зазначеної статті, чим порушив його право на захист. Поза увагою суду залишились його пояснення про те, що він не порушував Правил дорожнього руху та взагалі не бачив потерпілого. Також не був допитаний свідок за клопотанням сторони обвинувачення. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції формально розглянув скаргу його захисника, доводів, викладених в апеляційній скарзі, не спростував та постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК України. Зазначає, що судами при призначенні покарання не враховано усіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що у нього на утриманні знаходиться троє малолітніх дітей.
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 лютого 2016 року приблизно о 21.45 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «BАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у смт. Клесів Сарненського району Рівненської області, порушив вимоги п.п. 2.9а, 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з мопедом «SUZUKI», без реєстраційного номерного знаку, № рами НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів провадження та аудіозапису судового засідання, суд першої інстанції після допиту обвинуваченого та потерпілої, з`ясувавши в присутності захисника правильність розуміння ОСОБА_5 змісту обвинувачення та роз`яснивши відповідні наслідки такого розгляду, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо обставин, які ніким не оспорювались.
Крім того у своїх показаннях ОСОБА_5 не заперечував пред`явленого обвинувачення, повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, порушень вимог ч. 3 ст. 349 КПК України при розгляді справи судом першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Вирок суду є законним і обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Отже доводи касаційної скарги засудженого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Також колегія суддів погоджується з рішенням суду про призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки суд дотримався положень ст.ст. 50, 65-67 КК України та врахував, крім тяжкості злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, наявність обставин, що пом`якшують покарання - часткове добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди та наявність на утриманні засудженого трьох неповнолітніх дітей.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , ретельно перевірив викладені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської областівід 24 січня 2017 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3