Справа № 361/8394/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/945/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 16.08.2017

ВИРОК
Іменем України
16 серпня 2017 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
представника потерпілих: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника, прокурора, потерпілої і представника потерпілого на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжичі Броварського району Київської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, працюючого автослюсарем ТОВ «Автокар» м. Бровари, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк терміном 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 зобов`язання, в період іспитового строку, без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та з`являтися періодично на реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 13270,55 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 43270,55 грн.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 12264,09 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 60000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 72264,09 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_9 31 липня 2015 року, близько 17 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ауді-80», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту, де встановлено обмеження швидкості 60 км/год., по вулиці Марії Лагунової у с. Княжичі Броварського району Київської області до центру села Княжичі Броварського району Київської області, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п.2.3«б» Правил дорожнього руху України «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою…», і, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «перед початком руху, перестроювання та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не надав дорогу зустрічному транспорту мотоциклу, що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п.10.4 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «перед поворотом ліворуч, або розвороту водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадів, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам», внаслідок чого допустив зіткнення правою задньою частиною свого автомобіля із передньою частиною мотоцикла марки «Viper zs200-r2», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався із центру села Княжичі до м.Бровари Київської області.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажир мотоцикла марки «Viper zs200-r2», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , і ОСОБА_11 , отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Броварської центральної районної лікарні для надання невідкладної медичної допомоги.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 278 від 01 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого перелому 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків, закритий перелом 5-ї плюсневої кістки правої стопи зі зміщенням уламків, розлиті синці по внутрішній поверхні правого плеча та на лівій боковій поверхні грудної клітини, розлитий синець та ділянка зсаднення в області правого ліктьового суглобу, садна та ділянки зсаднення в області лівих плечового та ліктьового суглобів, правого колінного суглобу, правої та лівої гомілок.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 175 від 13 листопада 2015 року, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого перелому ліктьового відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, рвана-забійна рана правого колінного суглобу, розрив капсули суглоба, відкритий крайовий перелом правого надколінника, закритий перелом човноподібної кістки лівої кисті.
Порушення водієм ОСОБА_9 п.п.2.3 «б»; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок, на його думку, винесений без урахування дійсних обставин справи, досудове слідство та судовий розгляд був неповний та мав заздалегідь обвинувальний ухил, оскільки в ДТП брали участь два водії, що не виключає відповідальність водія ОСОБА_7 , а наявність або відсутність в його діях порушень ПДР не досліджувалася взагалі.
В ході досудового слідства було здійснено допит ОСОБА_9 у якості свідка, в подальшому дані, отримані внаслідок цього допиту були викладені в постанові від 15.09.2015 року про призначення інженерно технічної експертизи, як вихідні дані, якими повинен керуватися експерт. На підставі зазначеної постанови було проведено експертизу від 24.09.2015 року, яка покладена в основу повідомлення про підозру та обвинувачення ОСОБА_9 . Враховуючи зазначені порушення, захисник вважає висновок експерта недопустимим доказом. Крім того, в дослідницькій частині даного висновку експерта зазначено тільки покази водія ОСОБА_9 і висновок транспортно тасологічної експертизи. Посилання на будь які інші матеріали справи відсутні.
Про неповноту судового розгляду свідчить те, що під час розслідування та розгляду справи не було проведено слідчого експерименту, в ході якого можливо було б усунути недоліки проведених замірів. Під час прийняття рішення про відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди суд безпідставно поклав обов`язок про відшкодування шкоди тільки на обвинуваченого, при цьому задовольнивши клопотання про залучення співвідповідачем страхову компанію. Також суд не звернув уваги, що в діях водія ОСОБА_7 є порушення ПДР України, однак суд не провів розподіл відшкодування в залежності від винуватості кожного із заподіювачів шкоди. Крім того, в суді цивільні позивачі будь яких доказів на підтвердження розміру моральної шкоди не надали.
В апеляційної скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.1 ст.286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. У відповідності до ст..75 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, повідомляти ці органи про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до КВІ.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що під час ухвалення вироку судом вимоги щодо призначення покарання належним чином не виконані, незважаючи на передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд у вироку взагалі не навів мотивів, з яких до обвинуваченого не застосоване додаткове покарання. Крім того, судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_9 не визнав своєї провини у вчиненні ДТП, відсутні будь які пом`якшуючі обставини, шкода потерпілим не відшкодована, потерпілі наполягали на суворому покаранні останньому.
В апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_11 та представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 просять скасувати вирок щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити йому покараня за ч.1 ст.286 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Змінити вирок в частині задоволення цивільного позову та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 13270, 55 грн. та моральну шкоду 131544, 00 грн.; на користь ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 12264, 09 грн. та моральну шкоду в розмірі 131544, 09 грн. В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що при призначенні покарання обвинуваченому суд не врахував поведінку останнього під час та після вчинення злочину, що він може далі їздити за кермом та зневажливо ставитися до інших учасників дорожнього руху. Тяжкість отриманих травм слід визначати не лише за ступенем, а й за наслідками, що в даному випадку виразилося в тривалому лікуванні і потребі постійно звертатися до лікарів.
Потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого вона потрапила в лікарню, майже 3 місяці перебувала на лікуванні і до цього часу їй необхідні операції та медична допомога. При цьому перенесла важкий фізичний біль, їй проведено складну хірургічну операцію на правому коліні і вона ледь пересувається на ногах без сторонньої допомоги. Крім того, вона пережила сильний стрес і до цього часу знаходиться в шоковому стані; значну кількість коштів було витрачено на ліки та операції.
Представник потерпілого ОСОБА_8 зазначає також, що судом не було враховано ряд обставин, що свідчать про явну суспільну небезпечність дій ОСОБА_9 та його зневажливе відношення до наслідків. Обвинувачений не вибачився перед потерпілими, не розкаявся у вчиненому, не вчинив жодних дій для встановлення істини по справі. Майже два місяці ОСОБА_7 перебував на лікуванні і до цього часу йому необхідні операції та медична допомога, при цьому він переніс тяжкий фізичний біль. Післяопераційний період потребує різного роду підтримуючих та стимулюючих засобів.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого і його захисника, які апеляційну скаргу захисника підтримали і просили її задовольнити частково, а саме в частині скасування вироку суду та призначеня нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційні скарги прокурора, потерпілої і представника потерпілого залишити без задоволення;

