Справа № 159/3714/16-к
Провадження № 1-кп/159/226/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,

представника малолітньої потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей виконкому Ковельської міської ради ОСОБА_8

представника сектору превенції ювенальної поліції відділу Ковельського ВП ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001439 від 15 липня 2016 року стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без освіти, неодруженого, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2012 року визнаного недієздатним, реєстрація місця проживання здійснена за адресою: АДРЕСА_1 - у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

14 липня 2016 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_10 перебуваючи в приміщенні магазину «Веселка», що по вулиці Мечнікова,11 в місті Ковелі Волинської області, з невідомих причин, поклав руку на голову малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та здавлюючи голову почав нахиляти потерпілу ОСОБА_11 донизу. Коли малолітня потерпіла вирвавшись від захвату вибігла з приміщення магазину, ОСОБА_10 наздогнав потерпілу ОСОБА_11 та схопивши потерпілу руками за гомілки обох ніг перевернув її таким чином, що потерпіла зайняла положення головою донизу та утримував потерпілу у такому положенні певний час.

Унаслідок вказаних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження у виді здавлення м`яких тканин нижніх третин обох гомілок, антено-невротичного синдрому внаслідок стресової ситуації, синця волосистої частини голови, синця лівої гомілки, які відповідно до п.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто, ОСОБА_10 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

У ході підготовчого судового засідання, з урахуванням висновку медичної установи щодо характеру психічного розладу психічної діяльності чи психічного захворювання особи, стосовно якої подано клопотання, на предмет можливості його участі у судовому розгляді, суд ухвалив призначити судовий розгляд даного кримінального провадження без участі особи, стосовно якої подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

У ході судового розгляду законний представник ОСОБА_10 ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечили проти застосування до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом з підстав відсутності події кримінального правопорушення, зазначеного у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру.
Зокрема, у ході судового розгляду законний представник ОСОБА_10 ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_10 хоча й має розлади зі сторони психіки, однак є людиною спокійною, позитивно характеризується сусідами, прихожанами та кліриками Свято-Михайлівського Храму м. Ковеля. Вважає, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 оговорила ОСОБА_10 .

Разом з тим, факт вчинення ОСОБА_10 14 липня 2016 року близько 18 год. 00 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, з пояснень малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , даних у ході судового розгляду убачається, що на прохання мами вона пішла до магазину, розташованого неподалік від будинку, у якому вона мешкає, по помідори. У магазині побачила ОСОБА_10 . Коли купила помідори, ОСОБА_12 підійшов до неї і без будь-яких причин почав тиснути її голову рукою донизу. Коли вона вибігла на вулицю, ОСОБА_12 вийшов слідом за нею та підняв її за ноги, після чого повернув донизу головою. Вона дуже злякалась, кричала. Впершись руками об землю, вона вирвалась від ОСОБА_10 , підняла помідори, які впали на землю, однак не розсипались, бо знаходились у зав`язаному пакеті, та побігла додому, розповіла мамі про те, що трапилось.
Правдивість показань потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються показаннями законного представника малолітньої потерпілої, показаннями свідків, письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №275, наданого на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2016 року, у ОСОБА_11 ознак будь-якого психічного захворювання, в період, що відноситься до часу вчинення проти неї правопорушення чи в даний час не виявлялося і не виявляється. Однак, після вчиненого проти неї правопорушення у ОСОБА_11 спостерігались ознаки реакції на стрес у вигляді тривожно-депресивної реакції, що були зумовлені правопорушенням, які на час проведення огляду експертною комісією значно редукувалися. Враховуючи виявлений відповідно віку рівень розумового розвитку ОСОБА_11 , її індивідуально-психологічні та вікові особливості, вона здатна була правильно сприймати обставини вчинених по відношенню до неї неправомірних дій, та може давати щодо них об`єктивні покази. Таких індивідуально-психологічних особливостей, які могли б суттєво впливати на її поведінку, як підвищеної схильності до фантазування або ж спотворення фактів, у ОСОБА_11 не виявлено. Пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_11 відповідають її віку та інтелектуальному розвитку.(арк. спр. 102-104).
У ході судового розгляду законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_4 показала, що 14 липня 2016 року, близько 18 години вона попрохала свою дочку, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , придбати помідорів у розташованому неподалік магазині «Веселка». Через хвилин 10 Маргарита повернулась у дуже збудженому стані, була перелякана, плакала, жалілася на те, що ОСОБА_12 її душив за голову в магазині, трусив її за ноги. Оскільки прояви агресії і неадекватних дій з боку ОСОБА_10 по відношенню до інших людей, у тому числі до дітей, мали непоодинокий характер, вона одразу повідомила поліцію про те, що сталося з її донькою. Унаслідок протиправних дій ОСОБА_10 дитина зазнала нервового потрясіння, крім цього дитині було заподіяно тілесних ушкоджень. Показала, що адекватної реакції з боку рідних на поведінку ОСОБА_10 не було. На теперішній час ОСОБА_12 погрожує розправою її чоловікові.

