У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2016 року визнано винуватими та засуджено

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина Україна, уродженця м. Чернігова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема 16 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі статей 75, 104 КК України звільненого від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,

за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Вирішено питання про долю речових доказів та цивільний позов.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За обставин детально наведених у судовому рішенні, ОСОБА_5 визнано винуватим у грабежі, тобто відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оскаржуючи вирок суду першої інстанції, згідно з яким ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України, а також не зазначаючи доводів щодо незаконності даного судового рішення, фактично посилається на неповноту судового розгляду, та вважає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Також захисник указує на те, що суд апеляційної інстанції істотно порушив кримінальний процесуальний закон, оскільки, як зазначає ОСОБА_4 , безпосереднього не дослідив докази, наявні у матеріалах провадження. Посилається на необґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції та просить її скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, долучену до неї копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Неповнота судового розгляду відповідно до ст. 438 КПК України не є підставою для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин встановлених судом.
Так, як убачається з копії ухвали, суд перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, недопустимості окремих доказів, наявних у матеріалах провадження, дійшов висновку про необґрунтованість позиції сторони захисту в цій частині, належним чином обґрунтувавши своє рішення. Зокрема, в ухвалі суд зауважив на тому, що судом першої інстанції при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, досліджено обставини кримінального провадження, дано належну оцінку доказам, наявним у провадженні, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а скарга захисника ОСОБА_4 не містить належним чином обґрунтованих доводів, які б спростовували їх.

Доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, а саме статті 23 КПК України, якою регламентований принцип безпосереднього дослідження доказів судом, є необґрунтованими.
Так, згідно з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року №5-249кс15, рішення суду апеляційної інстанції не може бути визнане законним, якщо він, не досліджуючи безпосередньо ряд зібраних у провадженні доказів, дав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, скасувавши при цьому оскаржуване судове рішення.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , залишив її без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Таким чином суд апеляційної інстанції не порушував принцип безпосереднього дослідження доказів, оскільки не надавав іншу оцінку доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження, ніж суд першої інстанції, залишивши оскаржуване судове рішення без змін.
При цьому, суд апеляційної інстанції в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України послався на докази, які досліджувалися судом першої інстанції, що не заперечується захисником.
За таких умов суд апеляційної інстанції не допустив у цій частині порушень вимог кримінального процесуального законодавства, як про це зазначає захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі.
Інших обґрунтованих доводів щодо наявності таких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, та були б підставами для його скасування, як про це зазначає вимогу особа, що подала касаційну скаргу, у скарзі не наведено.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що переконливих доводів про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_5 з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , немає, а тому у відкритті провадження слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3