АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/248/2017 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Ухвала
Іменем України

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційною скаргою зі змінами захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року, щодо обвинуваченого
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23 травня 2016 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. З ст. 185 КК України, - до покарання у виді трьох років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

В с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за якою призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано ОСОБА_6 покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року і остаточно призначено покарання у виді п`яти років і шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований по цьому кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 у виді застави в розмірі 24 360 (двадцять чотири тисячі триста шістдесят) гривень - змінено на тримання під вартою, повернуто вказаний розмір застави заставодавцю, а саме ОСОБА_9 .
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 23 травня 2016 року, при цьому зарахувати останньому в строк остаточного покарання строк тримання під вартою в період з 12 листопада 2015 року по 19 листопада 2016 року, відповідно до правил, передбачених ст. 72 КК України.
Вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат у справі.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи намір вчинити крадіжку, приблизно о 16 годині, прибув до приватного сектора по АДРЕСА_2 , після чого, помітивши будинок АДРЕСА_3 , розташований по згаданій вулиці, і який належить потерпілому ОСОБА_10 , де останній і проживав, переслідуючи умисел, направлений на проникнення до цього будинку для здійснення крадіжки, підійшов до паркану зазначеного будинку, а далі, переконавшись, що власник відсутній, розбив скло віконної рами першого поверху та проник до приміщення будинку.
У наступному, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні вказаного будинку, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: ноутбук фірми «HP», вартістю 850 гривень; комп`ютерну мишку фірми «Лоджитек», вартістю 47 гривень 67 копійок; золоту каблучку з камінням у вигляді «перлини», вартістю 1 261 гривня 81 копійка; золоту каблучку з каменем, вартістю 1 056 гривень 82 копійки; золотий ланцюг, вартістю 1 697 гривень 88 копійки; золотий хрестик, вартістю 519 гривень 30 копійок; золоту сережку у вигляді «пелюстка», вартістю 788 гривень 6 копійок; золоту сережку з каменем у вигляді «перлини», вартістю 788 гривень 6 копійок; золотий кулон з камінням, вартістю 1024 гривень 94 копійки; значок з срібла із зображенням «замку», вартістю 50 гривень 54 копійки; та інше майно, яке матеріальної цінності для потерпілого не представляє, а всього викрав майна на загальну суму 8 085 гривень 8 копійок.
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , залишаючи приміщення згаданого будинку, був помічений сторонніми особами, при цьому, усвідомлюючи, що його дії перестали нести таємний характер та є відкритими, утримуючи при собі викрадене майно, намагався втекти з місця вчинення кримінального правопорушення, однак невдовзі був затриманий працівниками правоохоронних органів.

На вирок суду була подана апеляційна скарга обвинуваченим, в якій останній просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2016 - змінити частково, кваліфікувати його дії за ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити менш суворе покарання.
В доводах апеляційної скарги обвинувачений зазначає про те, що матеріали справи не містять жодного доказу вчинення злочину саме ОСОБА_6 , а обвинувачення ґрунтується на припущеннях прокурора, в свою чергу показання ОСОБА_6 підтверджуються доказами, які дослідженні в суді.
Разом тим, вказує на те, що суд взяв до уваги одні докази, а саме показання співробітника міліції свідка ОСОБА_11 , який показав, що бачив в руках у особи яка була на подвір`ї потерпілого особу з жовтим кульком, проте сумку через плече не бачив, та чомусь відкинув як доказ показання свідка ОСОБА_12 , яка чітка зазначила, що особа покидала подвір`я ОСОБА_10 без викрадених речей у жовтому кульку, не взяв до уваги і показання самого ОСОБА_6 , який побачивши, що його умисел на викрадення чужого майна викритий, не намагався утримувати викрадені речи, а позбувся їх і почав тікати, саме тому вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України є невірною і дії останнього слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
Обвинувачений вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні, у зв`язку з тим, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а саме за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у рішенні суду не зазначено, залишається не зрозумілим і те, чому суд взяв до уваги одні докази відкинув інші, а тому як наслідок судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню у даному випадку, а саме помилку у кваліфікації дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, а не за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, що в свою чергу потягло за собою визначення більш суворої міри покарання.
На вирок суду була подана апеляційна скарга і захисником ОСОБА_7 , в якій він також ставив питання про зміну вироку та просив кваліфікувати дії ОСОБА_13 за ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, і відповідно призначити менш суворе покарання.
Обґрунтування апеляційної скарги захисника є аналогічним мотивуванню апеляційної скарги обвинуваченим.

У змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , просив вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2016 року - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Зміни апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що згідно паперових записів журналу судового засідання від 18.03.2016 проводився звукозапис цього засідання з 13 год. 23 хв. 59 сек. до 14 год.13 хв. 22 сек. під час якого були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , проте на СД-диску з написом «Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві» № 26451, який доданий до матеріалів справи, відсутні звукозаписи допитів зазначених свідків і взагалі відсутній звукозапис судового засідання за 18.03.2016 року.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу в його відсутність, та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги свою та захисника та просив їх задовольнити; пояснення захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого, та просив не розглядати зміни до апеляційної скарги, оскільки в суді апеляційної інстанції було витребувано архівну копію технічного запису судового засідання, і на ній зафіксовані всі судові засідання; заслухавши пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення обох апеляційних скарг сторони захисту; провівши дебати; заслухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється судом апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст.94 КПК України, в ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вище викладені вимоги кримінального процесуального законодавства, спрямовані на встановлення в справі об`єктивної істини, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та детально викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину місцевий суд детально обґрунтував доказами, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 12 листопада 2015 року близько 16 год. 15 хв. йому зателефонували та повідомили, що до його будинку АДРЕСА_3 . Приїхавши на місце, потерпілий виявив розбите скло, та у будинку виявив відсутність окремих його речей, в тому числі коштовностей, які зберігалися у будинку. Біля будинку потерпілий бачив обвинуваченого ОСОБА_6 , який тримав у руках пакет з речами потерпілого.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що є сусідкою потерпілого ОСОБА_10 12 листопада 2015 року прийшла додому та займалася власними справами по господарству, коли помітила, що на території домоволодіння потерпілого ходив чоловік худорлявої статури із сумкою. Свідок покликала цього чоловіка, проте, він побіг на територію сусіднього будинку і зник з поля зору. Згодом вона бачила ще цього ж чоловіка у себе на подвір`ї, коли він перелазив через паркан, з подальшим прямуванням у бік вул.Щербакова. В судовому засіданні свідок пояснила, що той чоловік, якого вона бачила у сусіда на подвір`ї це обвинувачений ОСОБА_6 .
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 - працівники міліції суду показали, що в складі патруля виїжджали за адресою: АДРЕСА_3 . Приїхавши в район будинку, вони побачили чоловіка, який виліз на паркан. Після чого вони почали блокувати будинок. В подальшому ця особа перестрибнувши паркан, почала тікати. Свідок ОСОБА_14 почав переслідувати цю особу, помітивши, що особа, маючи при собі пакет, біля окремих гаражів скинула його на землю. В цей час свідок ОСОБА_11 поїхав на патрульному автомобілі, і йому попав в поле зору на вул. Щербакова обвинувачений, де він свідками і був затриманий. Крім того, свідок ОСОБА_14 , бачачи де обвинувачений викинув кульок, пішов його забрав, і затримавши обвинуваченого, вручив цей пакет йому перед приїздом слідчо оперативної групи. Свідки в судовому засіданні заявили, що особа, яку вони переслідували та затримали є обвинуваченим ОСОБА_6 , якого вони впізнали по обличчю.
Вищенаведені показання свідків повністю підтверджуються дослідженим в судовому засіданні рапортом цих же працівників поліції від 12 листопада 2015 року.
Окрім наведеного, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду місця події з фото таблицями від 12 листопада 2015 року, згідно якого в цей же день було оглянуто земельну ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився чоловік, який представився ОСОБА_6 і в якого з правої кишені штанів було виявлено та вилучено речі, зокрема, два золоті ланцюжки, одне кільце жовтого кольору, кільце з маленьким камінням та три золоті сережки та вилучено інші речі.
Вказані речі було оглянуто згідно даних протоколу огляду предмета від 28 грудня 2015 року в присутності свідків.
Згідно протоколу огляду місця події від 12 листопада 2015 року з фото таблицею до нього вбачається, що в цей день було оглянуто будинок за адресою АДРЕСА_2 , де виявлено розбите вікно.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею до нього від 12 листопада 2015 року, свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_6 , як особу, яку бачила у дворі будинку АДРЕСА_2 .
Окрім того, лист з додатками начальника Шевченківського РВ УП охорони в м. Києві № 59/2537 від 22.12.2015 року підтвердив знаходження приватного будинку за адресою: м. Київ, вул. Балакліївська, 14 під охороною поліції охорони в Шевченківському районному відділі м. Києва.
Зазначені вище показання потерпілого та свідків, а також наведені письмові докази, узгоджуються між собою і є послідовними та взаємодоповнюють один одного, а тому, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 та у своїй сукупності, дали змогу суду першої інстанції прийти до висновку про вчинення ОСОБА_6 відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло та кваліфікувати його дії за ч. 3 ст. 186 КК України.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 « Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами, і незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
З показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 вбачається, що при переслідуванні ОСОБА_6 , останній, розумів, що вже викритий, однак, речей викрадених у будинку потерпілого,зокрема, золотих виробів, не викинув.
Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою, взаємодоповнюють один одного та повністю у своїй сукупності відтворюють картину вчиненого.
А відтак, колегія суддів вирок суду в частині доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та правильність кваліфікації за вказаним законом про кримінальну відповідальність вважає законним та обгрунтованим і не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то з вироку суду вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, зокрема, те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому злочині не визнав, при цьому здійснював спроби сформувати штучну версію подій, з метою введення суду у хибний бік встановлення істини у цій справі. Крім того, судом враховано й дані про особу винного, я кий на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, проте, знаходиться під наркологічним диспансерно динамічним наглядом з діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», за місцем проживання характеризується позитивно.
З врахуванням наведеного, не встановивши обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом, на думку, колегії суддів, обґрунтовано призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції Закону України про кримінальну відповідальність, за який він засуджений. Саме таке покарання на думку колегії суддів буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Більш того, оскільки даний злочин ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, то суд, остаточне покарання призначив у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання покарання за вказаним вироком до покарання, призначеного оскаржуваним вироком.
А відтак, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про пом`якшення покарання колегія суддів не знаходить, тому вирок суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року, щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, яки й тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
___________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4