Свідок ОСОБА_13 у ході судового розгляду показав, щодо одного з днів липня 2016 року, коли він повертався додому з роботи, йому зателефонувала дружина і повідомила, що їх дочку, ОСОБА_11 , побив сусід ОСОБА_12 . Вдома дитина розповіла, що ОСОБА_12 підняв її за ноги, скаржилась на болі у нозі. Крім цього, до теперішнього часу ОСОБА_14 боїться виходити сама на вулицю. Оскільки наступного дня він був свідком того, як ОСОБА_12 знову підійшов на вулиці до його дружини та дитини, що дуже перелякало ОСОБА_14 , вирішив з ним поговорити. У розмові ОСОБА_12 обіцяв більше не чіпати ОСОБА_14 . Показав, що ОСОБА_12 поводить себе вкрай неадекватно, ходить з ножем, чіпляється до людей. Адекватної реакції опікуна ОСОБА_15 на події, що відбуваються, він не спостерігав.

Правдивість показань потерпілої ОСОБА_11 , а також факт вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підтверджуються показаннями допитаної у ході судового розгляду свідка ОСОБА_16 , яка показала, що про подію, яка сталась з ОСОБА_17 вона дізналась від свого сина, який бачив, як у день інциденту ОСОБА_14 бігла додому і плакала.

Згідно висновку експерта №198 від 18.07.2016 року у неповнолітньої ОСОБА_11 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді здавлення м`яких тканин нижньої третини обох гомілок, антено-невротичного синдрому внаслідок стресової ситуації, синця волосистої частини голови, синця лівої гомілки, що утворились від дії тупого твердого предмету, можливо в час, вказаний у постанові, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії - легких тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження дитина ОСОБА_11 спричинити сама собі не могла, отримати їх при падінні з висоти власного росту не могла. (арк..спр.47-48).
У ході судового розгляду захисник ОСОБА_7 клопотав визнати неналежним доказом вказаний висновок експерта з тих підстав, що згідно вступної частини висновку №198 було проведено судово медичну експертизу неповнолітньої громадянки ОСОБА_18 , а не ОСОБА_11 , і вказана експертиза була проведена у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001339, а не даного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001439.
Суд відхиляє клопотання сторони захисту про визнання неналежним доказом висновку експерта №198 від 18.07.2016 року з тих підстав, що у постанові слідчого Ковельського ВП ГУНП ОСОБА_19 від 15 липня 2016 року про призначення судово-медичної експертизи міститься описка у зазначенні номеру кримінального провадження за яким дане кримінальне провадження внесене до ЄРДР замість номера 0001439 слідчим зазначено №0001339. У той же час, як убачається із змісту зазначеної постанови, відомості про кримінальне правопорушення, за яким провадилось досудове розслідування, у межах якого призначено судово-медичну експертизу, внесене до ЄРДР 15 липня 2016 року, у той час як згідно повідомлення начальника слідчого відділення Ковельського відділу поліції №2747/56/02-16 від 28.11.2016 року кримінальне провадження №0001339 було закрите ще 13.07.2016 року, тобто ще до внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення 0001439. Вказана обставина стала причиною зазначення у висновку експерта №198 номеру кримінального провадження №0001339.
У той же час дата внесення відомостей до ЄРДР 15.07.2016 року, як і кваліфікація кримінального правопорушення, за яким внесено відомості до ЄРДР, відповідають даним кримінального провадження 0001439.
У вступній частині експертного висновку №198 зазначено, що проведено судово-медичну експертизу неповнолітньої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої в АДРЕСА_2 , у той час, як у дослідницькій і заключній частинах експертизи прізвище особи стосовно якої проведено експертизу відповідає прізвищу потерпілої у даному кримінальному провадженні ОСОБА_20 .
Крім цього, у вступній частині висновку експерта анкетні дані особи, стосовно якої проведено експертизу, повністю відповідають даним потерпілої ОСОБА_11 . Вступна частина містить дані документів, що підтверджують як особу потерпілої, так і особу законного представника потерпілої ОСОБА_4 .
Висновок експерта №198 ставиться стороною захисту під сумнів і з тих підстав, що згідно повідомлення №224 чергового лікаря ОСОБА_21 , адресованого начальнику Ковельського ВП ГУНП, у доставленої в лікарню громадянки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тілесних ушкоджень не виявлено.
Однак, зміст даного повідомлення лише підтверджує правдивість показань потерпілої, стосовно обставин вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння.
Як убачається з повідомлення потерпілу ОСОБА_11 доставили у травмпункт о 19.50 год. 14.07.2016 року, тобто одразу після події, про яку зазначає потерпіла.
У той же час, як убачається з дослідницької частини експертного висновку №198 від 18.07.2016 року, за даними медичної карти-історії розвитку дитини Ковельської ЦРДП на ім`я дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 15 липня 2016 року дитина була на прийомі у травматолога із скаргами на болі в нижніх третинах обох гомілок. Зі слів батьків відомо, що травму отримала 14.07.2016 року біля 18 години, дитину за ноги (вниз головою) підняв чоловік, стиснувши гомілки в руках. Того ж дня потерпіла оглядалась невропатологом.
Висновки сторони захисту, що за обставин, вказаних потерпілою ОСОБА_11 , наслідки для її здоров`я могли бути значно важчими, будуються лише на припущеннях, без врахування фізичного розвитку потерпілої та обставин справи.
Факт вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України об`єктивно доводиться показаннями свідка ОСОБА_22 , яка показала, що в один з днів липня 2016 року, в магазин «Веселка», де вона працює продавцем, прийшла ОСОБА_11 . У цей час в магазині вже знаходилось троє відвідувачів ОСОБА_23 , ОСОБА_12 та ще одна жінка, ім`я якої вона не знає. ОСОБА_12 одразу звернувся до ОСОБА_14 зі словами «не бійся мене, я тебе чіпати не буду…». Маргарита відсахнулась, однак її заспокоїла ОСОБА_23 . В цей час до ОСОБА_14 підійшов ОСОБА_15 та тильною стороною руки поладив ОСОБА_14 по руці. Мельник ОСОБА_24 зробила покупки та пішла з магазину. Слідом за нею одразу вийшов ОСОБА_12 і став за дверима. Коли ОСОБА_11 вийшла з магазину, вона почула як дитина голосно сказала «не чіпай мене» Ці слова дитини вона чула незважаючи на ту обставину, що метало-пластикові двері та вікна магазину були зачинені. Ще через секунди 2-3 побачила у вікно, як ОСОБА_14 побігла вліво, а ОСОБА_15 пішов направо.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_22 щодо подій, які відбувались в приміщенні магазину, після того, як його залишила свідок ОСОБА_23 , адже з показань свідка ОСОБА_25 убачається, що після того, як вона зробила покупки ОСОБА_10 за нею не виходив, а залишався у магазині.

Зокрема, допитана у ході судового розгляду свідок ОСОБА_23 показала, що в один з днів липня 2016 року вона зайшла до магазину «Веселка» в м. Ковель за продуктами. У цей час в магазині перебував її сусід ОСОБА_12 . Через нетривалий період часу до магазину забігла ОСОБА_11 . ОСОБА_15 почав звертатись до ОСОБА_14 , та злякалась. Свідок притулила ОСОБА_14 до себе, щоб заспокоїти. У цей час до них підійшов ОСОБА_12 , який погладив ОСОБА_14 по руці, однак свідок попрохала його відійти. Зробивши покупки вона пішла з магазину, а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишались у магазині. ОСОБА_15 слідом за нею з магазину не виходив.

