11-кп/775/111/2017(м)

Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої- адвоката ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченої ОСОБА_11

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Любашівка Одеської області, громадянка України, раніше не судима, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджена за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 13 362,86 грн., моральної 200 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн., а всього 217 362, 86 грн.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в рахунок відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
Вказаним вироком ОСОБА_11 визнана винною та засуджена за те, що вона 19 жовтня 2013 року близько 21:00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у кв. АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків із співмешканцем ОСОБА_13 , з ревнощів, в спальній кімнаті, умисно завдала останньому удари руками по голові та шиї, заподіявши тілесні ушкодження у виді двох садин у лобно-тім`яній області ліворуч, по одній садині у лобній області ліворуч, у зовнішнього кута лівого ока, 13 садин в області лівої щоки, двох садин на лівій бічній поверхні шиї. Після цього, протягом триваючого між ними конфлікту ОСОБА_11 , маючи на меті умисел на протиправне позбавлення потерпілого життя та бажаючи настання його смерті, пройшла до кухні, де взяла кухонний ніж, яким у коридорному приміщенні вищевказаної квартири, де також знаходився ОСОБА_13 , один раз вдарила його в живіт зліва, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді колото різаного поранення лівої бічної стінки живота, що проникає у черевну порожнину, з ушкодженням черевного відділу аорти і брижу спадного відділу товстого кишківника, що супроводжувалося крововиливом у черевну порожнину, від чого настала смерть потерпілого на місці події.
В своїй апеляційній скарзі, доповненнях до неї та усних уточненнях в ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_11 посилається на однобічність, необ`єктивність і неповноту судового розгляду, суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі в наслідок суворості.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження надані стороною обвинувачення докази наявності в неї умислу на вбивство потерпілого. Наявність у нього садин вказує лише на конфлікт, який трапився між ними. Вона сама викликала швидку допомогу, звернулася за допомогою до сусідів, тобто намагалась допомогти потерпілому. Суд не мотивував у вироку неприйняття до уваги показань свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила її показання в частині того, що в ході конфлікту потерпілий пішов вслід за нею до кухні, що також свідчить про відсутність у неї умислу на вбивство.
В іншій частині показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вважає непослідовними, надуманими, та такими, які не відповідають дійсності. До того ж вказує, що ігноруючи вказівки ВССУ суд не вказав якими дослідженими у суді доказами встановлено наявність в неї умислу на вбивство.
Вважає, що розмір стягнутої з неї на користь потерпілої матеріальної, моральної шкоди є не обґрунтований. Вирок в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. ані потерпілою, ані прокурором в касаційному порядку не оскаржувався, тому у суду не було підстав збільшувати розмір відшкодування моральної шкоди до 200 000 грн.
Зазначає, що в порушення ст. 376 КПК України суд оголосив вирок без її участі, а також без участі її захисника.
З урахуванням наведеного, просить вирок змінити, кваліфікувавши її дії за ст. 118 КК України.
В своїй апеляційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, просить вирок скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що в ході досудового слідства, в порушення ст.ст. 220, 221 КПК України сторона захисту була штучно обмежена у своїх правах, передбачених ст. 79, п.п. 10, 12, 13 ч. 3 ст. 42 КПК України, оскільки слідчим не було розглянуто клопотання захисника про ознайомлення з усіма постановами щодо призначення судових експертиз та вказані в клопотанні постанови захиснику не були надані.
Сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення, яке визнано доведеним, в порушення вимог ст. 370 КПК України суперечить фактичним обставинам справи, які встановлені судом. Кваліфікуючи дії ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувачена могла уникнути дій, спрямованих на заподіяння смерті потерпілому, залишивши приміщення квартири. Однак, даний висновок суду не узгоджується з закріпленим статтею 36 КК України правом кожної особи на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Зазначає, що суд в порушення вимог ст. 86 КПК України обґрунтував вирок недопустимими доказами, оскільки в ході судового розгляду не спростовані твердження ОСОБА_11 щодо її дій в стані необхідної оборони, викликаної протиправною поведінкою потерпілого. Вказані твердження обвинуваченої підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами: протоколом огляду місця події; висновком судово медичної експертизи № 1304 від 19 жовтня 2014 року, який підтверджує її пояснення про заподіяння їй потерпілим в ході сварки ударів кулаком в голову саме 19 жовтня 2013 року о 22:00 годині; висновком судово медичної експертизи № 2262 від 21 жовтня 2013 року; поведінкою ОСОБА_13 до отримання ножового поранення, яку вона сприймала як погрозу її життю, а також відсутністю у неї вольового моменту прямого умислу на умисне вбивство. Тому вона діяла з метою захисту від протиправних дій ОСОБА_13 , а не з метою заподіяння йому смерті. Ці обставини також підтверджуються показаннями самої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , актом комплексної судової психолого психіатричної експертизи № 881К/932К та висновком судово медичної експертизи № 1304/86 від 11 червня 2014 року.
