В И Р О К
іменем України
"08" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2014 за № 0014664 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого, маючого на утриманні сина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 25.12.2015 Дніпровським райсудом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання у порядку ст. 75 цього Кодексу з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 27.10.2014 приблизно о 12:00 попередньо домовився з ОСОБА_6 про таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у приміщення.

Надалі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 27.10.2014 приблизно о 12:40, з метою вчинення крадіжки з квартири громадян, підійшли до будинку АДРЕСА_3 , й зайшли до одного з під`їздів вищевказаного будинку.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 піднялись на 7-й поверх будинку АДРЕСА_3 , підійшли до дверей квартири АДРЕСА_4 і впевневшись в тому, що господарі квартири відсутні, попередньо подзвонивши в дверний дзвінок, вибрали об`єктом свого злочинного умислу майно з вищевказаної квартири, яке належнить ОСОБА_8 .

В подальшому, вчиняючи свої злочинні наміри ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , впевнившись, що сторонні особи за їх діями не спостерігають, будучи переконаними, що їх злочинні дії залишаються не поміченими, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, за допомогою інструментів, що були у них заздалегідь підготовлені для вчинення крадіжки з квартир громадян, пошкодили замок вхідних дверей, після чого проникли в квартиру АДРЕСА_4 вказаного будинку.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи за попередньою домовленістю ОСОБА_6 залишився на сходах в під`їзді, в той час ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 , таємно викрав майно, належне ОСОБА_8 , а саме: монітор марки « Samsung», чорного кольору, вартістю 1000 гривень; нетбук марки «Asus» темно червоного кольору, вартістю 3000 гривень; ігрову приставку « Sony Play Station 2» чорного кольору, вартістю 1000 гривень; 2 мобільні телефони марки «Samsung GT-55250» білого кольору, загальною вартістю 1000 гривень; каблучку( біжутерія), матеріальної цінності не становить; срібний ланцюжок, вагою 1 г.,вартістю 50 гривень; сережку (біжутерія) матеріальної цінності не становить; 2 монети, номіналом 5 євроцентів (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становили 3 гривні 44 копійки); 2 монети, номіналом 2 євроценти (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становили 43 копійки); монету, номіналом 20 євроцентів (станом на 27.10.2014 року згідно курсу НБУ становила 6 гривень 88 копійок); 3 монети, номіналом 1 евроцент (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становили 49 копійок); 3 монети, номіналом 2 російські рублі (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становили 92 копійки); 3 монети, номіналом 10 рублів (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становили 9 гривень 29 копійок); 2 монети, номіналом 50 євроцентів (станом на 27.10.2014 року згідно курсу НБУ становили 16 гривень 39 копійок); монету, номіналом 5 рублів (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становила 1 гривню 54 копійки); монету, номіналом 5 швецарських франків (станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становила 6 гривень 79 копійок); 2 монети номіналом 5 та 20 confoederatio helvetica (станом на 27.10.2014 року згідно курсу НБУ становили 135 гривень 90 копійок; гроші в розмірі 3600 гривень та 150 доларів США ( станом на 27.10.2014 згідно курсу НБУ становили 1942 гривні 54 копійки), чим завдали матеріального збитку потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 11774 гривні 07 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядившись на власний розсуд.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що вину не визнає у повному обсязі, а дії слідства відносно нього взагалі вважає своїм переслідуванням так, як Дарницьким судом м. Києва він у рамках іншого кримінального провадження був виправданий та, як наслідок прокурора, який був у ньому процесуальним керівником було звільнено.

Так, він з ОСОБА_6 дійсно 27.10.2014 приблизно о 12:40 перебували у одному з під`їздів будинку АДРЕСА_3 так, як мали намір поспілкуватися з роботодавцем щодо майбутньої роботи.

Після розмови, вийшли з під`їзду, зупинили таксі та мали їхати далі у своїх справах, однак були затримані міліціянтами.

Пакети у якому перебувало майно потерпілої йому не належить, він лише допомагав ОСОБА_6 піднести один пакет.

Аналогічного пояснення, щодо обставин справи надав обвинувачений ОСОБА_6 , зазначивши, що саме ОСОБА_7 запропонував піти за вквазаною адресою. В під"їзді він залишився чекати його на сходинковій клітині, а коли ОСОБА_9 довго не було, вирішив піднятись. Коли підійшов до квартири, в двері якої раніше дзвонив ОСОБА_7 , вона була вікрита, він покликав ОСОБА_7 , але той йому не відповів й він повернувся назад, не заходичи до квартири.
Також обвинувачений вказав, що саме ОСОБА_7 попросив його допомогти нести пакети з речами, повідомивши що речі належить йому.

