Справа № 165/108/16-к Провадження №11-кп/773/132/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2016 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Сморжів Радехівського району Львівської області, громадянин України, інвалід ІІІ групи, з вищою освітою, працюючий судово-медичним експертом Іваничівського міжрайонного відділення Волинського обласного бюро судово-медичних експертиз, одружений, має на утриманні дитину інваліда з дитинства І групи, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , учасник бойових дій, раніше не судимий,
визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю в діяннях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він працюючи на посаді лікаря судово-медичного експерта Іваничівського міжрайвідділення судово-медичної експертизи 5 класу, ІІ рангу, 1 категорії, 22 липня 2011 року, у приміщенні кабінету Іваничівської міжрайсудмедекспертизи, що знаходиться за адресою: пр.Перемоги, 7, м.Нововолинськ, Волинська область, на підставі постанови слідчого СУ УМВС України у Волинській області майора міліції ОСОБА_10 від 24 червня 2011 року, провів судово-медичну експертизу у кримінальній справі 53-027-11, за результатами якої умисно склав завідомо підроблений офіційний документ висновок експерта №68/ІІ (форма №170/о затверджена наказом МОЗ України від 05.08.1999 №197), шляхом умисного внесення завідомо неправдивих відомостей при проведенні судово-медичної експертизи з дослідження трупа ОСОБА_11 , 1978 року народження, хоча така не проводилась, про що було достовірно відомо ОСОБА_7 , оскільки судово-медична експертиза була проведена ним за матеріалами кримінальної справи 53-027-11.
Вищевказаний завідомо підроблений офіційний документ, був виданий ОСОБА_7 та долучений до матеріалів кримінальної справи 53-027-11 про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та використаний в якості доказу.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , працюючи на посаді лікаря судово-медичного експерта Іваничівського міжрайонного відділення Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, при провадженні досудового слідства в кримінальній справі 53-027-11 за фактом дорожньо-транспортної пригоди з участю водія ОСОБА_12 , внаслідок якої отримав смертельні тілесні ушкодження пішохід ОСОБА_11 , 22 липня 2011 року, діючи умисно, у приміщенні кабінету Іваничівської міжрайсудмедекспертизи, що знаходиться за адресою: пр.Перемоги, 7, м.Нововолинськ, Волинська область, склав завідомо неправдивий висновок експерта №68/ІІ від 22.07.2011, змінивши в ньому опис тілесних ушкоджень трупа ОСОБА_11 .
Зокрема, ОСОБА_7 у протокольній (описовій) частині висновку експерта №68/ІІ від 22.07.2011 року описав наступні тілесні ушкодження трупа ОСОБА_11 : «забійна рана на границі середньої третини та верхньої третини по задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки з нерівними осадненими рваними краями, розміром 3x0,5см»; «відритий багато-оскольчатий перелом зі зміщенням відломків на границі середньої та верхньої третини лівої гомілки»; «відритий багато-оскольчатий перелом зі зміщенням відломків на границі середньої та верхньої третини лівої гомілки на 38см від лівої п`ятки».
У «Судово-медичному діагнозі» вищезазначеного висновку експерта тілесні ушкодження трупа ОСОБА_11 змінено на наступні тілесні ушкодження: «наявністю шкірної рани по задньо-внутрішній поверхні гомілки»; «відритий косий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням». Водночас, у підсумках вказаного висновку експерта описано тілесні ушкодження трупа ОСОБА_11 так само відмінні від тілесних ушкоджень, зазначених у протокольній частині, а саме: «з наявністю шкірної рани по задньо-внутрішній поверхні гомілки... забита рана на лівій гомілці розташована по її задньо-внутрішній поверхні...»; «відкритий косий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням»; «відритий перелом кісток лівої гомілки розташований в 38 см від підошвенної частини стопи».
Таким чином, в розділі «Підсумки» Висновку експерта №68-ІІ від 22.07.2011 року ОСОБА_7 без будь-якого обґрунтування було внесено відомості, які явно не відповідають опису та оцінці тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_11 , викладених у протокольній (описовій) частині вказаного висновку, а саме: у п.5 «Підсумків» Висновку експерта №68/ІІ від 22 липня 2011 року зазначено дані, щодо ушкодження гомілки «Враховуючи те, що відкритий перелом кісток лівої гомілки розташований в 38 см. від підошвенної частини стопи, цей перелом можна назвати «бампер-переломом», тобто таким, що утворився від удару бампером автомобіля. А враховуючи те, що забита рана на лівій гомілці розташована по її задньо-внутрішній поверхні це може свідчити про те, що травмувальна дія бампера була направлена зліва направо, спереду назад по відношенню до осі кінцівки. Враховуючи вищезгадане у цьому пункті, а також те, що права гомілка не була ушкоджена під час первинного контакту тіла з автомобілем ОСОБА_11 міг бути лівою частиною тіла до рухавшогося автомобіля і найвірогідніше з опорою лівої стопи до асфальту».
В подальшому, 07 березня 2013 року та 02 грудня 2013 року ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що 22 липня 2011 року ним складено завідомо неправдивий висновок експерта №68/ІІ, у приміщенні Нововолинського міського суду Волинської області, що знаходиться за адресою: вул.Гагаріна, 14, м.Нововолинськ, Волинська область, під час судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.384 КК України, під час допиту в якості експерта дав показання, якими підтвердив наданий ним завідомо неправдивий висновок експерта №68/ІІ від 22.07.2011, складений за результатами проведеної судово-медичної експертизи у кримінальній справі 53-027-11.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України, як складання та видача завідомо підробленого офіційного документу висновку експерта, а також завідомо неправдивий висновок експерта під час досудового слідства поєднаного з обвинуваченням у тяжкому злочині.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Таке рішення суд мотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено, що в діяннях обвинуваченого ОСОБА_7 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України, оскільки досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані стороною обвинувачення беззаперечно не підтверджують факту вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Зокрема, у вироку зазначено, що органом досудового розслідування в основу обвинувачення ОСОБА_7 покладено висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) №328/15 від 14.09.2015 року, однак, на думку суду, наявність у вказаному висновку розбіжностей, неточностей та некатегоричних висновків не можуть свідчити про умисне підроблення ОСОБА_7 висновку судово-медичної експертизи №68/ІІ від 22.07.2011 року, а також, як наслідок, надання останнім завідомо неправдивих показань в судовому засіданні. Не підтверджується винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях також й іншими доказами, зокрема ані показаннями допитаних в якості свідків слідчих СУ ГУНП у Волинській області, якими проводились дослідчі дії та досудове розслідування у провадженні про обвинувачення ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України, оскільки їх показання стверджують лише факт проведення ними певних слідчих дій в межах досудового розслідування, а також ні показаннями експертів, допитаних в якості свідків, котрі роз`яснили порядок проведення судово-медичної експертизи та показали, що експерт ОСОБА_7 проводячи огляд, розтин і експертизу трупа діяв відповідно до вимог законодавства.