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити та частково підтримала апеляційні скарги потерпілої і представника потерпілого, а саме в частині застосування до обвинуваченого додаткового покарання, а проти апеляційної скарги захисника заперечувала;

потерпілих та представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , які свої апеляційні скарги підтримали повністю, апеляційну скаргу прокурора частково, а саме в частині застосування до обвинуваченого додаткового покарання, а проти апеляційної скарги захисника заперечували.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який на початку судового розгляду частково визнав вину та пояснив, що був учасником ДТП в якій потерпілі отримали тілесні ушкодження; показами потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , які пояснили, що вони рухалися мотоциклом зі швидкістю близько 50-55 км/год., перед ними стояв автомобіль, який десь за 15-20 м. від них почав здійснювати лівий поворот і перегородив їм дорогу, а тому щоб уникнути зіткнення, прийшлося вивертати руль і завалити мотоцикл, однак удар відбувся в задню праву частину автомобіля, внаслідок чого вони отримали тілесні ушкодження; показами свідка ОСОБА_12 в частині підтвердження факту ДТП за участю автомобіля «Ауді-80», д.н.з. НОМЕР_1 і мотоцикла «Вайпер», д.н.з. НОМЕР_2 ; даними, зафіксованими в: протоколі огляду місця події від 31.07.2015 року, схемі до нього та фото таблицях, згідно яких ДТП сталося на полосі руху мотоцикла в напрямку до м. Бровари та описано місце вчинення ДТП і зовнішні умови; протоколах огляду транспортних засобів від 31.07.2015 року, де зафіксовані пошкодження мотоцикла «Вайпер» і автомобіля «Ауді»; висновках експертів №05-01/643 від 17.08.2015 року і №5-01/747 від 09.10.2015 року про відсутність несправностей перед ДТП у автомобілі «Ауді-80» і мотоцикла «Вайпер»; висновку транспортно трасологічної експертизи № 5-01/644 від 07.09.2015 року, згідно якої зіткнення мотоцикла «Вайпер» з автомобілем «Ауді-80» відбулося на смузі для руху в напрямку до м. Бровари. В даній дорожній ситуації довжина зафіксованих на місці пригоди слідів гальмування мотоцикла «Вайпер», за умови одночасного впливу на ручний і ножний привід гальм, відповідає швидкості руху цього мотоцикла перед початком гальмування 52 км/год. За умови гальмування тільки ножним гальмом, довжина зафіксованого на місці пригоди сліду гальмування мотоцикла «Вайпер», відповідає швидкості руху цього мотоцикла перед початком гальмування 32 км/год.; висновку експерта №5-01/814 від 24.09.2015 року, згідно якого водій автомобіля «Ауді-80» за даних дорожніх обставин повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. При виклнанні вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України, водій автомобіля «Ауді-80» мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Вайпер», на що у нього не було перешкод технічного характеру; висновку судово-медичної експертизи №175 від 13.11.2015 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження можливі при обставинах (мототравмах) і в строк 31.07.2015 року та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; висновку судово-медичної експертизи № 278 від 01.10.2015 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупих предметів, можливо при ДТП, при обставинах вказаних в постанові (мототравма) і в строк 31.07.2015 року та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Суд першої інстанції, проаналізувавши докази, які містяться у кримінальному провадженні та надавши їм оцінку зазначив, що покази обвинуваченого, потерпілих, свідка є об`єктивні і разом з іншими наданими доказами не мають суперечностей.