Показання свідка ОСОБА_17 колишньої дружини потерпілого, які суд також поклав в основу вироку, про те, що загиблий був неконфліктною людиною та не зловживав спиртними напоями, вважає не об`єктивними, оскільки вона перебувала з ним у шлюбі з 1999 року по 2006 рік, а вбивство сталося 19 жовтня 2013 року, майже 7 років потому.
До того ж вказує, що обвинувачення, яке визнано судом доведеним, судом у вироку сформульовано нечітко і не конкретно. Обставини вчинення кримінального правопорушення викладені неповно, не з`ясовано мотиву та мети. Так, з вироку не вбачається, що передувало кримінальному правопорушенню, хто був ініціатором конфлікту, які відносини були між обвинуваченою та потерпілим, а також не з`ясовано, які саме дії потерпілого спровокували ОСОБА_11 взяти ніж та заподіяти йому тілесне ушкодження.
Також вважає недопустимим доказом зразки крові ОСОБА_11 для призначення експертизи, оскільки вказана слідча дія була проведена в порушення вимог КПК України, за відсутністю понятих та захисника. Як наслідок цього, недопустимими доказами є і висновки усіх судових експертиз, які були виконані на підставі вказаних зразків крові, та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, що свідчить про порушення права ОСОБА_11 на захист від пред`явленого їй обвинувачення. Тому її дії слід правильно кваліфікувати за ст. 118 КК України.
Вчинення особливо тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, невизнання обвинуваченою своєї вини, безпідставно визнано судом обставинами, що обтяжують покарання. При цьому, судом не враховано, що ОСОБА_11 щиро розкаялася у вчиненні того кримінального правопорушення, який вона фактично вчинила, за що просила вибачення у потерпілої в залі суду.
До того ж зазначає, що судом у вироку не наведені підстави для обрання покарання у виді 8 років позбавлення волі при наявності можливості призначити мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. За твердженням захисника вказані у вироку обставини, які характеризують особу ОСОБА_11 , не відповідають дійсності. Так, обвинувачена раніше не судима, за місцем роботи, навчання, проживання та Маріупольським слідчим ізолятором характеризується позитивно. Крім того, суд не врахував віктимну поведінку потерпілого, який прийшов до дому в стані середньої тяжкості алкогольного сп`яніння, побив ОСОБА_11 , чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження та фактично спровокував зворотну агресію з її боку та на необхідну оборону у психічному стані, який настав під час вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційні доводи захисника щодо вирішення судом цивільного позову аналогічні апеляційним доводам обвинуваченої.
Крім того зазначає, що вказані суми стягнуті з обвинуваченої без урахування її матеріального становища та протиправної поведінки потерпілого ОСОБА_13 .
В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_11 призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі. Згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України в рахунок відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по 22 грудня 2014 року та з 7 липня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки ОСОБА_11 відбувала покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу в період з 22 грудня 2014 року по 7 липня 2015 року, у зв`язку із чим цей період не може рахуватись як попереднє ув`язнення.
В обґрунтування своєї іншої апеляційної вимоги вказує, що в порушення вимог ст. 65 КК України суд в недостатній мірі врахував, що ОСОБА_11 свою вину не визнала, ані моральну, ані матеріальну шкоду потерпілій не відшкодувала, ніде офіційно не навчалася та не працювала, вчинила особливо тяжке кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Тому вважає, що за відсутності будь яких пом`якшуючих покарання обставин, вона заслуговує більш суворого покарання, що сприятиме її виправленню та на тривалий час попередить вчинення нею інших кримінальних правопорушень.
Потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу аналогічну за змістом та вимогами з апеляційною скаргою прокурора. Крім того, просить задовольнити її цивільний позов у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_11 витрати на поховання на загальну суму 26 562,86 грн.; моральну шкоду у сумі 400 000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.
Щодо моральної шкоди потерпіла вказує, що стягнута судом сума моральної шкоди не відповідає принципам розумності і справедливості. Так, у зв`язку із втратою сина вона перенесла дуже сильні моральні переживання, душевні страждання та найсильніший стрес. До теперішнього часу відчуває дискомфорт, у зв`язку із тим, що порушився її звичайний образ життя та погіршився стан її здоров`я, виникають проблеми з пам`яттю, мучать постійні головні болі, на підтвердження чого вона надала суду достатні докази у виді медичних документів.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену, її захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора та потерпілу, які підтримали свої апеляційні скарги та вважають безпідставними апеляційні скарги обвинуваченої і захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що всі апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_11 у вчинені умисного вбивства ОСОБА_13 є обґрунтованими. ЇЇ дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.
Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченої та захисника доводи про те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущені органом досудового розслідування і судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування і судовий розгляд проведені з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження. Викладені у вироку встановлені судом обставини кримінального правопорушення та висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_11 в його вчиненні відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами.
Так, вина ОСОБА_11 підтверджується матеріалами: огляду трупа ОСОБА_13 на місці події, слідчих експериментів за її участю, показаннями вказаних у вироку свідків, висновками судова медичних експертиз та показаннями допитаного у судовому засіданні судово-медичного експерта, іншими протоколами слідчих дій.
Суд ретельно перевірив в судовому засіданні доводи ОСОБА_11 і її захисника, аналогічні тим, які викладені в їх апеляційних скаргах про те, що вона в ході конфлікту з п`яним ОСОБА_13 , який виник на ґрунті ревнощів, знаходячись в приміщені кухні, захищаючись від його нападу, після того, як він ножем травмував її палець, схопила зі стола інший ніж та вдарила його ним у лівий бік, не маючи умислу на вбивство.
Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими на пом`якшення відповідальності за вчинене, колегія суддів вважає аргументованими, такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, як убачається з формулювання обвинувачення, викладеного у мотивувальній частині вироку і визнаного судом доведеним, в ньому зазначені конкретний мотив та мета вбивства обвинуваченою потерпілого, що підтверджується вказаними вище доказами.
Так, допитана слідчим суддею свідок ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , показала, що по поверненню до дому у вечорі ОСОБА_13 , вона почула звук ляпасу та голос онука з їх кімнати: «За що ти мене б`єш, збирай речі та уїжджай». Після чого ОСОБА_11 прийшла до неї в кімнату та сіла в крісло. ОСОБА_13 прийшов за нею і зауважив, що ОСОБА_11 ніколи не бив. При цьому, завдав останній легкого ляпасу, внаслідок чого вона схопилася з крісла, схопила онука за загривок, загорнула йому голову, кинула його у крісло та сіла на нього зверху, посиділа на ньому та пішла до кухні. Він також підвився і пішов за нею, але у коридорі, не дійшовши до кухні повернувся назад у кімнату, утримуючи лівою рукою лівий бік, зі словами: «Що ти накоїла?», та впав на підлогу. На її вимогу ОСОБА_11 викликала швидку допомогу, по приїзду якої вийшла у коридор та впала на коліна зі словами: «Мене посадять» (т.1 а.п. 60, а.п. 130). Вказаний свідок допитаний слідчим суддею у відповідності зі ст. 225 КПК України. Ці показання знаходяться у повній відповідності з іншими доказами, які суд дослідив у судовому засіданні. Вони підтверджуються: матеріалами огляду трупа на місці події, згідно яких були виявлені значні плями крові потерпілого у коридорі та на вході у ванну кімнату; планом квартири, дослідженим у судовому засіданні та приєднаним до кримінального провадження, з якого вбачається, що потерпілий постійно знаходився у полі зору свідка ОСОБА_14 ( т. 4, а.п. 7-25, т.2 а.п. 59); висновками: судово-медичної експертизи про характер і локалізацію заподіяних потерпілому усіх тілесних ушкоджень та причину його смерті; судово-імунологічної експертизи, згідно якої у плямах і помарках на клинку ножа знайдена його кров (т.4 а.п. 26-28, 131-134). Тому суд обґрунтовано, на підставі ч. 4 ст. 95 КПК України поклав в основу вироку показання вказаного свідка, надані слідчому судді та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_11 завдала удару ножем ОСОБА_13 саме у коридорі квартири на вході до приміщення кухні.
Не заслуховують на увагу і апеляційні доводи захисника про порушення прав обвинуваченої на досудовому слідстві при відібранні у неї зразків крові для проведення експертизи, оскільки вказана слідча дія була проведена з дотриманням положень ст. 241,245 КПК України. ОСОБА_11 не відмовлялась надати зразки, які надала медичному спеціалісту в приміщені Маріупольського слідчого ізолятору. При цьому, зазначеними нормами кримінального процесуального закону участь захисника не передбачена. За необхідністю може приймати участь експерт або лікар. Тому апеляційні доводи сторони захисту про те, що висновки судових експертиз повинні бути визнані неналежними доказами, також є безпідставними.
