Ухвала іменем україни 20 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківськоїобласті від 25 жовтня 2016 року щодо нього.

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року за ч.2 ст.309, ч.1 ст.213, ч.2 ст.185 КК України, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці. Звільненого 27 січня 2016 року по відбуттю строку покарання.
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 02 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в доход держави витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 1101 від 29 лютого 2016 року в розмірі 307 грн 20 коп.
Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року, вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02 лютого 2016 року по 25 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_4 02 лютого 2016 року о 17 год 30 хв, знаходячись на платформі № НОМЕР_1 залізничного вокзалу Південної залізниці на станції «Харків Пасс.», яка розташована за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна, 1, поруч з приміською електричкою, яка готувалася до відправлення, побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_5 , підійшов до нього ззаду, та шляхом ривка зірвав з плеча ОСОБА_5 сумку з тканини «Sport Xiangda» вартістю 208 грн, у якій знаходились особисті речі ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон KENEKSI E2 dual sim, вартістю 263 грн, грошові кошти у сумі 47 грн, які представляють для потерпілого матеріальну цінність, та пачка сигарет «БОНД», ксерокопія паспорту на ім`я ОСОБА_5 , які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, після чого з місця скоєного правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 518 грн.

У касаційній скарзі засуджений просить судові рішення скасувати та постановити справедливе рішення у зв`язку з однобічністю і неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на неправильну кваліфікацію його дій за ч.2 ст.186 КК України і вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, хоча і не заперечує факт вчинення злочину.
Також вказує на порушення судом апеляційної інстанції положень ст.419 КПК України.
Після усунення недоліків касаційної скарги, засуджений змінив свою касаційну скаргу, в якій просить судові рішення змінити та пом`якшити призначене йому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості і застосувати щодо нього ст.69 КК України. При цьому, кваліфікацію його дій не оспорює.
В обґрунтування наведеного вказує, що суди не врахували належним чином ті обставини, що потерпілий не має до нього претензій морального і матеріального характеру, викрадені речі потерпілому було повернуто. Крім того, він має ряд хронічних захворювань.
Перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 438 КПК України року в суді касаційної інстанції підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Вирішення питань, зазначених у касаційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків, які викладені у постановлених по справі судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, а також здійснення оцінки доказів у кримінальномупровадженні до повноважень касаційного суду не віднесено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як вбачається з касаційної скарги та копій судових рішень, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду, засудженим було подано апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про скасування вироку суду першої інстанції. При цьому, засудженим в апеляційній скарзі наводились відповідні доводи щодо неправильної кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, та необхідності кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України.
Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданої апеляції, визнав ці доводи, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про законність вироку відносно ОСОБА_4 .
Доводи засудженого ОСОБА_4 про неправильність кваліфікації його дій, були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.
При призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно із вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, не має постійного місця реєстрації, за місцем відбуття покарання характеризується посередньо, пом`якшуючі покарання обставини, а саме наявність у засудженого ряду хронічних захворювань, відсутність обтяжуючих обставин.

Доводи засудженого про невідповідність, на його думку, призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження під час перевірки судових рішень.
Крім того, судом належним чином було враховано наявність у засудженого хронічних захворювань і призначено покарання, наближене до мінімального, визначеного у санкції ч.2 ст.186 КК України.
За наведених обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для зміни судових рішень, пом`якшення покарання і застосування щодо ОСОБА_4 вимог ст.69 КК України, з мотивів викладених у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.
Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.
Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківськоїобласті від 25 жовтня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3