АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/798/17 Справа № 212/3122/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб - «Фольксваген Пассат» д.з. « НОМЕР_1 » 1999 року випуску, якою позбавлено будь-яку особу права на відчуження, розпорядження та користування вказаним автомобілем.
Визначено місце зберігання арештованого майна територію майданчика для зберігання транспортних засобів Покровського ВП КВП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 7.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що 07.12.2016 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003742 від 23.11.2016 та призначено судово-криміналістичну експертизу щодо встановлення відомостей та фактичних обставин щодо зміни номеру кузову, для проведення якої залучено експертів Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України. Також слідчий суддя зазначив, що вказаний слідчим захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту транспортного засобу, є в даному випадку єдино необхідним для запобігання відчуження цього майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити всебічно, повно і неупереджено встановити обставини кримінального провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, яка проявилась в тому, що клопотання розглянуто без виклику власника майна; судом ігноруються клопотання про видачу копії ухвали слідчого судді; у клопотанні слідчого відсутні відомості щодо власника такого майна та на правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на даний автомобіль; в клопотанні слідчого не зазначено про інше майно, яке знаходилось в автомобілі, на нього не накладено арешт, проте воно не повернуто апелянту. Вказана невідповідність клопотання слідчого залишена без належної уваги слідчого судді, у зв`язку з чим ним необґрунтовано задоволення клопотання, а не повернуто його прокурору.
Заслухавши суддю-доповідача, думку третьої особи, який підтримав апеляційну скаргу і, з підстав зазначених в скарзі, просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи представники третьої особи, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

З наданих матеріалів вбачається, що слідчим відділом Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003545, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2016 р. за фактом використання завідомо підробленого документу, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ч. 4 ст. 358 КК України та кримінальному провадженні № 0003742, внесеному до ЄРДР 23.11.2016 р. за фактом знищення, підробки або заміни номеру кузова транспортного засобу, за ст. 290 КК України.

Вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження відповідно до постанови прокурора від 08.06.2017 р. присвоєно єдиний за № 0003545, про що внесені відомості до ЄРДР.

07.12.2016 року транспортний засіб - «Фольксваген Пассат» VIN НОМЕР_2 , д.з. « НОМЕР_1 », тип кузову пасажирський-В, кузов сірого кольору, 1999 року випуску, визнано речовим доказом.
Вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено судово-технічну експертизу документів, висновок № 4/2.1,2.3-858 від 25.11.2016 р., згідно якого бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане 03.07.2013 р., ВРЕВ-12 УДАІ в м. Київі, на ім`я ОСОБА_9 (на автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT» д.н. НОМЕР_1 ), який вилучений у гр. ОСОБА_7 , не відповідає встановленому зразку, та виготовлено не на підприємстві яке здійснює випуск даних бланків.
Також, з наданих матеріалів, зокрема висновку трасологічної експертизи від 09.12.2016 р. № 4/4.4-912 на яку посилався апелянт в скарзі та в судовому засіданні, вбачається, що номер кузова автомобіля на який накладено арешт є різним з номером кузова автомобіля, який зазначений в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, вилученого у гр. ОСОБА_7 . Так, згідно свідоцтва номер кузова НОМЕР_2 , тоді як номер кузова арештованого автомобіля - НОМЕР_4 .
Таким чином, вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і є речовим доказом у кримінальному провадженні, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту з метою збереження речового доказу.
Апеляційний суд зауважує, що доводи третьої особи про придбання ним вказаного автомобіля відповідно до договору купівлі-продажу і про те, що він не знав про розбіжності в номерах кузова та ін., підлягають встановленню в ході досудового розслідування, однак в силу абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від іншихправових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Завданнями застосування арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Враховуючи, що вказаний транспортний засіб є важливим доказом у даному провадженні, а також, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчий та інших процесуальних дій, зокрема і на території іншої області, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризиками приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження даного речового доказу, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказане майно.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Апеляційним судом встановлено, що на даному етапі досудового розслідування в матеріалах провадження відсутні належні докази які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність ознак кримінального правопорушення, а також про відсутність необхідності в накладенні арешту.
Інші доводи апеляційної скарги третьої особи щодо невідповідності клопотання слідчого вимогам ст. ст. 170, 171 КПК України, яка проявилась в тому, що клопотання розглянуто без виклику власника майна, про ненадання копії ухвали, відсутність відомостей щодо власника автомобіля та інше, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не спростовують висновки слідчого судді, не свідчать про невідповідність клопотання слідчого вимогам процесуального закону та не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Крім того, ті обставини на які посилається апелянт щодо власника транспортного засобу та правового статусу автомобіля, підлягають встановленню та перевірці в ході досудового розслідування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи та вимоги третьої особи не можуть бути задоволені.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року про накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб - «Фольксваген Пассат» д.з. « НОМЕР_1 » 1999 року випуску в межах кримінального провадження № 0003545, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4