При цьому, суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_12 в частині визначення ним швидкості мотоцикла (80 км/год), оскільки даний свідок перебуває в дружніх стосунках з обвинуваченим і визначення швидкості є його суб`єктивною думкою, яка суперечить іншим показам, висновкам експертиз і матеріалам справи, які досліджувалися в судовому засіданні.

Невизнання вини і пред`явленого цивільного позову обвинуваченим ОСОБА_9 судом першої інстанції було розцінено як один із видів і способів обраного ним захисту своїх інтересів. Суд у вироку зазначив, що обвинувачений таким чином намагається уникнути відповідальності за вчинений злочин.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, своїми діями створив аварійну ситуацію, чим порушив п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.4 ПДР України, внаслідок чого потерпілі отримали тілесні ушкодження, які перебувають в прямому причинному зв`язку з даною ДТП та вірно кваліфікував його дії.

Такий висновок суду є належним чином обґрунтований, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про визнання висновків експерта № 5-01/644 та № 5-01/814 як недопустимих доказів є безпідставними, оскільки у висновках зазначено, що в розпорядження експерта було надано всі матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР та експертом при проведенні експертизи були враховані покази обох водіїв (т.1 а.с. 172-174).
Що стосується наданого захисником до суду першої інстанції висновку експерта № 16 від 12.02.2016 року, відповідно до якого дії водія мотоцикла з технічної точки зору не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, то слід зауважити, що відповідно до Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року, у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Суд першої інстанції оцінивши даний висновок, у вироку зазначив, що водій автомобіля «Ауді» ОСОБА_9 , першим порушуючи ПДР створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію і це перебуває в прямому причинному зв`язку з наслідками, а саме спричиненням потерпілим тілесних ушкоджень. Суд також зазначив, що в даному випадку має значення характер та черговість порушень які вчиняв кожен з водіїв.
Оскільки водій мотоцикла «Вайпер» порушив ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації обвинуваченим ОСОБА_9 , який керуючи транспортним засобом, першим порушив ПДР, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку кримінальна відповідальність водія мотоцикла «Вайпер» виключається.
З даним висновком суду колегія суддів погоджується.
В зв`язку з наведеним, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі захисника на необхідність розподілу відшкодування шкоди в залежності від винуватості кожного із заподіювачів шкоди.
Що стосується стягнення шкоди лише з обвинуваченого, то суд першої інстанції вірно зазначив, що цивільний позов потерпілими був пред`явлений до ОСОБА_9 , право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. В даному випадку ОСОБА_9 не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності.
Щодо доводів потерпілих з приводу не врахування судом глибини їхніх психологічних страждань при визначенні розміру моральної шкоди, то слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, який вчинив суспільно небезпечне діяння.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.
Суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих врахував, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а тому він повинен відшкодовувати завдану потерпілим моральну та матеріальну шкоду.
Заявлений потерпілими позов про відшкодування матеріальної шкоди судом задоволений в повному обсязі, оскільки він підтверджується наданими до суду доказами.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди судом врахована глибина фізичних та моральних страждань потерпілих, яких вони зазнали в результаті пошкодження здоров`я, в звязку з проведеним лікуванням, відвідуванням правоохоронних органів, судових засідань, що вплинуло на нормальну реалізацію їх здібностей в суспільстві. В результаті отриманих тілесних ушкоджень відбулися неповторні та негативні зміни в їхньому житті, був порушений нормальний ритм життя та суспільні зв`язки. Враховуючи принцип розумності та справедливості, майновий стан обвинуваченого, суд прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілих, стягнувши з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 30000 грн., а на користь ОСОБА_11 60000 грн. моральної шкоди. В разі проведення додаткового оперативного чи санаторно курортного лікування потерпілі не позбавлені можливості звернутися з позовом до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди.
Потерпілими в позовних заявах було наведено в чому полягала, на їх думку, заподіяна їм моральна шкода, а тому посилання захисника обвинуваченого на те, що доказів на підтвердження моральної шкоди позивачі не надали, до спеціалістів не зверталися, є необгрунтованим.
При цьому, на думку колегії суддів заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілої ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення його особі внаслідок м`якості та безпідставність незастосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху, що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням у потерпілих тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 2 років обмеження волі, зі звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що на думку апеляційного суду, не відповідає характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, є працездатним і забезпечений роботою, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, думки потерпілих, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, дійшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не знаходить.

При цьому суд правильно прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без його ізоляції від суспільства та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора і потерпілих щодо необґрунтованого незастосування судом до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки з вироку суду вбачається, що обвинуваченим при керуванні транспортним засобом були грубо порушені ПДР України в результаті яких потерпілим спричиненні тілесні ушкодження середньої тяжкості, при цьому своєї вини у вчиненій ДТП обвинувачений ОСОБА_9 не визнав і шкоди потерпілим не відшкодував.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначені обвинуваченому покарання, колегія суддів враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, вчиненим з необережності, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, думки потерпілих, які наполягають на призначенні обвинуваченому суворого покарання з додатковою мірою покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, знаходить за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, зі звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_9 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4