Ухвала
іменем україни

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Селидове Донецької області, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком місцевого суду ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 407 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1530 грн.
Ухвалою апеляційного суду змінено вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 . Постановлено виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на період самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та ухилення від проходження військової служби прапорщиком ОСОБА_5 з 24 червня по 29 червня 2013 року, тривалістю 5 діб та вважати ОСОБА_5 засудженим за період 24 червня по 27 червня 2013 року, тривалістю 3 доби. У решті вирок залишити без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК, оскільки побудований на суперечливих і недопустимих доказах та припущеннях. Вважає вину ОСОБА_5 не доведеною, оскільки висновки з цього приводу переважно ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків та даних операторів мобільного зв`язку, з якими усупереч положенням ст. 290 КПК не було належним чином ознайомлено захист. Вказує на порушення права засудженого на захист через відсутність його захисника в судовому засіданні під час проголошення останнього слова у зв`язку з неналежним повідомленням останнього. Наголошує на порушенні судами першої та апеляційної інстанції вимог п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК, ст. 417 КПК, що вимагають за наявності на те підстав, закрити кримінальне провадження. Зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК у зв`язку з відсутністю мотивованих відповідей на доводи апеляції сторони захисту, окремі з яких взагалі не були відображені в рішенні суду. Зазначає про незаконну участь в справі прокурора ОСОБА_9 , який підтримував державне обвинувачення не будучи наділеним на це повноваження.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , на посаді командира 3 взводу 6 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону, маючи звання прапорщик, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби в періоди з 24 червня по 29 червня 2013 року, з 05 липня по 12 липня 2013 року та в період з 26 серпня по 30 серпня 2013 року, повторно протягом року, самовільно, залишив військову частину НОМЕР_1 та ухилився від проходження військової служби тривалістю 5, 6 та 5 діб, відповідно.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно дост. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
У резолютивній частині судового рішення викладаються конкретні рішення суду, що повинні логічно випливати з описово-мотивувальної частини.
У пунктах 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» зазначено, що у вироку суду належить давати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують або спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Зазначені вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України суд першої інстанції належним чином не виконав.
Як вбачається з вироку, суд визнав доведеним що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК, тобто будучи військовослужбовцем,самовільно залишив військову частину тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, повторно, протягом року.
На підтвердження висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 за інкримінованими йому епізодами злочинів суд у вироку послався на показання самого засудженого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , а також ряд письмових доказів, зокрема: протоколи тимчасового доступу до речей і документів; лист спеціаліста Департамента безпеки ПрАТ «Київстар»; довідки ДП «Укрзалізниця» щодо оформлення проїздних документів на ім`я ОСОБА_5 ; дані протоколів огляду книг бойової служби та обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибувшого особового складу у яких в інкриміновані ОСОБА_5 періоди відсутності на службі будь-яких відомостей щодо нього немає, службові картки, рішення, накази, рапорти командира військової частини, його заступника, а також командирів рот та взводів відповідно до яких вказані особи звітували вищестоящому керівництву за всі періоди відсутності прапорщика ОСОБА_5 , медичні довідки тощо.
Проте, всі досліджені докази, суд в своєму рішенні фактично тільки перерахував, коротко розкрив зміст тільки їх частини, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, та фактично не дав їм ніякої оцінки. При цьому, суд не звернув уваги на те, що деякі докази містять суперечливі твердження, і не надав їм аналізу з метою усунення будь-яких сумнівів щодо їх змісту. Також не мотивованим залишилося прийняття судом одних доказів і відхилення інших.
Більше того, зміст мотивувальної частини вироку районного суду викладено хаотично, непослідовно та неохайно з застосуванням різного шрифту.
Все вищезазначене суттєво ускладнює сприйняття та розуміння тексту оскаржуваного вироку, свідчить про виявлену при складанні цього вироку недбалість та викликає обґрунтований сумнів у його законності та справедливості.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_5 постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного і об`єктивного висновку про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на наведене, вирок не можна вважати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Під час нового судового розгляду слід дотриматись вимог кримінального процесуального закону, та в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Оскільки апеляційний суд не звернув уваги на допущені судом першої інстанції недоліки, не усунув їх, то скасуванню підлягає й ухвала апеляційного суду.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3