Апеляційні доводи захисника та обвинуваченої про її вимушений захист від нападу потерпілого, який своїми протиправними діями намагався позбавити її життя, в ході яких ножем травмував їй палець на руці, що вона була твереза, також спростовані висновком судово- медичної експертизи, проведеної відносно неї та показаннями допитаного у судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_18 , згідно яких на її пальці був слід від глибокої подряпини, яка не могла бути утворена від ножа. До того ж, суд прийняв до уваги і той факт, що перед поміщенням ОСОБА_11 до Маріупольського слідчого ізолятору вона була оглянута у медичному закладі та в самому ізоляторі і ні яких травм не мала, була здорова ( т.2 а.п. 123,127-128, т. 4 а.п. 40).
Встановлені інші тілесні ушкодження на тілі обвинуваченої у вигляді сінця з припухлістю м`яких тканин у скроневій області праворуч, садно на передній поверхні правого колінного суглобу, також не є підставою для визнання такими, що створили реальну загрозу для її життя та здоров`я під час вчинення вбивства потерпілого (т.2 а.п. 127-128).
Вирішуючи питання про зміст і направленість умислу обвинуваченої, суд виходив із сукупності всіх конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та наданих доказів. Сам характер дій ОСОБА_11 , наявність на обличчі потерпілого численних подряпин, відсутність на її тілі характерних ушкоджень, свідчать, що вона діяла активно, та вказують на відсутність реальної загрози з боку потерпілого.
Завдаючи йому значний удар у життєво важну частину тіла (довжина ранового каналу 16-17 см) , вона безперечно усвідомлювала, що позбавляє його життя і бажала цього, тобто діяла з прямим умислом на вбивство, після вчинення якого намагалася знищити з міста події наслідки слідів злочину шляхом миття підлоги.
Досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_11 щодо потерпілого, суд обґрунтовано визнав його з ревнощів, оскільки конфлікт між ними виник саме з цього приводу, що вона сама не заперечувала та показувала свідок ОСОБА_14 .
Виходячи з доказів, які були перевірені в судовому засіданні, суд правильно кваліфікував злочинні дії ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Отже, апеляційні доводи захисника, обвинуваченої з цього приводу та інші щодо неправильної кваліфікації її дій, є безпідставними.
Що стосується призначеного покарання, то воно відповідає вимогам ст. 65 КПК України- є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_11 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння , данні про її особу.
Отже, апеляційні доводи обвинуваченої, захисника, прокурора та потерпілої ОСОБА_8 стосовно призначеного покарання є безпідставними.
Зараховуючи у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, суд неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Так, 20 жовтня 2013 року ОСОБА_11 затримана у порядку ст. 208 КПК України. 30 вересня 2014 року ухвалою апеляційного суду Донецької області попередній вирок від 16 липня 2014 набрав законної сили. 13 жовтня 2015 року ухвалою ВССУ вирок суду першої інстанції від 16 липня 2014 року та ухвала апеляційного суду від 30 вересня 2014 року скасовані з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції (т.1 а.п. 163, т.2 а.п. 193-195, 243-246, т.3 а.п. 118-119).
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Виходячи з наведеного, в строк відбуття покарання ОСОБА_11 слід правильно зарахувати строк її попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року та з 13 жовтня 2015 року по 18 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Тому, апеляційні доводи прокурора та потерпілої в цієї частині підлягають частковому задоволенню.
Відповідно ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
В порушення зазначеної норми кримінального процесуального закону суд стягнув з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. Отже, апеляційні доводи обвинуваченої та її захисника в цієї частині є обґрунтованими, а потерпілої ОСОБА_8 не ґрунтуються на законі.
Відповідно зі ст.ст. 31,37 ЦПК України позивач має право збільшити або зменшити позовні вимоги під час розгляду справи до ухвалення судового рішення і саме позивач відповідно зі ст. 11 ЦПК України визначає предмет і розмір позовних вимог. Таке ж саме право цивільного позивача визначене і ч. 1 ст. 128 КПК України.
Вказані норми ЦПК та КПК України судом не дотримані.
Так, потерпіла ОСОБА_8 заявила додаткові позовні вимоги до початку нового судового розгляду, після скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції. Таким чином, її додаткові вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються наданими до позовної заяви додатками (т. 1 а.п. 39-49). Тому апеляційні доводи потерпілої ОСОБА_8 в цієї частині колегія суддів вважає аргументованими, такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд врахував тяжкість наслідків для потерпілої ОСОБА_8 , яка втратила сина, її моральні страждання і визначив розмір відшкодування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, додержуючись роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому, апеляційні доводи обвинуваченої, захисника та потерпілої в цієї частині задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 405, 407 КПК України, колегія судді
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 , прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_19 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку суду про стягнення з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди за позовом потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_11 до 26 562, 86 грн.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року та з 13 жовтня 2015 року по 18 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України протягом 3-х місяців з дня її оголошення, а засудженою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3