Крім того, обвинувачені висловили думку про те, що їх вина ґрунтується на припущеннях, а тому у силу положень ст. 62 Конституції України, вони мають бути виправданні.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 серед іншого зауважив, що посадові особи правоохоронних органів застосовували до нього психологічне й фізичне насильство у ході розслідування цього кримінального провадження.

У той же час, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_8 надала суду показання в яких зазначила, що за викликом слідчого прибула до РУ, де їй було пред`явлено викрадене у неї майно.

Вказала на те, що дійсно у вказаний період часу в її квартирі АДРЕСА_5 сталася крадіжка та було викрадено її майно, яке вказано в обвинувальному акті, як-то: монітор марки «Samsung»; нетбук марки «Asus», ігрова приставка «Sony Play Station 2», 2 мобільні телефони марки «Samsung GT-55250», каблучка (біжутерія), срібний ланцюжок; сережка (біжутерія), низку монет, гроші в розмірі 3600 гривень та 150 доларів США, чим завдали матеріального збитку на загальну суму 11774 гривні 07 копійок.

Самого моменту викрадення майна потерпіла не бачила.

Вказані показання обвинувачених та потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Крім того, будучи допитаними, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен окремо, зазначили суду, що вони 27.10.2014 вперіод часу з 19:30 до 20:00 були понятими під час огляду в квартирі АДРЕСА_5 .

Обстановка у помешканні була в цілому порушена, речі розкидані на підлозі й дивані.

Огляд було проведено у їх присутності та інших учасників. Права їм роз`яснено. За його наслідками складено протокол, який ними підписано. Викладені у протоколі дані відповідали дійсності.

Також свідок ОСОБА_10 вказала, що бачила у «глазок» своїх дверей силует двох чоловіків, які заходили до квартири потерпілої, а тому викликала міліцію. Обличь чоловіків не бачила, тільки їх силуети.

Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , кожен окремо, зазначили суду, що як працівники Дніпровського РУ в м. Києві приймали участь при проведені процесуальних й слідчих дії у рамках даного провадження.

Самі процесуальні дії були проведені ними із дотриманням норм КПК України.

Зокрема, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вказали, що затримували обвинувачених у ТЗ «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , біля будинку потерпілої й у них було вилучено викрадене майно.

В свою чергу, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_15 зазначив суду, що працював неофіційно, як таксист. 27.10.2014 обвинувачені звернулись до нього для надання послуг у сфері перевезення, на що він погодився, однак дану послугу надати не встиг з огляду на прибуття правоохоронних органів, які й затримали замовників.

Свідок вказав, що обвинувачені мали при собі пакети, які в подальшому були вилучені працівниками міліції.

Також, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_16 зазначив суду, що 27.10.2014 близько 13:30 в районі ринку «Юність» в м. Києві зустрів обвинуваченого ОСОБА_7 , який давав йому свій телефон для здійснення дзвінка, з огляду на те, що свій мобільний телефон свідок забув дома.

Поряд з цим, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_17 зазначив суду, що 27.10.2014 десь близько 09:00 в районі ст.м. «Дарниця» в м. Києві зустрівся з обвинуваченими. Вони стали спілкуватися між собою. Під час розмови, випили пива. У ході бесіди він дізнався, що вони мають намір піти на співбесіду до роботодавця з метою працевлаштування на роботу. Запропонували йому піти також, але свідок відмовився, у зв`язку зі своєю зайнятістю. Обвинувачені пішли ж разом на цю співбесіду.

Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаних свідків визнає їх допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України та належними, адже вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України, а саме орієнтовний час, місце та інші обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

Зокрема, суд враховує те, що обвинувачені, згідно показань свідків, при затримані у ТЗ мали при собі у тому числі речі, які були викрадені з квартири потерпілої.

Обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як про те вказував обвинувачений на початку судового розгляду, надано не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Протоколом огляду місця події від 27.10.2014 складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в період часу з 19:30 до 20:00 підтверджується місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано, що в квартирі АДРЕСА_5 було проведено огляд. Обстановка у помешканні була в цілому порушена, речі розкидані на підлозі й дивані. За наслідками огляду вилучено сліди.

З протоколу огляду місця події від 27.10.2014 складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 в період часу з 16:15 до 16:30 підтверджуються інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано, що в коридорі на 8 поверху по АДРЕСА_3 було проведено огляд.

У квартирі АДРЕСА_4 виявлено пошкодження замку (верхнього).

Згідно даних протоколу огляду місця події від 27.10.2014 складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в період часу з 14:00 до 15:45 підтверджується інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано, що на земельній ділянці по АДРЕСА_6 виявлено ТЗ «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , у середні якого були наявні поліетиленові пакети у середині яких виявлено речі викрадені у потерпілої.

Також у одному з пакетів було виявлено рукавички синього кольору, викрутки зі змінною насадкою, плаcкогубці, інструменти для нарізки/різби, 3 шматки залізної проволоки, тобто саме ті допоміжні речі, які є необхідними для проникнення до тієї чи іншої квартири.

Даний огляд ТЗ було проведено за згодою власника ОСОБА_15 , який з даного питання надав відповідну заяву від 27.10.2014.

Протоколом огляду предметів від 18.11.2014 із фото-таблицею складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_20 в присутності понятих в період часу з 10:30 до 11:30 підтверджується місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у цьому протоколі зафіксовано, що було оглянуто речі вилучені у ТЗ «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: нетбук темно червоного кольору, на лицьовій стороні якого латинськими літерами зображено надпис « А81І8»,ігрова приставка чорного кольору, на лицьовій стороні якої зображено латинськими літерами надпис «Р82» з 2-ма ігровими джойстиками, на яких знаходиться аналогічний надпис, зарядний пристрій до ігрової приставки чорного кольору, 2 мобільні телефони марки « Самсунг»- білого кольору, підставка до монітору сріблястого кольору, монітор марки « Самсунг»., срібне кільце, срібна сережка, срібний ланцюжок, монети в кількості 20 одиниць, а саме: 2 монети номіналом 5 євроцентів, 2 монети номіналом 2 євроценти, 1 монета номіналом 20 євроцентів, 3 монети номіналом 1 євроцент, 3 монети номіналом 2 російські рублі, 3 монети номіналом 10 рублів, 2 монети номіналом 50 євроцентів, монета номіналом 5 рублів, монета, номіналом 5 швейцарських франків, 2 монети номіналом 5 та 20 confoederatio heivetica.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 237, 223, 234 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 28.10.2014 складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_20 в присутності понятих, потерпілої та обвинуваченого ОСОБА_6 в період часу з 13:50 до 14:05 із долученим відеозаписом підтверджуються інші обставини вчинення кримінального правопорушення, як-то алгоритм дій обвинувачених.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Згідно даних встановлених на підстави ухвали суду про тимчасовий доступ у порядку ст. 333 КПК України, які зафіксовані у порядку п. 2 ч. 1 ст.103 цього Кодексу на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії встановлено, що у ньому відображено дані щодо дати, часу та тривалості вхідних та вихідних телефонних з`єднань, імеі номера радіоелектронних засобів з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій, їх адресу, а саме м. Київ, вул. Попудренка, 34, але він не містить відомості про адресу місцеперебування абонентів зазначених телефонних номерів в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання.

Вулиця Бойченка у м. Києві перебуває саме у зоні дії базової станції, яка розташована за адресою АДРЕСА_7 .

З протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_7 здійсненого слідчим Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_20 від 27.10.2014 слідує, що він був затриманий у порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. Час фактичного затримання 13:30 27.10.2014.

Тобто, цим доказом підтверджується факт знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 на місці події в момент вчинення злочину, порушення вимог КПК України при їх складанні не виявлено.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні згідно ст. 91 цього Кодексу, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Щодо протоколу одночасного допиту осіб від 20.11.2014 складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_20 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то суд визнає його не належним з огляду на те, що ним ні прямо, ні непрямо не підтверджуються існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

З висновку експерта № 1918 від 09.12.2014 слідує, що слід рукавички, залишений рукавичкою, також типу як і рукавчика, яка була вилучена під час проведення ОМП 27.10.2014 за адресою: АДРЕСА_6 з кольорового пакету, що був у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З висновку експерта № 1917 від 10.12.2014 випливає, що сліди пальців рук № 1, № 3, що вилучені з пляшки пива «Чернігівське» при ОМП 27.10.2014 за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 15/1 залишені, відповідно, вказівним та безіменним пальцями правої руки ОСОБА_6 .

З висновку експерта № 1919 від 10.12.2014 випливає, що сліди рукавички № 1, що вилучений з нетбуку «Асус» та № 2 з підставки екрана залишені рукавичкою, також типу як і рукавчика, яка була вилучена під час проведення ОМП 27.10.2014 за адресою: АДРЕСА_6 з кольорового пакету, що був у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належним і допустимим доказом.