Не погоджуючись з виправдувальним вироком щодо ОСОБА_7 , прокурор оскаржує його з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому просить суд його скасувати на підставі п.п.2, 4 ч.1 ст.409 КПК України, оскільки це потягло безпідставне виправдання обвинуваченого, та ухвалити новий обвинувальний вирок, яким:

визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України та призначити покарання у вигляді арешту строком на один місяць;

визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого більш суворим у виді обмеження волі строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на один рік іспитового строку.

В запереченнях захисники ОСОБА_7 вважають рішення місцевого суду законним, яким спростовано всі докази сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, обвинуваченого та його захисників, які заперечили проти її задоволення та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність у діянні ОСОБА_7 складу злочинів, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст. 384 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Допитаний місцевим судом ОСОБА_7 ствердив, що висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №68/ІІ від 22.07.2011 у кримінальній справі №53-027-11, не підробляв. Огляд трупа, складання відповідного висновку здійснював відповідно до чинного законодавства, діючих нормативно-правових актів та при розгляді справи підтримав вищезазначений висновок.
Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 слідчі, які приймали участь у розслідуванні кримінальної справи не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а лише стверджують факт проведення ним певних слідчих дій у межах досудового розслідування.
ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 також підтвердили, що експерт ОСОБА_7 проводячи огляд, розтин і експертизу, діяв відповідно до вимог КПК України в редакції 1960 року та підзаконних нормативно-правових актів.
Місцевим судом дано оцінку акту службової перевірки управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації від 28.08.2014 яким лише стверджується, що у вступній частині висновку експерта №68/ІІ від 22.07.2011, складеного судово-медичним експертом ОСОБА_7 , в розділі «про обставини» не зазначив дані з матеріалів кримінальної справи, які експерт використовував під час проведення експертизи, чим порушив п.1.27 «Правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи». Інших порушень не виявлено, акт судово-медичного дослідження трупа №68 від 19.05.2011 та висновок експерта №68/ІІ від 22.07.2011 викладено у відповідності до розділу ІІІ «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», «Правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи», затверджених Наказами МОЗ України №6 від 17.01.1995 та №197 від 05.08.1999р.
Показання свідка ОСОБА_18 обгрунтовано не взято до уваги, оскільки вона є заінтересованою особою, та як матір обвинуваченого намагається посприяти сину уникнути призначеного судом покарання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В основу доведення винуватості ОСОБА_7 сторона обвинувачення надала суду висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) №328/15 від 14.09.2015 ДУ «Головне бюро судово-медичних експертиз МОЗ України», яким встановлено лише той факт, що висновок експерта №68/ІІ складений з порушенням п.2.1.12 та п.2.2.18 «Правил проведення судово-медичної експертизи», затвердженої Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995. Для уточнення тілесних ушкоджень трупа ОСОБА_11 необхідно провести судово-медичну експертизу ексгумованого трупа.
Ексгумація трупа в межах даного кримінального провадження не проводилась. Висновок про те, що ОСОБА_7 проведено судово-медичну експертизу за матеріалами кримінальної справи є некатегоричним.
Експертна комісія ДУ «Головне бюро судово-медичних експертиз МОЗ України» у складі судово-медичних експертів: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , лише зафіксували наявність розбіжностей опису тілесних ушкоджень у висновку експерта, який орган досудового розслідування вважає умисно підробленим. З приводу розбіжностей, виявлених у висновку експертизи №328/15, щодо номерів кримінальних проваджень, які нібито досліджувались при проведенні вказаної експертизи, надати пояснень не змогли.
