УХВАЛА

19 квітня 2017 року м. Хмельницький

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 , слідчий та прокурор не з`явились, про місце та час розгляду скарг були повідомлені.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що ОСОБА_3 , який подав до суду скаргу, слідчий та прокурор про час та місце розгляду скарги були повідомлені, в судове засідання не з`явились, що є проявом принципу диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності учасників процесу, на підставі наданих сторонами доказів.
Дослідивши наявні матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Частиною першою ст.303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які оскаржуються під час досудового розслідування.
Оскарження постанови слідчого, якою відмовлено у задоволенні клопотання про здійснення у кримінальному провадженні процесуальних дій (складення та вручення підозри особі), які не є слідчими діями, не є предметом розгляду слідчого судді на стадії досудового слідства.
Крім того, згідно з п.6 ч.2 ст.40, п.11 ч.2 ст.36 КПК України, уповноважені повідомляти особі про підозру виключно прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.
Відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України, прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно з ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У вказаному кримінальному провадженні, слідчий дійшов до висновку, що на даний час не здобуто доказів для винесення підозри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та її оголошені, тому, у відповідності до вимог ст.276 КПК України, відмовив у задоволені поданих ОСОБА_3 клопотань.
Прийняте слідчим рішення є мотивованим, обґрунтованим і винесеним у відповідності до ст.40, 110, 220 КПК України. Висновки слідчого, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду скарги ОСОБА_3 , не знайшли підтвердження факти порушення слідчим вимог КПК України при прийнятті оскаржуваного рішення, яке, у відповідності до ч.1 ст.303 КПК України, не є предметом розгляду слідчого судді на стадії досудового слідства, оскільки у своєму клопотанні ОСОБА_3 не просив провести слідчі дії у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим скарга останнього задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.303-307 КПК України,
Ухвала слідчого судді в порядку ст.ст. 307, 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя