Справа №585/4003/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/1079/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року за п. «г», «і» ст. 93, ч.2 ст. 215-3, ч.2 ст. 89, ч.2 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 р.) до покарання у виді смертної кари з конфіскацією 1/4 частини майна. Ухвалою Верховного Суду України від 25 серпня 1998 року вирок відносно ОСОБА_6 залишено без змін. Ухвалою Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року призначене ОСОБА_6 покарання у виді смертної кари замінене покаранням у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України (1960 р.) визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією 1/4 особистого майна,

відмовлено в задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання в порядку передбаченому ч.5 ст. 72 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , в яких вони просять ухвалу судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання в порядку, визначеному ч. 5 ст. 72 КК України - скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення за період з 25 серпня 1997 року по 25 серпня 1998 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст. 72 КК України.

Вимоги поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що:

- суддя, відмовляючи в задоволенні його клопотання, послався на вимоги ст. 51 КК України, вказуючи, що довічне позбавлення волі являється безстроковим видом покарання, в той час як у ч. 5 ст. 72 не вказано про незастосування її дії до осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі;

- вказує, що строк попереднього ув`язнення йому визначений, а на підставі Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» цей строк необхідно зарахувати як день за два;

- відмовляючи в задоволенні його клопотання, районний суд не дає йому можливості звернутися до Президента України з клопотанням про помилування після відбуття покарання не менше 20 років покарання;

- якщо вважати покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що не має строкового вираження, то вказане унеможливлює й обчислення строку покарання, яку засудженому слід відбути для застосування поліпшення умов тримання, що передбачені ч. 6 ст. 151 КВК України, ;

- посилається на наявність рішень інших судів, згідно яких особам, засудженим до довічного позбавлення волі, попереднє ув`язнення було зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного їм покарання.

Вимоги поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що:

- суддя районного суду не застосував закон, який підлягає застосуванню та допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, пославшись на ст.ст. 51, 63, 64 КК України, довічне позбавлення волі і позбавлення волі на певний строк - є окремими видами покарання, а також на роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», не врахувавши, що роз`яснення носять виключно рекомендаційний характер, оскільки чинні акти законодавства не наділяють їх нормативністю та обов`язковістю;

- рішення суду суперечить нормам діючого законодавства, а саме: змісту ст.72 КК України, в якій немає прямої вказівки на те, що положення вказаної норми Закону не можна застосовувати до осіб, яким призначено безстрокове покарання, таким чином, обмеження у застосування цього Закону це запровадження дискримінаційних підходів то такої категорії осіб;

- якщо вважати покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що не має строкового вираження, то такий підхід унеможливлює й обчислення строку покарання, який засудженому слід відбути для застосування поліпшення умов тримання, що передбачені ч. 6 ст. 151 КВК України;

- відмова в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , прямо впливає на його право подати клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання та порушує права і свободи засудженого, передбачені Конституцією України, Європейською Конвенцією з прав людини.

- зарахування ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення надасть можливість останньому наблизити строк для подання клопотання про помилування, що відповідає ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та змісту поняття «справедливий суд».

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційних скарг, засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, доводи прокурора про залишення судового рішення без змін, а апеляційних скарг - без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника про те, що відмова суду в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, суперечить нормам діючого законодавства, а саме: змісту ст.72 КК України, в якій немає прямої вказівки на те, що положення вказаної норми Закону не можна застосовувати до осіб, яким призначено безстрокове покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року за п. «г», «і» ст. 93, ч.2 ст. 215-3, ч.2 ст. 89, ч.2 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 р.) до покарання у виді смертної кари з конфіскацією 1/4 частини майна. Ухвалою Верховного Суду України від 25 серпня 1998 року вирок відносно ОСОБА_6 залишено без змін. Ухвалою Луганського обласного суду від 03 серпня 2000 року призначене ОСОБА_6 покарання у виді смертної кари замінене покаранням у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України (1960 р.) визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією 1/4 особистого майна.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до міськрайонного суду з клопотанням про зарахування йому, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття і, відповідно до ст.ст.51,63,64 КК України, є окремим видом покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання.

При цьому, судом першої інстанції було враховано роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, щодо висловлення позиції застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а саме те, що правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно обґрунтував своє рішення, посилаючись на роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України, на думку колегії суддів в цілому не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки приймаючи рішення про не застосування до засудженого ч. 5 ст. 72 КК України, суд також керувався загальними засадами кримінального закону в частині, що стосується видів покарання та їх призначення, а вказані роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України були враховані у тому числі.

Так, згідно ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приписами ст.51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання).

Диспозиція ж ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 КК України) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання, як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Крім того, в ч.5 ст.72 КК України зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Про відмежування покарання у виді позбавлення волі як строкового виду покарання від довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються, свідчить також і позиція Верховного Суду України у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011 року зазначив, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч.3 ст.68 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 про те, що якщо вважати покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що не має строкового вираження, то такий підхід унеможливлює й обчислення строку покарання, яку засудженому слід відбути для застосування поліпшення умов тримання, що передбачені ч. 6 ст. 151 КВК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відмова суду у зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ніяким чином не впливає на його права, передбачені КВК України, які виникають після відбуття певного строку покарання.

Посилання в апеляційних скаргах захисника та засудженого на те, що відмова в задоволенні клопотання ОСОБА_6 впливає на його право подати клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відмова суду у задоволенні клопотання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ніяким чином не впливає на його права, які виникають після відбуття певного строку покарання та гарантовані Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання засудженого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на ухвалення іншими судами рішень щодо зарахування, в порядку ч.5 ст. 72 КК України, особам, засудженим до довічного позбавлення волі, строку їх попереднього ув`язнення, оскільки вказане ніяким чином не впливає на законність, обґрунтованість та вмотивованість ухвали суду першої інстанції у даному провадженні.

Доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що зарахування ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення надасть можливість останньому наблизити строк для подання клопотання про помилування, що відповідає ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та змісту поняття «справедливий суд» колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з врахуванням того, що засуджений не позбавлений права на реалізацію такого права у встановленому порядку.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яке в повній мірі узгоджується з вимогами закону і будь-яких підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року, якою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у порядку передбаченому ч.5 ст. 72 КК України - залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.