Як наслідок, цими доказами в їх сукупності підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Щодо висновку експерта № 1916 від 10.12.2014 з якого слідує, що слід пальця руки № 1 з мотка скотчу в кімнаті № 2 залишений не обвинуваченими, то суд цей доказ визнає допустимим так, як він отриманий у порядку КПК України, але не належним з огляду на те, що ним ні прямо, ні непрямо не підтверджується існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
В частині доводів обвинуваченого про те, що до нього під час слідства застосовувалися незаконні дії з боку працівників міліції, а саме методи фізичного та психологічного впливу, то суд вважає їх такими, що не віднайшли свого підтвердження у ході судового слідства, виходячи з того що для їх обґрунтування обвинуваченими не було надано будь-яких доказів у розумінні ст. 84 КПК України, зокрема суд враховує той факт, що обвинувачений про злочин правоохоронних органів з даного питання у порядку ст. 214 КПК України не повідомляли взагалі, а тому вважає посилання на ці обставини тільки в ході судового розгляду даного кримінального провадження намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Не кореспондуються такі доводи і з позицією ЄСПЛ висловленою у рішеннях по справах: "Григор`єв проти України" (рішення ЄСПЛ від 15 травня 2012 року), "Клішин проти України" (рішення ЄСПЛ від 23 лютого 2012 року), "Коробов проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року),"Ошурко проти України" (рішення ЄСПЛ від 8 вересня 2011 року), "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року), "Савін проти України" (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2012 року), в яких останній вказав на те, що оцінюючи докази, Суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ознак чи неспростовних презумпцій факту (див., в якості класичного прикладу, вищезазначене рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161). Коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно державним органам - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади,- і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції факту (див. рішення у справі «Селмуні проти Франції» (Selmouni v. France) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII), однак у даному випадку, факту наявності тілесних ушкоджень у обвинувачених після затримання чи під час утримання під вартою встановлено взагалі не було, як і застосування тиску.
В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором та стороною зхаисту було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій зі слів обвинувачених, враховуючи зокрема надані показання свідками у суді та дані протоколів огляду, в яких чітко зафіксовано, що майно потерпілої вилучено у обвинувачених та уних були наявні допоміжні речі необхідні для проникнення до квартири, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, тобто такі показання за своєю суттю в цій частині є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», так, як їх доводи не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив повторне таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, яке поєднане з проникненням у приміщення.

Також суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, яке поєднане з проникненням у приміщення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують, або ж обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_6 наявність щирого каяття, як про те вказано в обвинувальному акту, суд не убачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав, надав показання, які в ході судового слідства не підтвердилися, та визнані такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, в ході судового розгляду вибачення у потерпілої не просив, критично свої дії не оцінив, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, але з 11.03.2011 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, вживання зі шкідливими наслідками, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений, має вищу освіту), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання та відсутність у неї матеріальних вимог; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, суд враховує, що пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» (надалі Постанова) регламентовано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 не був засуджений 25.12.2015 Дніпровським районним судом м. Києва до покарання, яке належало відбувати реально, а даний злочин ним було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові такі вироки мають виконуватися самостійно.

У той же час, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є наявність на утриманні сина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого останній батьківських прав не позбавлений.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (працює, раніше судимий, одружений, має вищу освіту), наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім (син, дружина), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; роль серед співучасників, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 цього Кодексу до обвинувачених, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, однак покласти обов`язки із числа регламентованих ч. 5 ст. 194 даного Кодексу.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу у поєднанні з тим, що на даний час, до нього у рамках іншого кримінального провадження застосованого запобіжний захід у вигляді утримання під вартою, слід скасувати так, як він об`єктивно не має змоги виконувати вимоги останнього.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченим термін їх попереднього ув`язнення, а саме ОСОБА_6 з 27.10.2014 до 29.10.2014 та ОСОБА_7 з 27.10.2014 до 02.02.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання процесуальних витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винувати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 27.10.2014 до 02.02.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання.

ОСОБА_6 визнати винувати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2015, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 27.10.2014 до 29.10.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді домашнього арешту - скасувати.

Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання.

Речові докази у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2014 за № 0014664 залишити у володінні ОСОБА_8 , окрім, рукавичок синього кольору, викрутки зі змінною насадкою, плакогубців, інструментів для нарізки/різьби, 3 шматків залізної проволоки, слідів, які слід знищити.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1