АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно яке було вилучено в ході проведення 06 січня 2017 року обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук «Самсунг», серійний номер CNBA4400215ADON83350FAP, куртку «Милтек Професіонал», предмет схожий на пістолет KJWORKS, 2 магазини для пістолету, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявності підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Так апелянт зазначає, що вилучені речі є його особистою власністю і не мають ніякого відношення до кримінального провадження № 0000177. Крім того, апелянт посилається на порушення слідчим суддею строків розгляду поданого клопотання. Зокрема апелянт вказує на ті обставини, що з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся до суду 12 січня 2017 року, проте розглянуто воно було 19 січня 2017 року, що виходить за межі встановленого чинним Кримінальним процесуальним кодексом України строку.

Також, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання відбувся без його участі, а копію постановленого судом рішення він отримав 23 січня 2017 року, у зв`язку з чим просить визнати причину пропуску строку поважною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в тому числі щодо підстав для поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без участі власника цього майна, а копія постановленого судом рішення, як вбачається з наданих суду матеріалів, на адресу останнього не направлялася, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_7 щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000177, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Згідно доводів клопотання, 05 січня 2017 року приблизно о 19 год. 00 хв. невстановлені особи проникли до приміщення ФОП ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та застосовуючи вогнепальну зброю заволоділи майно вищевказаного ФОП.

06 січня 2017 року ОСОБА_11 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Також, в цей день згідно ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України слідчий Шевченківського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 провів обшук житлового приміщення де мешкає ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ноутбук «Самсунг», серійний номер CNBA4400215ADON83350FAP, куртку «Милтек Професіонал», предмет схожий на пістолет KJWORKS, 2 магазини для пістолету.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_13 від 06 січня 2017 року вилучені в ході обшуку житлового приміщення речі було визнано речовими доказами.

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, при цьому зазначив, що метою для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна, як речового доказу.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що зазначене в клопотанні слідчого майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Що стосується посилань ОСОБА_7 на те, що він не має ніякого відношення до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт на майно, а також є добросовісним набувачем цього майна, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання власника майна ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно яке було вилучено в ході проведення 06 січня 2017 року обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук «Самсунг», серійний номер CNBA4400215ADON83350FAP, куртку «Милтек Професіонал», предмет схожий на пістолет KJWORKS, 2 магазини для пістолету, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися вказаним майном, залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/851/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1