Справа № 460/4580/16-к
Провадження №1кп-460/291/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.03.2017 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Яворові, матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000156 від 24.06.2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого у ПП "Леварний завод" формовщиком, звільненого з військової служби 09.06.2016 року, українця, громадянина України, раніше не судимого, учасника бойових дій,

у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 07 травня 2015 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією та перебував на посаді старшого кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення роти забезпечення - номер обслуги 2 гранатометного відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки, ВОС145533А відповдно до наказу №270 від 27.09.2015 року.
З 03.04.2016 року по 10.04.2016 року та з 28.04.2016 року по 20.05.2016 року ОСОБА_4 в умовах особливого періоду, маючи намір тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насліди, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх обов`язків, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та ухилився від проходження військової служби, що дислокувалась на території 184 навчального центру, військове містечко " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 03.04.2016 року по 10.04.2016 року та з 28.04.2016 року по 20.05.2016 року перебував за межами території військової частини польова пошта - НОМЕР_1 , тобто був відсутній на службі у вказаний період і проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах особливого періоду, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.

Крім цього, додатково пояснив, що він змушений був залишити військову частину і поїхати додому, оскільки його мати хворіє на цукровий діабет і в період з 03.04.2016 року по 10.04.2016 року та з 28.04.2016 року по 20.05.2016 року перебувала в лікарні. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться, просить суворо не карати.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинено в умовах особливого періоду, доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ч.1п.2 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння, те, що особа у важкий для держави час брала участь в бойових діях в період з 08.06.2015 року по 26.02.2016 року.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

З гідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При обранні покарання обвинуваченому по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості, та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, його відношення до скоєного злочину, а тому слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням наведеного та відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з встановленням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, та призначити йому покарання, у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1