З врахуванням того, що у висновку експерта №328/15 від 14.09.2015 вказано про надання різних матеріалів кримінальних проваджень, а також неточності на підставі яких процесуальних документів та в межах яких кримінальних правопорушень призначалася дана експертиза, місцевий суд умотивував своє рішення щодо незгоди з вищезазначеним висновком.
На переконання апеляційного суду наявність у висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) №328/15 від 14.09.2015, розбіжностей, неточностей та некатегоричних висновків не свідчать про умисне підроблення ОСОБА_7 висновку судово-медичної експертизи №68/ІІ від 22.07.2011, а також, як наслідок, надання останнім завідомо неправдивих показань в судовому засіданні.
Місцевим судом спростовано докази подані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Доводи прокурора проте, що місцевим судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_17 безпідставні і не ґрунтуються на матеріалах провадження. Останній в судовому засіданні ствердив, що 11.04.2011р. приймав участь в якості судово-медичного експерта у проведенні огляду місця події за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце на автомобільній дорозі сполученням «Ковель-Жовква» в м.Нововолинську вул.Дорошенка. Розтин трупа та проведення експертизи здійснював експерт ОСОБА_7 . З приводу обставин вказаної ДТП, огляду місця події останній з ним спілкувався. У висновок експерта покладено дані, здобуті під час проведення судово-медичного дослідження розтину трупа де і фіксувались наявні тілесні ушкодження. Проведення дослідження та складання судово-медичної експертизи здійснювалось експертом ОСОБА_7 у відповідності до норм КПК України в редакції 1960 року, тобто на момент вчинення ДТП. Зазначив, що розбіжності між висновком експерта та актом дослідження, з медичної точки зору, не можна розцінювати як підробку документа.
Твердження сторони обвинувачення про те, що оглядаючи трупа в експерта був відсутній протокол огляду місця події, відсутність посилань на цей процесуальний документ у висновку експерта №68-11 від 22 липня 2011 року безпідставні та не вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів. Крім того, матеріалами провадження стверджено і це підтверджує експерт ОСОБА_17 , який був присутній при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, він доповідав ОСОБА_7 обставини цієї пригоди.
При проведенні експертизи від 22 липня 2011 року в експерта були наявні матеріали справи на це вказує останній, а також підтвердив слідчий, який призначав дану експертизу.
ОСОБА_7 при розгляді провадження за обвинуваченням щодо нього так і під час розгляду провадження про обвинувачення ОСОБА_12 повністю підтримав складений ним висновок судово-медичної експертизи №68/ІІ від 22.07.2011, ствердивши його правдивість, достовірність та відповідність вимогам діючого на той час законодавства.
Прийняте судом рішення щодо ОСОБА_12 було предметом розгляду в апеляційній та касаційній інстанціях.
Висновок судово-медичної експертизи №68/ІІ від 22.07.2011р, був предметом дослідження місцевим судом, йому дано правову оцінку в оспорюваному рішенні суду, а тому доводи апелянта про порушення принципу безпосередності при дослідженні даного доказу безпідставні.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку підставою для прийняття рішення про виправдання ОСОБА_7 є недоведеність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. На п.3 ч.1 ст.373 КПК України, як підставу виправдання, а саме недоведеність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення місцевий суд послався і в резолютивній частині вироку. Вказівка суду на п.2 ч.1 ст.373 КПК України як підстава виправдання обвинуваченого на думку апеляційного суду є нічим як описка, а тому твердження апелянта з цього приводу безпідставні.
Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України тлумачаться лише на користь обвинуваченого.
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги відсутність доказів, які доводили б винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виправдав його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, - за недоведеністю в діянні обвинуваченого кримінального правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування виправдувального вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст.384 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі апеляційних скарг.

Головуючий
Судді