Сторона захисту заперечує подію суспільно небезпечного діяння покликаючись на ту обставину, що магазин «Веселка», біля входу до якого зі слів потерпілої мали місце дії ОСОБА_10 , що містять ознаки суспільно небезпечного діяння, розташований у багатолюдному місці і за наявності події було б чимало очевидців інциденту.
На підтвердження такого висновку захисник ОСОБА_7 подав фототаблицю до складеного ним «Обстеження місця інкримінованої підзахисному події».
Вказане обстеження було проведене адвокатом ОСОБА_7 18.11.2016 року з 12.50 год. по 13.50 год., тобто в обідню пору, однак з десяти світлин, лише на двох присутні люди.
Таким чином, аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Дане діяння вчинено ОСОБА_10 в стані неосудності, що підтверджується висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №208 від 19.09.2016 року, в якому визначено, що ОСОБА_10 в період інкримінованих йому дій внаслідок хронічного психічного захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час також проявляє ознаки захворювання та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. (арк.спр. 50-51).
Оскільки відомості про стан психічного здоров`я особи і надання психіатричної допомоги відповідно до ст..6 Закону №1489-ІІІ та принципу 6 додатку до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» вважаються конфіденційними, то суд не наводить у судовому рішенні повний текст висновку судово-психіатричної експертизи із зазначенням діагнозів.
Відповідно до ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Отже, ОСОБА_10 , як особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до нього в силу ст..93 КК України слід застосувати примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України та роз`яснень даних в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 р. N 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", суд визначає вид примусового заходу медичного характеру залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.
Визначаючи вид примусового заходу медичного характеру, окрім клінічної форми психічного захворювання, суд бере до уваги тяжкість скоєного діяння, яке класифікуються за ст..12 КК України як суспільно небезпечне діяння невеликої тяжкості, ступень небезпечності психічного хворого для себе та інших осіб ( зі способу та обставин діяння встановлених в ході кримінального провадження).
Допитана у ході судового розгляду ОСОБА_26 показала, що упродовж тривалого часу поведінка ОСОБА_10 стає все більш агресивною. Останній чіпляється до людей, у тому числі до дітей. Зокрема два роки потому безпричинно вдарив її.

Допитана у ході судового розгляду свідок ОСОБА_16 показала, що від неадекватних та агресивних дій ОСОБА_10 постійно потерпають оточуючі, у тому числі і її діти. Зокрема з її доньки, коли та будучи маленькою гралася у дворі, ОСОБА_12 зняв труси і дуже перелякав дитину, а сина та інших дітей хапав за губи, щипав. ОСОБА_12 мацає жінок. Крім цього, вона сама чула, як ОСОБА_10 погрожував, що ножем вирве м`ясо з ноги батька потерпілої.

При цьому, з показань свідків убачається, що адекватної реакції на неправомірні дії ОСОБА_10 з боку його рідних, у тому числі з боку його опікуна, вони не спостерігають.

Як встановлено у ході розгляду даної справи, опікун ОСОБА_10 ОСОБА_6 не вживає заходів для забезпечення спостереження стану здоров`я ОСОБА_10 лікарями-спеціалістами. Ні до інциденту з малолітньою ОСОБА_11 , ні безпосередньо після інциденту, незважаючи на скарги на поведінку ОСОБА_10 , до лікувального закладу для надання медичної психіатричної допомоги підопічному не зверталась.
Будучи допитаним у ході судового розгляду свідок ОСОБА_27 показав, що працює на посаді лікаря-психіатра Ковельського МТМО. ОСОБА_10 перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні і спостерігається у поліклінічному відділенні Ковельського МТМО з 1991 року. Останній раз лікувався в умовах стаціонару у 1990 році. Амбулаторно не лікується. Знає, що поведінка ОСОБА_10 є неадекватною ходить по проїзній частині, чіпляється до перехожих. Останній раз приписував медикаментозне лікування ОСОБА_10 у 2011 році. На прийоми до нього ОСОБА_10 не приходить. Останні звернення опікуна мали місце в 2011 році, в 2013 році та 21 липня 2016 року. Безпосередньо за медичною допомогою мало місце звернення саме 21 липня 2016 року. Зі слів опікуна у липні 2016 року ОСОБА_10 хтось побив, що відобразилось на психічному стані ОСОБА_10 . Дем`янчуку було призначено заспокійливі препарати. У 2013 році опікун ОСОБА_10 зверталась до нього по довідки, необхідні для оформлення допомоги по догляду за ОСОБА_10 .
Враховуючи позицію законного представника ОСОБА_10 ОСОБА_6 , небажання добровільно звернутися до лікувального закладу для надання медичної психіатричної допомоги ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про необхідність застосувати до ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст.503-513 КПК України, на підставі ст. ст.93, 94 КК України, суд -

У Х В А Л И В:
Застосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом, в зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня її проголошення.
ГОЛОВУЮЧИЙ: ОСОБА_1