Справа № 308/4083/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 та захисника підозрюваного ОСОБА_5 розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4
відносно :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, розлученого, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135КК України,-

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

Із внесеного клопотання, яке погоджено з прокурором, та матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2017 року, близько 22 години 40 хвилин, на автодорозі сполученням м.Мукачево - м.Берегово, Закарпатської області, водій ОСОБА_6 , керуючи ввіреним йому технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «RENAULT» моделі «MEGANE», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м.Берегово у напрямку м.Мукачево, проїхавши по вказаній автодорозі поворот у бік вулиці Сороча в населеному пункті с.Нижній Коропець, Мукачівського району, діючи в супереч вимогам п.п. 1.3.; 2.3. «б»; 12.1.; 12.2.; 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу

постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, рухаючись зі швидкістю більшою за 60…80 км/год., що перевищувала максимально допустиму швидкість у межах населеного пункту та за умов видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно бус спроможний виявити, не вживав заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода гр. ОСОБА_7 , який рухався по проїзній частині дороги, перетинаючи її з ліва на право по ходу руху водія ОСОБА_6 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід гр. ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи №77/17 від 30.03.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови, тулуба, черева, нижніх кінцівко, що супроводжувалася субарахноїдальним крововиливом, переломами 3-го шийного, 5-го грудного та 2-го поперекового хребців з повним розривом спинного мозку, множинними переломами ребер зліва з 3-го по 9-те по середньо-ключичній лінії, справа з 2-го по 7-ме по середньо-лопатковій лінії з множинними розривами костальної плеври; розривом тканини правої та лівої легень, розривом тканини правої нирки, розривом капсули та тканини печінки, двобічним гемотораксом, гемоперитоніумом, багато уламковими переломами кісток обох гомілок у верхній третині, з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що і явилося безпосередньою причиною його смерті.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження, згідно п.2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.
Отже, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3.; 2.3. «б»; 12.1; 12.2.; 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, якими визначено:
п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.12.1. - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
п.12.2. - У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.;

п.12.3. - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.;
п.12.4. - У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог п.п. 1.3.; 2.3. «б»; 12.1.; 12.2.; 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням гр. ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою його смерть.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Окрім цього, 23 лютого 2017 року, близько 22 години 40 хвилин, водій ОСОБА_6 , знаходячись в населеному пункті с.Нижній Коропець, на автодорозі сполученням м.Мукачево - м.Берегово, Закарпатської області, достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на пішохода гр. ОСОБА_7 за наведених обставин, поставив потерпілого в безпорадний та небезпечний для життя стан, при цьому, маючи можливість для надання допомоги, діючи умисно, в супереч вимогам п. 2.10. Правил дорожнього руху України, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, завідомо залишив потерпілого у небезпеці і з місця пригоди втік.
Отже, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.10. Правил дорожнього руху України, яким визначено: У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:
а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;
б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;
в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;
г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі
відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;
ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;
д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;
е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;
є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 Кримінального кодексу України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

27 квітня 2017 року гр. ОСОБА_6 у встановленому ст.ст. 42, 276, 277, 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачений ч.2 ст.286 та ч.1 ст. 135 Кримінального кодексу України.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що безробітній, розлучений, має закордонний паспорт, перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні гр ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 та ч.1 ст.135 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У зв`язку з цим просить обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою оскільки менш суворі запобіжні заходи вважає недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити, враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 просили у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши думку прокурора про обставини справи, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:
1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу;
до клопотання додаються:
1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч.3 ст. ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобовязати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
У судовому засіданні слідчим та прокурором не доведено того, що наявні докази обставин, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків передбачених ст. 177 КПК України а також те , що інші більш м"які запобіжні заходи недостатні для застосування, а зазначені в клопотанні твердження, що ОСОБА_6 може впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, чи іншим чином перешкодити проведенню досудового розслідування є надуманими та заперечуються як самим змістом клопотання та матеріалами доданими до нього, так і безпосередньо поясненнями слідчого та прокурора в суді.
Крім того подія щодо якої ОСОБА_6 підозрюється сталася 23 лютого 2017 року, а слідчий звернувся до суду з клопотанням 28.04.2017 р. тобто через два місяці.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до переконання, що в клопотанні не викладено обставин , на підставі яких слідчий, прокурор, дійшли висновку про наявність одного або декількох ризиків зазначених у клопотанні і відсутні посилання на матеріали які підтверджують ці обставини, також в клопотанні відсутні обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м"яких запобіжних заходів. Отже, прокурором в суді доведено обставину, передбачену пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 2 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 177-178, 183, 186, 193, 194,309, 335, 392, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1