Справа № 308/654/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ужгород, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
17 жовтня 2015 року приблизно о 16 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Баб`яка в м. Ужгороді зі сторони вул. Капушанської у напрямку вулиці Загорської порушуючи вимоги п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, біля кафе - зупинки, що знаходиться по вул. Баб`яка, 5 «а» в м. Ужгороді, не переконався в безпечності маневру, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення із зустрічним, технічно справним автомобілем марки «Опель Вектра» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по зустрічній смузі руху зі сторони вулиці Загорської у напрямку вулиці Капушанської в м. Ужгороді.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди водій автомобіля марки «Опель Вектра», ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді : Поєднана травма: ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ст. важкості. Забійно - скальпована рана лобної ділянки зліва. Забій грудної клітки . Забій дисторзія лівого променево-зап`ястного суглобу», які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1035 від 25.11.2015 року за своїм характером, відносяться до середньої тяжкості.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав, розкаявся у вчиненому.
Разом з тим, під час здійснення головуючим процессуальних дій по визначенню обсягу та порядку дослідження доказів , обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає частково.
Визнав фактичні обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Заявлений потерпілим цивільний позов не визнав. По суті фактичних обставин справи пояснив, що 17.10.2015 року точної години не пам`ятає, управляв автомобілем марки «ВАЗ 2107» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул . Баб`яка, у м. Ужгороді зі сторони вул. Капушанської у напрямку вулиці Загорської зі швидкістю 30 км/год. , не зупиняючись перед здійсненням маневру повороту , здійснив маневр повороту ліворуч до гаражного кооперативу. Коли його автомобіль виїхав на зутрічну смугу руху , він побачив автомобіль, який рухався біля магазину Епіцентр на великий відстані від нього. В той час коли його автомобіль знаходився на зустрічній смузі руху, відчув удар, вспишку, вилетіло переднє скло автомобіля, відчув удар в область голови, від якого пішла кров. Вказав, що самостійно вийшов із автомобіля після зіткнення, бачив толпу людей біля іншого автомобіля, перебував у шоковому стані і пішов до гаражів, присів і відключився, проснувся опівночі і пішов додому . Коли прийшов додому , дружина йому повідомила, що приходили працівники ДАІ. За медичною допомогою до лікарів не звертався. Через день самостійно звернувся до працівників поліції. Заперечив факт вживання ним алкогольних напоїв та перебування у стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що він хотів скоренько заїхати в гараж, можливо відвлікся і відчув удар. В подальшому свою вину у вчиненому визнав повністю. Заявлений потерпілим цивільний позов не визнав, вказав , що позивачем не доведено належними доказами нанесення матеріальної шкоди та моральної шкоди. Визнав, що жодної шкоди потерпілому не відшкодував.
Не зважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого в судовому засіданні, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 17.10.2015 р. біля 16 год. 00 хв. він управляв автомобілем марки «Опель Вектра» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю 40 км/год. по вул. Баб`яка, у м. Ужгороді від магазину Епіцентр в напрямку с. Сторожниця, приблизно на відстані 200 м. за магазином Епіцентр та за АЗС «ОККО», на нього наїхав автомобіль марки «ВАЗ 2107». Зазначив, що видимість була хороша, було сіро, водій автомобіля марки «ВАЗ 2107» виїхав на зустрічну смугу руху, тобто їхав по смузі руху його автомобіля, він помітив автомобіль «ВАЗ 2107» на відстані 5-7м. , він встиг зробити маневр вправо з метою уникнення зіткнення, однак від удару його автомобіль відкинуло в сторону на тротуар. Удар відбувся у передню ліву фару автомобіля. З ним в автомобілі перебував його онук. В результаті зіткнення автомобілів він отримав травму черепа. Він бачив як, водій автомобіля марки «ВАЗ 2107» випав із автомобіля і поповз в кущі, і чув як люди почали кричати: Ловіть він п`яний . Викликали швидку допомогу і він знаходився на стаціонарному лікуванні більше одного місяця.

Заявлений ним цивільний позов підтримав з підстав та мотивів викладених у цивільному позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у цивільному позові. Вказав, що ліки придбав за власні кошти, автомобіль на даний не відремонтований.

Малолітній свідок ОСОБА_8 який допитаний зі сторони обвинувачення в судовому засіданні у присутності законного представника ОСОБА_9 та представника органу опіки і піклування Ужгородської міської ради - ОСОБА_10 показав, що їхав разом із дідиком ОСОБА_4 в автомобілі біля магазину Епіцентр в м. Ужгород приблизно біля 15 год. 20хв. точної години не пам`ятає, в той час падав дощ. На смугу їх руху виїхав автомобіль, який завернув на їх автомобіль, дідик затормозив, однак відбувся удар, від якого у дідика була розбита голова і перелом. На зупинці від сторонньої жінки він попросив зателефонувати татові. Вказав , що водій з іншого автомобіля до них не підходив, він відкрив капот автомобіля і пішов.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_11 пояснив, що висновок судової автотехнічної експертизи № 18 від 15.01.2016 року складений ним підтримує. Вказав, що сліди гальмування автомобілів не відображено, а тому не можливо експертним шляхом встановити швидкість руху автомобілів. Якщо водій автомобіля застосовує гальмування, то слід гальмування виникає через 20 метрів. Водій автомобіля «Опель Вектра» не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль, так як відстань між автомобілями була невелика, автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху, а інший водій автомобіля не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають дока-зуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопо-рушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

На підтвердження події вчинення кримінального правопорушення та вини ОСОБА_6 у його вчиненні прокурором надані суду та безпосередньо у судовому засіданні дослідженні :

-протокол огляду місця ДТП від 17.10.2015 року із схемою і фотознімками, за якими дорожньо -транспортна пригода сталась в м. Ужгород, вул. Баб`яка, біля заїзду до кооперативних гаражів, у світлу пору доби, проїзна частина пряма дорога, асфальтобетонне, вологе, чисте покриття , без пошкоджень; до проїзної частини примикає праворуч - бордюрний камінь, тротуар шириною 2 м.; сліди гальмування відсутні. Зазначена локалізація пошкоджень на транспортних засобах.

-висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Закарпатській області № 22/161 від 02.11.2015 року, згідно якого при проведенні експертизи технічного стану транспортного засобу встановлено, що при дослідженні системи рульового керування, ходової, гальмівної та світлової систем автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 встановлено, що на момент огляду вони знаходились в несправному стані. Дослідженням технічного стану автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 встановлено, що наявні несправності в його системах та органах керування виникли в процесі розвитку ДТП. Ознак, які б свідчили про несправність досліджуваних систем автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 до моменту ДТП не виявлено;

-висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Закарпатській області № 22/162 від 02.11.2015 року, згідно якого при проведенні експертизи технічного стану транспортного засобу встановлено, що на момент огляду та експертного дослідження робоча гальмівна система, система рульового керування та ходова частина автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані. Система освітлення перебувала в несправному стані. Характер пошкоджень елементів системи освітлення свідчить про те, що ці несправності виникли при дії на них значних по величині зусиль одноразового ударного характеру. Такого типу пошкодження та несправності не можуть виникнути в процесі нормальної експлуатації транспортного засобу. Складові прибори освітлення, які розбиті, знаходились в зоні аварійного пошкодження;

- висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Закарпатській області № 22/163 від 03.11.2015 року, згідно якого при проведенні транспортно-трасологічної експертизи встановлено, що на автомобілі «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 наявні технічні пошкодження, які розташовані у передній частині автомобіля. На автомобілі «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 наявні технічні ушкодження, які розташовані в частині переднього лівого кута автомобіля. Пошкодження на транспортних засобах утворилися в результаті контактування передньої частини автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 та переднього лівого кута автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 . В момент первинного контактування автомобіль «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 передньою частиною контактував з переднім лівим кутом автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 . При цьому кут між поздовжніми осями автомобілів «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 та «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 в момент первинного контактуванню-міг бути у межах 155±5 градусів;

- висновок експерта Ужгородського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи № 1035 від 25.11.2015 року , згідно якого при судово-медичній експертизі на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани на лівій лобно-тім`яній ділянці голови та набряк лівого променево-зап`ястного суглобу. Згідно даних медичної документації у нього виявлено: «Поєднана травма: ВЧМТ. Забій головного мозку середнього ст. важкості. Забійно - скальпована рана лобної ділянки зліва. Забій грудної клітки . Забій дисторзія лівого променево - зап`ястного суглобу». Виникли вищевказані тілесні ушкодження, одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії або ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, і є більш характерним для водія автомобіля. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час ДТП, яка мала місце 17.10.2015 року. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості;

-протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2016 року згідно якого слідчим проведено слідчий експеримент за участі потерпілого, експерта автотехніка ОСОБА_11 , у присутності понятих, 13 січня 2016 року в ході якої потерпілий ОСОБА_4 відтворив обстановку і обставини події дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 17.10.2015 року на вул. Баб`яка 5а в м. Ужгороді.;

-висновок експерта ОСОБА_11 № 18 від 15.01.2016 року, згідно якого при проведенні судової - автотехнічної експертизи встановлено, в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_6 , повинен був діяти згідно вимог пунктів 10.1 та 11.3 ПДРУ.

В даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 гр. ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимоги пункту 12.3 ПДРУ.

Водій автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 гр. ОСОБА_4 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

Технічна можливість уникнути зіткнення шляхом застосування маневрування не розглядається, так як при виникненні небезпеки для руху Правила дорожнього руху України вимагають від водія застосовувати тільки гальмування а не маневрування , виходячи з визначення терміну «небезпека для руху» який є в п. 1.10 ПДРУ.

