АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на оригінали реєстраційної справи та усіх документів щодо вчинення реєстраційних дій відносно ТОВ «Торговий дім «Дарниця» () та заборонено службовим особам Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації вчиняти будь-які дії щодо зазначених документів (знищення, пересилку, передачу третім особам, іншим відділам державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців тощо), а також зобов`язано зберігати оригінали зазначених документів в архіві Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2016 року, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Вказує на те, що посилання слідчого судді про відповідність вказаного майна критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, на думку апелянта, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки кримінальне провадження порушено за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України, тому таким ознакам може відповідати тільки судове рішення із номером справи 804/505/16, яке є в матеріалах реєстраційної справи. Крім того, ні прокурором, ні слідчим суддею належним чином не дотримано вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, у зв`язку з чим, як зазначає апелянт, правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відсутні.

Враховуючи те, що розгляд клопотання прокурора проводився без повідомлення власника майна, то строк, згідно із ст. 395 КПК України, як вважає апелянт, підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 20.12.2016 року було постановлено без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000096 від 27.04.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

20.12.2016 року прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на оригінали реєстраційної справи та усіх документів щодо вчинення реєстраційних дій відносно ТОВ «Торговий дім «Дарниця» () та заборонено службовим особам Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації вчиняти будь-які дії щодо зазначених документів (знищення, пересилку, передачу третім особам, іншим відділам державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців тощо), а також зобов`язано зберігати оригінали зазначених документів в архіві Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, посилаючись на наявність підстав, передбачених ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.

20.12.2016 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на зазначене в клопотанні майно.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки це майно у кримінальному правопорушенні є речовим доказом.

З таким рішенням слідчого судді погодитись неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Зокрема, прокурор в клопотанні, ставлячи питання про накладення арешту на майно, як на правову підставу для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження посилається на ч. 1, 2 ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 769-VІІІ від 10 листопада 2015 року, яка з 28 лютого 2016 року втратила чинність, відповідно до Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року.

Отже, прокурор, який ініціював внесення клопотання, при визначенні правової підстави для арешту майна, завдань та мети такого арешту мав керуватися ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка вступила в силу 28 лютого 2016 року відповідно до Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року, однак він в клопотанні, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, керуючись нормою закону, яка втратила чинність, визначив правову підставу арешту майна в редакції ст. 170 КПК України, яка втратила чинність.

Таким чином, клопотання прокурора було розглянуто як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому слідчий суддя, хоча і послався в оскаржуваній ухвалі на діючу редакцію ст. 170 КПК України, однак, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання прокурору для усунення недоліків.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Однак, в порушення наведених норм кримінального процесуального закону, в клопотанні прокурора взагалі не зазначено мети накладення арешту на майно, а в ухвалі слідчого судді вказано тільки його завдання, визначене КПК України.

Надані до клопотання матеріали не містять жодних відомостей, які б слугували належним обґрунтуванням доводів, викладених у клопотанні, а доданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань взагалі не несе у собі будь-якої інформації щодо проведення досудового розслідування відносно ТОВ «Торговий дім «Дарниця».

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

За об`єктивним переконанням колегії суддів, прокурором не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, розгляд клопотання слідчим суддею проведено однобічно та не об`єктивно, з істотним порушення вимог КПК України, а відтак ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, якоюзадоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на оригінали реєстраційної справи та усіх документів щодо вчинення реєстраційних дій відносно ТОВ «Торговий дім «Дарниця» () скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а саме оригінали реєстраційної справи та усіх документів щодо вчинення реєстраційних дій відносно ТОВ «Торговий дім «Дарниця» () відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/781/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1