Справа № 357/8347/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/87/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 18.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0002997 за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, одруженого, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 09 січня 1996 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року до 2 років виправних робіт; 19 лютого 1997 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 140, ст. 17 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі; 10 серпня 2000 року вироком Васильківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі; 25 квітня 2005 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2007 року не відбуте частину покарання у виді 1 року 8 місяців 2 днів замінено на обмеження волі, 26 червня 2007 року звільненого з місць відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 10 днів; 03 квітня 2008 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 12 квітня 2011 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2008 року і остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; 07 червня 2011 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 390, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Березанського міського суду Київської області від 22 травня 2014 року на підставі ст. 81 КК України звільненого умовно-достроково на 10 місяців 20 днів з встановлення адміністративного нагляду строком на 1 рік; 03 червня 2016 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі; постановлено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 5 673 (п`ять тисяч шістсот сімдесят три) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, 13 червня 2016 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки, перестрибнув через паркан та проник на територію подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 . Впевнившись, що на літньому майданчику знаходяться речі, які можна викрасти, ОСОБА_9 вирішив вчинити злочин шляхом поступового їх винесення.

Для цього ОСОБА_9 діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих викрав належну потерпілому ОСОБА_8 металеву драбину з дерев`яними східцями висотою 180 см вартістю 624 грн. Після цього ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд.

Цього ж дня, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перестрибнув через паркан та проник на територію подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 . Діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих викрав належні потерпілому ОСОБА_8 12 металевих настінних світильників (бра) вартістю 224 гривні кожен, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 2 688 грн. Поскладавши вказані речі до мішка, який ОСОБА_9 приніс із собою, останній з місця скоєння злочину зник разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Цього ж дня, приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перестрибнув через паркан та проник на територію подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 . Діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих викрав належні потерпілому ОСОБА_8 3 штикові лопати з дерев`яними ручками вартістю 56 грн. кожна, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 168 гривень, а також 3 дерев`яні бруски, довжиною 5 м, висотою 10 см, шириною 4 см кожен, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 126 гривень. Після чого ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім цього, 14 червня 2016 року, приблизно о 06 годині 20 хвилин ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перестрибнув через паркан та проник на територію подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 . Діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих викрав належні потерпілому ОСОБА_8 металевий мангал з решіткою та піддоном, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 1 200 гривень. Після чого ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Цього ж дня, приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перестрибнув через паркан та проник на територію подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 . Діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих викрав належні потерпілому ОСОБА_8 3 металеві миски з нержавіючої сталі діаметром 80 см, вартістю 855 гривень кожна, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 2 565 гривень. Після чого ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім цього, 15 червня 2016 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перестрибнув через паркан та проник на територію подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване по АДРЕСА_2 . Діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих викрав належні потерпілому ОСОБА_8 3 дерев`яні бруски, довжиною 5 м, висотою 10 см, шириною 4 см, вартістю 42 гривні кожен, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 126 гривень. Після чого ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зник разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Вищевказаними злочинними діями ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 7 497 гривень.

В апеляційних скаргах:
- захисник, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 та остаточно призначити йому мінімально можливе покарання. Вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі було враховано суттєві обставини справи, які могли б вплинути на міру покарання, зокрема, ті обставини, що пом`якшують покарання. Захисник зазначає, що обвинувачений визнав свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю розкаявся у вчиненому. На думку захисника, вирок суду першої інстанції за своєю суворістю не відповідає обставинам справи і особі засудженого, а суд необґрунтовано не взяв до уваги як пом`якшуючу обставину щире каяття, оскільки ця обставина в обвинувальному акті зазначення як пом`якшуюча, також суд не взяв до уваги думку державного обвинувача, який просив за таких обставин призначити остаточне покарання ОСОБА_9 4 роки і 3 місяці позбавлення волі. Не враховано, що ОСОБА_9 вчинив інкриміноване правпорушення у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, оскільки не зміг офіційно працевлаштуватись та не мав постійного доходу.

- обвинувачений просить за вчинений ним злочин призначити йому покарання не більше 5 років позбавлення волі, оскільки за ознаками ст. 291 КПК України рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області є незаконним і підлягає скасуванню для виправлення процесуальних дій. Вимоги обґрунтовує тим, що власник майданчика, із якого відбувалися викрадення, не має на нього прав, тому, на думку обвинуваченого, в його діях мав місце склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Також зазначає, що в обвинувальному акті встановлено фактичні обставини в період з 12 червня 2016 року по 15 червня 2016 року, а формулювання обвинувачення взагалі відсутнє, також там вказано його прізвище та ініціали, що, на думку обвинуваченого, робить обвинувальний акт недійсним. Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що він активно допомагав слідству, добровільно відшкодував частину викрадених речей та фактично повністю визнав свою вину.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала та вважала вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання визначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У частині 2 статті 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» передбачено, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, а тому судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Так, вказівка захисника на те, що судом першої інстанції не в достатній мірі було враховано обставини, які пом`якшують покарання, не може бути взята до уваги, оскільки судом встановлено, що як характеризуючу обвинуваченого обставину можна розглядати той факт, що він вчинив злочин через 11 днів після ухвалення щодо нього вироку суду, яким його було засуджено за вчинення злочинів проти власності /а.п.102-106/.

Суд, враховуючи особу обвинуваченого та його поведінку, яка передувала вчиненню злочину, за який він засуджений оскаржуваним вироком, ставлення обвинуваченого до вчиненого, правильно не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття, а тому доводи ОСОБА_9 в цій частині є необґрунтованими.

Вказівка ОСОБА_9 на те, що обвинувальний акт щодо нього складено із порушенням вимог ст. 291 КПК України та кваліфікація його дій є невірною, не може бути предметом розгляду даного кримінального провадження, оскільки судовий розгляд відбувався за правилами ч.3 ст.349 КПК України, тобто учасники судового провадження позбавлені права оскаржувати його фактичні обставини.

Посилання обвинуваченого на те, що потерпілий не має прав на майданчик, де розташоване кафе та займає його тимчасово, а тому його дії мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України не може бути взято колегією суддів до уваги, оскільки дана обставина є припущенням обвинуваченого і ніяким чином не спростовує факту таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у сховище.

При призначенні покарання обвинуваченому, судом повно та всебічно досліджено його особу, зокрема враховано, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності /а.п. 92-93/, за місцем проживання характеризується посередньо /а.п. 109/, за медичною дпомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався /а.п. 108/, одружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має.
Як обставини, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції правильно визнано активне сприяння розкриттю злочину, часткове усунення заподіяної шкоди та визнання обвинуваченим своєї вини, Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочину.

Окрім того, було враховано думку потерпілого ОСОБА_8 , який вважав, що призначене покарання обвинуваченому має бути суворим, враховуючи те, що ОСОБА_9 неодноразово судимий /а.п.126/.

Щодо вказівки захисника на те, що прокурор в судовому засіданні просив призначити її підзахисному покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, то слід зазначити, що виступ в дебатах є позицією прокурора, з якою суд може не погодитися.

Колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання повністю відповідає меті покарання, визначеній в ч. 2 ст. 50 КК України та є домірним вчиненому.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вони не підлягають до задоволення.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_9 положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року, постановлено до набрання ним законної сили утримувати ОСОБА_9 в умовах Київського СІЗО Управління державної пенітенціарної служби України в Київській області.

З урахуванням наведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_9 за вказаним вироком, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2016 року по 18 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахувати ОСОБА_9 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2016 року по 18 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4