Справа № 462/3186/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/84/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :
цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з дня звернення вироку до виконання, зарахувавши при цьому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 березня 2015 року по 09 грудня 2015 року включно, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду ОСОБА_6 25.03.2015 року близько 00.40 год. на вул.Я.Мудрого, 15 у м.Львові, діючи за попередньою змовою в групі осіб, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, застосовуючи насильство, яке не було небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, зупинив разом з двома молодими чоловіками, матеріали щодо одного з яких виділено в окреме провадження, а особа іншого не встановлена, потерпілого ОСОБА_10 , який прогулювався вулицею і розмовляв по мобільному телефону. Представившись працівниками міліції, двоє з них, які підійшли ззаду, скрутили потерпілому руки за спиною, а третій, котрий був спереду, завдав йому двох ударів коліном в обличчя, заподіявши ОСОБА_10 тілесні ушкодження, після чого відкрито заволоділи мобільним телефоном потерпілого марки «iPhone 5», білого кольору, вартістю 8000 грн., чим завдали останньому матеріальної шкоди на вказану суму та з місця скоєння злочину зникли. В подальшому близько 05.00 год. ОСОБА_6 був затриманий працівниками міліції на вул. Єфремова, 22 і в нього виявлено мобільний телефон потерпілого.

Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року щодо нього скасувати і закрити кримінальне провадження. Вважає, що постановляючи вирок суд першої інстанції не оцінив кожний доказ у даній справі з точки зору належності, допустимості, достовірності та законності. Суд першої інстанції упереджено поставився до його пояснень і не зваживши на його доводи засудив його до позбавлення волі за злочин, який він не вчиняв.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року скасувати повністю та направити справу на новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтуванні вимог зазначає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які посилається у вироку суд першої інстанції у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд в своєму обвинувальному вироку не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги та просив вирок суду залишити без змін, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та частково підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції пояснив, що 24.03.2015 року вийшов близько 23.00 год. з будинку на вул.Я.Мудрого у м.Львові, де знімав квартиру. Прогулюючись вулицею, він розмовляв по мобільному телефону марки «iPhone 5». Після 00.30 год. на цій же вулиці біля будинку № 15 до нього підійшло троє молодих чоловіків, які представилися працівниками міліції. Двоє з них, які підійшли ззаду, скрутили йому руки, а третій спереду наніс два удари в обличчя коліном, вибив два передніх зуба, текла кров. Вони забрали вказаний телефон і втекли з місця події. Він звернувся в міліцію і разом з міліціонерами їздив по району, розшукуючи нападників. Вранці його повідомили з міліції, що знайшли телефон. Під час пред`явлення для впізнання він впевнено, без сумнівів, впізнав ОСОБА_6 і ще одного - ОСОБА_11 , як тих чоловіків, котрі із застосуванням насильства відібрали в нього телефон. Хто саме із нападників наносив удари, а хто заламував за спиною руки він не пам`ятає. Телефон йому повернули, а тому претензій до обвинуваченого в нього немає.

Показання потерпілого, дані у суді першої інстанції, а саме, що в одному з трьох нападників він спізнав саме ОСОБА_6 підтверджуються даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.03.2015 року з участю потерпілого з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 перед тим, як йому пред`явили особу для впізнання, повідомив, що по зовнішньому вигляду і рисах обличчя може впізнати особу, яка 25.03.2015 року його пограбувала. Після цього серед чотирьох осіб впізнав і вказав на ОСОБА_6 , пояснивши, що саме ця особа вчинила 25.03.2015 року на вул.Я.Мудрого відносно нього злочин.

Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що працівники поліції вказали потерпілому в коридорі Залізничного РВ на ОСОБА_6 перед проведенням пред`явлення особи для впізнання.

Також вина ОСОБА_6 підтверджується показами свідка ОСОБА_12 , допитаного в суді першої інстанції, який пояснив, що станом на 25.03.2015 року працював інспектором патрульної служби БПС при ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області і заступив на патрулювання в складі автопатруля. По рації надійшла інформація про грабіж, вчинений групою осіб в Залізничному районі. На вул.Єфремова, 22 у м.Львові побачили чотирьох підозрілих молодих чоловіків, тому вирішили їх перевірити. Представившись працівниками міліції, він і ще двоє міліціонерів, попросили тих чоловіків представитись і за наявності надати документи, що посвідчують особу. У ОСОБА_6 і ОСОБА_13 він помітив на штанах бурі плями, вони пояснили, що забруднились фарбою. Після виклику слідчо-оперативної групи, при поверхневому огляді в присутності понятих у ОСОБА_6 було виявлено згорток фольги, який він запхав за пояс штанів. В тому згортку знаходився телефон «iPhone 5», який був вилучений. Також пам`ятає, що в ОСОБА_6 на руках із зовнішньої сторони, на кісточках, були почервоніння, які характерні і залишаються на шкірі внаслідок завдання удару кулаком.

Щодо показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , даних під час судового розгляду в суді першої інстанції, то такі не спростовують показань потерпілого ОСОБА_10 , досліджених матеріалів провадження, не породжують сумнівів щодо винуватості ОСОБА_6 .

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 і свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 щодо обставин знахідки телефону хоча і узгоджуються між собою, проте в той час, коли вони знайшли, з їх слів, телефон, такий, як встановлено не міг знаходитись поблизу фонтану оперного театру, оскільки лише в 00.40 год. був викрадений у потерпілого на вул.Я.Мудрого, на значній віддалі від оперного театру.

Сукупність наведених обставин дають підстави для сумнівів в об`єктивності показань ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про те, що вони знайшли мобільний телефон в згортку фольги біля лавки поблизу оперного театру, до того ж ці свідки описують обставини на підтвердження позиції захисту,

З огляду на наведене, суд першої інстанції вірно розцінив показання цих свідків, як спробу допомогти пом`якшити становище обвинуваченому.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, він не вчиняв, й своє рішення мотивував у вироку.

Згідно з вимогами ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Колегія суддів вважає , що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, всебічно, повно, неупереджено та об`єктивно досліджено усі обставини кримінального провадження і дано правильну оцінку дослідженим доказам, в тому числі і тим, на які в апеляційних скаргах покликаються обвинувачений та захисник.

Клопотань від учасників кримінального провадження про дослідження доказів і допит свідків в судовому засіданні апеляційної інстанції не заявлялось.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а викладені в апеляційних скаргах доводи про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину та недоведеність його вини не бере до уваги як безпідставні.

В ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді