Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 30 травня 2017 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000263.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2016 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Новоолександрівка, Нижньосірогозького району, Херсонської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
У касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України. Стверджує про відсутність в рішенні апеляційного суду переконливих доводів щодо обґрунтованості застосування місцевим судом до ОСОБА_5 ст. 75 КК України. Крім того, апеляційним судом безпідставно не визнано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона 24 квітня 2016 року близько 22 год., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 та, розпиваючи спиртні напої разом з ним та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , під час конфлікту з ОСОБА_7 , який виник на ґрунті ревнощів, нанесла останньому ножем тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівого передпліччя та різаної ділянки тіла нижньої щелепи, а також один удар в ділянку грудної клітки справа.

В результат злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_5 та кваліфікація її дій у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_5 , покарання у зв`язку з її звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З мотивувальної частини вироку слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, що призначаючи покарання ОСОБА_5 районний суд, обираючи його вид та розмір урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, яка має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, працює на тимчасових роботах, визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, думку потерпілого, що просить не карати, відшкодування збитків. Зваживши на зазначене, суд дійшов правильного висновку про можливість звільнення засудженої від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження за апеляцією прокурора щодо неправильного застосування ст. 75 КК України, належним чином перевірив її доводи та додатково врахувавши, пом`якшуючі покарання обставини, а саме, що потерпілий ОСОБА_7 до засудженої ОСОБА_5 претензій морального чи матеріального характеру не має, а також його прохання не позбавляти волі засуджену з якою вони помирилися та виховують спільну дитину, обґрунтовано залишив вирок в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням без змін.
Крім того, суд апеляційної інстанції, розглянув доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не врахування місцевим судом обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння , які є аналогічними доводам його касаційної скарги, визнав їх необґрунтованими, належним чином умотивувавши своє рішення, виклавши його в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_5 із застосуванням ст. 75 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Переконливих доводів про необхідність призначення засудженій більш суворого покарання у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а ухвала апеляційного суду - без зміни.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3