З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії водія автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_6 , який виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані від автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 , на якій його водій гр. ОСОБА_4 вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази надані учасниками кримінального провадження.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Оцінюючі кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження , тобто вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,при цьому, суд звертає увагу на наслідки, у вигляді отримання потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до вчиненого; особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, протягом півтора років після ДТП не вжив заходів до відшкодування шкоди потерпілому та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом згідно статті 67 КК України не встановлено.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 всі пом`якшуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на певний строк в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із додатковим покаранням у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами з врахуванням обставин і наслідків злочину, байдужості обвинуваченого до потерпілого і некритичного його ставлення до скоєного діяння та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного основного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого завданої матеріальної шкоди в сумі 267 337,00 грн. і завданої моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн. , вислухавши при цьому доводи потерпілого на доведення своїх вимог і дослідивши надані ним докази, суд виходить з наступного .

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно -небезпечне діяння. Це означає, що законодавець обмежив часові рамки пред`явлення позову.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.

Як встановлено судом, відповідно до довідки фізичної особи підприємця ОСОБА_12 автосервісу Макс драйв від 03.12.2016 року вбачається, що автомобіль марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 , перебував з 02.12.2015 року по 03.12.2015 року на автосервісі Максдрайв з метою визначення необхідних запчастин та вартості ремонтних робіт. Відповідно до рахунку на оплату № 154 від 03.12.2015 року вартість необхідних запчастин складає 204 900,00 грн. ( а.с.55-56) Відповідно до довідки ПП ОСОБА_13 вартість ремонтних робіт автомобіля марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 становить 49 076, 25 грн.

Відповідно до фіскальних чеків , оригінали яких оглянуті в судовому засіданні , загальна сума понесених витрат на ліки становить 14337,00 гривень. ( а.с. 51-54)

До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.
З огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди ( ст. 1166 ЦК України). Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Саме , до викладеного вище , зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року - право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виходячи з викладеного, на переконання суду , позивач по справі правомірно , на власний розсуд, обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ії цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками , зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до особи, яка завдала шкоди шляхом заявлення позову до ОСОБА_6 щодо стягнення суми матеріального збитку завданого позивачу в розмірі 267 337,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 500 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до вимог ст. 23 ЦК України суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи яка завдала моральної шкоди та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 3 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування.

В судовому засіданні встановлена неправомірність дій ОСОБА_6 до потерпілого ОСОБА_4 внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху України.

Суд вважає, що у зв`язку з пошкодженням майна позивача та у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_6 йому спричинена і моральна шкода.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також обставини справи, суд дійшов висновку про наявність глибини душевних страждань, які зазнав потерпілий у зв`язку з противоправною поведінкою обвинуваченого, наявність факту спричинення потерпілому моральної шкоди внаслідок винних дій обвинуваченого, які знаходяться в причинному зв`язку з тим, що потерпілий (позивач) переніс душевні страждання від отримання тілесного ушкодження і фізичного болю при цьому, від наступного лікування та її тривалістю і складністю, від порушення нормального перебігу і якості життя , отримані ушкодження вимагають від потерпілого додаткових зусиль для нової організації свого життя , враховуючи час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивача,та з врахуванням викладеного визначає розмір моральної шкоди в 320 000, 00грн. , задовільняючи частково позовні вимоги в цій частині.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 13 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу , суд виходить з наступного.

Згідно норм ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати на правову допомогу. Розмір витрат пов`язаних з правовою допомогою розраховується у відповідності до положень ЗУ Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011р. Згідно ст. 1 вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
У п. п. 47, 48 Постанови Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 р. «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 ро-ку № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях84,88,89 ЦПК.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2016 року між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 був укладений договір про надання правової допомоги./а.с.33-35/

Проте, позивачем ОСОБА_4 не надано до суду належних доказів про оплату правової допомоги у відповідності до положень ЗУ Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та не надано акту виконаних робіт.Таким чином, відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 понесених витрат на правову допомогу в сумі 13 000, 00 грн. до задоволення не підлягають оскільки позивач в порядку приписів ст.60 ЦПК України не довів суду тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 /двох / років і 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралась.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 - суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 267 337,00 грн. / двісті шістьдесят сім тисяч тристо тридцять сім / гривень та суму завданої моральної шкоди в розмірі 320 000,00 / тристо двадцять тисяч/ гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 2 172, 4 гривень за проведення судових експертиз .

Речові докази по справі:

автомобіль марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 , який передано на зберігання ОСОБА_4 залишити в розпорядженні його власника ОСОБА_4 ;

автомобіль марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання власнику залишити в розпорядженні його власника.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1