Справа №585/1851/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/577/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням, у якому просив зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2017 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його клопотання з огляду на те, що положення ч. 5 ст. 72 КК України не розповсюджуються на осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції для розгляду по суті. У доповненнях до апеляційної скарги засуджений просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 14.02.2003 року (коли він був взятий під варту) по 14.04.2009 року - по дату прибуття до виправної колонії, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений ОСОБА_8 зазначає, що суд не врахував прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Також в тексті закону про внесення змін до ст. 72 КК України відсутнє посилання як на покарання у виді «довічного позбавлення волі», так і на покарання у виді «позбавлення волі на певний строк», законодавець обмежився загальною фразою «позбавлення волі», а сам попередній строк ув`язнення не має відношення до виду покарання та його кінцевого строку. При цьому, ОСОБА_8 вказує, що суд при прийнятті відповідного рішення повинен керуватися не роз`ясненнями ВССУ, а Законом України, який має вищу юридичну силу. Крім того, апелянт зазначає, що відмова у застосуванні до засудженого до довічного позбавлення волі положень ст. 72 КК України може свідчити про дискримінацію по відношенню до нього, в зв`язку із тим, що засуджені, в тому числі й до довічного позбавлення волі, після відбування відповідного терміну покарання мають можливість на реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 КВК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у строк покарання, призначеного йому за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року, згідно якого він засуджений за п.п.4, 6, 7, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Даний вирок набув чинності після перегляду справи Верховним Судом України 18 жовтня 2005 року.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правила ч. 5 ст. 72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, в той час як ОСОБА_8 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не відноситься до переліку таких покарань.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Частиною 5 ст.72 КК України передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах до якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Статтею 51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме, позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) (п. 11 ч. 1) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання) (п. 12 ч.1).

Зміст цих покарань розкривається також в різних статтях, а саме в ст.63 КК України (позбавлення волі на певний строк) та ст.64 КК України (довічне позбавлення волі). Так само законодавець відокремлює правила щодо призначення довічного позбавлення волі безпосередньо вказуючи на цей вид покарання у диспозиціях статей Загальної частини КК України. Водночас, довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, інакше п. 11 ч. 1 ст.51 КК України був би останнім та мав би зміст «позбавлення волі», і ст.63 КК України з відповідною назвою містили б вказівку на різновиди цього покарання.

З огляду на це, вжите у ч. 5 ст.72 КК України формулювання «позбавлення волі» слід тлумачити буквально, не поширюючи дію цієї статті на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність обмежень у застосуванні ст.72 КК України до осіб, які були засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, не відповідають змісту цієї норми закону, оскільки у частині 5 даної статті зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання не поширюється на осіб засуджених до довічного позбавлення волі, зокрема і до засудженого ОСОБА_8 , тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.

Твердження ОСОБА_8 з приводу того, що відмова у застосуванні до засудженого до довічного позбавлення волі положень ст. 72 КК України може свідчити про дискримінацію по відношенню до нього, в зв`язку із тим, що засуджені, в тому числі й до довічного позбавлення волі, після відбування відповідного терміну покарання мають можливість на реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 КВК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відмова у задоволенні клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення в термін відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі ніяким чином не впливає на його права і обов`язки, як громадянина та особи, що засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, що встановлюється законодавством України та гарантується Конституцією України.

Більше того, колегія суддів вважає необхідним відмітити, що незастосування судом положень ч. 5 ст. 72 КК України жодним чином не звужує права засудженого та не позбавляє його можливості, зокрема, на покращення умов відбування покарання, передбачених Главою 22 КВК України, оскільки поліпшення деяких умов можуть за законом бути застосовані до особи, яка відбула більше, ніж 5 років покарання, при цьому ОСОБА_8 за матеріалами провадження на цей час відбув строк, який значно перевищує 5 років.

Не можуть заслуговувати на увагу і доводи засудженого про те, що суд керувався доводами прокурора при постановленні ухвали, оскільки при винесенні рішення суд керується не лише думками прокурора чи інших учасників кримінального провадження, а і кримінальним та кримінальним процесуальним законом, а також матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та як результат повинен винести законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, що у даному випадку дотримано.

Крім того, твердження засудженого в апеляційній скарзі про те, що суд при ухваленні своїх рішень має керуватися лише відповідними Законами України, а не роз`ясненнями ВССУ, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оскаржуване рішення ухвалено на підставі норм матеріального і процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга з доповненнями засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.