Справа № 461/895/17 Г461/895/17оловуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/127/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2017 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.02.2017 року задоволено клопотання слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , затвердженого прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури СУ прокуратури Львівської області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.04.2017 року включно без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.02.2017 року, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 покликається на те, що жодний ризик у клопотанні про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не наведений. Також стороною обвинувачення не надано жодного доказу причетності ОСОБА_7 про вчинення злочину за епізодом 28.11.2016 року, та не взято до уваги ухвалу слідчого судді ОСОБА_11 від 03.02.2017 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у кримінальному провадженні за ч.3 ст.365 КК України.

Крім цього, захисник вважає необґрунтованим та безпідставним висновок слідчого судді про те, що пред`явлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, а також не досліджено слідчим суддею стан здоров`я та особу ОСОБА_7 , який має родину та утриманців, стійкі соціальні зв`язки

При апеляційному розгляді захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали подану апеляційну скаргу та в судовому засіданні навели аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу та наведені в ній мотиви, вважає законним та обґрунтованим обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Дослідивши матеріали клопотання, доводи апеляційної скарги, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає висновок слідчого судді місцевого суду про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.ч.2, 4 ст.187 КК України, належним чином не вмотивований, що є грубим порушенням вимог ст.194 КПК України, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 був працівником правоохоронного органу, а саме по 31.01.2017 року працював старшим оперуповноваженим управління карного розшуку ГУ НП у Львівській області, мав спеціальне звання майор поліції.

Розбій (ст.187 КК України) є злочином проти власності, при цьому обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого. Таким чином розбій посягає на два обов`язкових об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Водночас, не вдаючись до оцінки доказів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з показів потерпілих ОСОБА_12 (а.с.43-47) і ОСОБА_13 (а.с.10-15) та повідомлення про підозру за ч.ч.2.4 ст.187 КК України від 06.02.2017 року, що слідчим пред`явлена ОСОБА_7 (а.с.56-60) вбачається, що у діях підозрюваного відсутня така ознака посягання на один із обов`язкових об`єктів розбою, як посягання на життя чи здоров`я потерпілого. Так, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, до потерпілих не застосовувалось, про що свідчить відсутність у потерпілих будь-які тілесні ушкоджень. Також доволі сумнівна ознака погрози застосування такого насильства, оскільки погрози із боку ОСОБА_7 , як працівника правоохоронного органу, та інших працівників поліції стосувались не життя чи здоров`я потерпілих, а викриття кримінальної діяльності потерпілих у незаконній торгівлі бурштином та у зв`язку з чим притягнення останніх до кримінальної відповідальності із вилученням усього їхнього майна (грошових коштів, автомобілів, телефонів та інше).

На думку колегії суддів правова кваліфікація одних і тих же дій підозрюваного ОСОБА_7 за ч.ч.2, 4 ст.187 КК України поряд із кваліфікацію цих же дій за ч.3 ст.365 КК України повністю суперечить нормам кримінального права.

При апеляційному розгляді прокурор повідомив, що на його думку кваліфікація одних і тих самих дій підозрюваного одночасно за двома статтями КК України є ідеальною сукупністю.

Проте, не є ідеальною сукупністю конкуренція кримінально-правових норм. Така конкуренція виникає, коли вчинене підпадає під ознаки двох або більше норм КК України, одна з яких є спеціальним варіантом іншої. У таких випадку скоєне діяння кваліфікується тільки за статтею Особливої частини КК України, яка містись спеціальну норму.

Стаття 187 КК України (розбій) за корисливо-насильницьким принципом заподіяння шкоди (матеріальної та фізичної) є загальною нормою щодо іншої, що передбачає відповідальність за спеціальний (службовий) вид злочину (ст.365 КК України), при вчиненні якого заподіяння істотної шкоди (матеріальної та/чи фізичної) здійснюється при перевищенні влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу.

Саме у такому випадку кваліфікація злочину здійснюється за правилами конкуренції загальної та спеціальної норм, коли застосовується норма спеціальна.

У даному випадку колегія суддів вважає, що з певною долею імовірності мова може йти про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , як працівником правоохоронного органу, злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України (перевищення влади або службових повноважень, працівником правоохоронного органу, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян), проте аж ніяк не вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2, 4 ст.187 КК України (розбій), підозра у вчиненні яких йому пред`явлена і за вчинення яких слідчим суддею було задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Отже за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази не доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.ч.2, 4 ст.187 КК України.

Крім того, при апеляційному розгляді прокурор повідомив, що кримінальне провадження № 0000244 від 06.12.2016 року, у якому ОСОБА_7 02.02.2017 року пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.365 КК України, та кримінальне провадження № 0000043 від 03.02.2017 року, у якому ОСОБА_7 06.02.2017 року пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч.2, 4 ст.187 КК України, об`єднані в одне провадження № 0000244, про що надав суду відповідну постанову від 09.02.2017 року.

Також колегією суддів встановлено, що у даному кримінальному провадженні № 0000244 підозрюваному ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 03.02.2017 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03.04.2017 року та визначено заставу у розмірі 128000 грн.. Зазначена ухвала слідчого судді місцевого суду на даний час є діюча та не є предметом перегляду у даному апеляційному провадженні.

Крім того під час апеляційного розгляду встановлено, що зазначена ухвала слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 03.02.2017 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави переглядалась в апеляційному порядку, та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14.02.2017 року апеляційна скарга прокурора була залишена без задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді місцевого суду без змін.

Отже, у даному кримінальному провадженні № 0000244 відносно підозрюваного ОСОБА_7 є дві ухвали слідчого судді щодо запобіжного заходу, що є недопустимим та є грубим порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин ухвала слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 06 лютого 2017 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою без визначення застави за безпідставністю.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 376, 405, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 06 лютого 2017 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави - скасувати.
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 від 06.02.2017 року, затвердженого прокурором ОСОБА_8 , про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відмовити за безпідставністю.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: