У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілої: - ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря- ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Кобеляки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, -

Встановив:

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 квітня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 червня 2017 року (включно).

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_2 вважала за доцільне продовжити термін тримання ОСОБА_5 під вартою, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зникли. Так, на даний час існує ризик впливу на потерпілу, яка неодноразово заявляла про це в судових засідання, а також ризик ухилення обвинуваченого від суду.

Потерпіла ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , підтримали думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження терміну тримання його під вартою та прохав змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження терміну тримання його підзахисного під вартою. При вирішенні питання прохав врахувати особу обвинуваченого, його поведінку під час судового розгляду та змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

ОСОБА_5 обвинувачується у насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом, вчиненого щодо неповнолітньої, що є тяжким кримінальним правопорушенням.

Статеві злочини проти неповнолітніх посягають на їх статеву недоторканість та нормальний статевий розвиток, а також часто призводять до глибоких душевних травм.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Суворість покарання за кримінальним правопорушенням, за якими обвинувачується ОСОБА_5 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але і високі стандарти охорони загальногромадянських прав. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд по правам людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з обмеженням волі є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, оскільки існують ризики того, що ОСОБА_5 перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення, з огляду на його матеріальні можливості та наявність в Україні непідконтрольних територій.

Потерпіла ОСОБА_3 неодноразово зазначала, що боїться за своє життя та здоров`я. Даним злочином їй заподіяно тяжких душевних травм, а тому суд вважає, що ризик впливу на потерпілу також існує.

Крім цього, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи вище викладене та з урахуванням того, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до насильницького, суд вважає, що застава у даному провадженні не підлягає застосуванню.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 строком на два місяці.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, ч.3 ст.331, ч. 3 ст. 383 КПК України, суд -

Постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 09 серпня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає .

Суддя