Справа №487/2071/17 09.08.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/541/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши матеріали кримінального провадження №0000964 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченко Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
- 28.02.2014 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 16.11.2016 року з невідбутим строком 5 місяців 27 днів,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
захисник: ОСОБА_6
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 28.02.2014 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2017 року скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає, що вина ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не доказана стороною обвинувачення в судовому засіданні. Вказує, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, тобто шахрайство, вчинене повторно.
Зазначає, що в судовому засіданні потерпілий стверджував, що не бачив сам момент, коли в нього з рук пропав телефон, а побачив лише людину, яка рухалась в бік Центрального ринку, яку він наздоганяв та не міг наздогнати. Свідок також не міг сказати точно, хто вирвав мобільний телефон з рук потерпілого, оскільки обидва знаходилися в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що обвинувачений дійсно брав мобільний телефон потерпілого, але той передав його самостійно.
Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на апеляційну скаргу.
Прокурор вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта спростовуються показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_9 , наданими в ході судового розгляду.

Так, потерпілий вказав, що саме ОСОБА_7 шляхом ривку заволодів його мобільним телефоном та втік. ОСОБА_10 не просив ОСОБА_7 допомогти йому відвезти товариша та не надавав обвинуваченому свій мобільний телефон і не просив його викликати таксі.

Вказане, підтвердив і свідок ОСОБА_9 .

За такого, вважає вину ОСОБА_7 доведеною повністю.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що 9 березня 2017 приблизно о 18:00 год. ОСОБА_7 , знаходячись на перехресті вул. Пушкінська та вул. Дунаева в м. Миколаєві, побачив ОСОБА_10 , який перебував у вказаному місці та розмовляв по мобільному телефону, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підбіг до потерпілого ОСОБА_10 , та, діючи повторно, відкрито шляхом ривку, заволодів його майном, а саме: мобільним телефоном марки «Nokia 1019», вартістю 1000 гривень, який знаходився в лівій руці потерпілого ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 1000 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, суд першої інстанції дав оцінку доказам, ґрунтуючись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Суд, безпосередньо дослідив зібрані по справі докази, здійснив їх оцінку у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону, встановивши обставини справи з належною повнотою і вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не оспорює фактичних обставин справи. Захисник визнає, що ОСОБА_7 дійсно брав мобільний телефон потерпілого, але той віддав телефон йому добровільно. ОСОБА_7 мав намір скоїти та скоїв кримінальне правопорушення з метою заволодіння майном потерпілого, однак стверджує, що такі дії він скоїв шляхом обману, тобто, дії передбачені ч.2 ст. 190 КК України, а не ч.2 ст.186 КК України, як це зазначено у вироку.
Апеляційний суд визнає ці доводи необґрунтованими, оскільки вони не узгоджуються з доказами, які суд поклав в основу обвинувального вироку.
Вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд 1 інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчинення ним кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду про винність ОСОБА_7 , підтверджені перевіреними й викладеними у вироку суду доказами, а саме поясненнями потерпілого, свідка ОСОБА_9 , протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2017 року, відповідно до якого потерпілий та свідок впізнали обвинуваченого, як особу, яка відкрито заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_10 .
Твердження обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України шахрайство, а не грабіж, є неспроможним.
Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочин проти власності» від 06.11.2009 року, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності
потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер
дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені
і оцінюються як викрадення. Шахрайство заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача майна чи права на нього.
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень потерпілого ОСОБА_10 , 09.03.2017 р. він разом з товаришем ОСОБА_9 знаходились у барі та вийшли на вулицю, бо їм зателефонували. Коли він закінчив свою розмову по телефону та держав телефон в руці, біля нього проходив ОСОБА_7 , який шляхом ривку заволодів його телефоном марки "Нокіа 1019" та побіг у напрямку Центрального ринку. Він побіг за ОСОБА_7 , але не наздогнав його, та повернувся до товариша. Вказане підтверджує і свідок ОСОБА_9 , який знаходився разом з потерпілим.

Враховуючи викладене, не можна вважати добровільною передачу мобільного телефону потерпілим ОСОБА_7 .

Отже, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення шляхом відкритого заволодіння чужим майном.

За таких обставин, дії обвинуваченого судом було вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений повторно.

Доводи в апеляційній скарзі захисника стосовно того, що потерпілий сам віддав обвинуваченому мобільний телефон для того, щоб той викликав таксі є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги. Ці твердження спростовуються показами потерпілого та свідка, які зазначили, що ОСОБА_10 не просив ОСОБА_7 допомогти йому відвезти товариша та не надавав йому свого мобільного телефону і не просив його визвати таксі.

Тому, незважаючи на невизнання вини у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, передбачених ч.2 ст.186 КК України та обрана міра покарання є правильними.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не має підстав для скасування з цих підстав вироку, тим більш, що апелянт не навів в своїй апеляційній скарзі жодної переконливої підстави для скасування вироку, або доказів скоєння обвинуваченим саме шахрайства.

Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.405,407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня отримання її копії.

Головуючий:

Судді: