Справа № 645/1437/16-к
Провадження №1-кп/645/91/17
У Х В А Л А
Іменем України

16 серпня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 за ч.ч. 1, 3 ст. 185, ч.ч.1, 2 ст. 289 КК України,

встановив:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.07.2017 р. продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою на строк до 02.09.2017 р.
У зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду справи до вказаного строку прокурор ОСОБА_3 заявив про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та дані про особу кожного з обвинувачених.
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили суд змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на зменшення ризиків, про які зазначав прокурор.
Вислухавши думку усіх учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обгрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована

підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вони, перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували їх зменшення, суду не надано, та не зазначено про існування таких доказів, у зв`язку з чим суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та про відсутність підстав для його зміни.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-199 КПК України, суд
П о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 14 жовтня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: