Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/675/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач в суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000126 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Ленінське, Лебединського району, Сумської області, громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, пенсіонер, ветеран військової служби, не працюючий, одружений, зареєстрований та проживаючий: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2596 гривень 32 копійок.
Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, за таких обставин:

05.10.2016 року близько 06 години 20 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-211140», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух по вулиці Яновського в місті Кропивницький з боку вулиці Садова в напрямку вулиці Ушакова у вказаному населеному пункті. Під час руху ОСОБА_8 , в порушення п.11.2 Правил дорожнього руху України (п. 11.1 Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17, 5.17.2, а за їх відсутності - самим водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напряму руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними; п. 11.2 На дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом) без нагальної на те потреби рухався по крайній лівій смузі при вільній правій смузі, по проїзній частині вулиці Яновського, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку.
При цьому, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ-211140», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив грубе порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, та порушуючи вимоги п.12.1, 12.2 ПДР (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), рухаючись в населеному пункті зі швидкістю близько 40....49 км/год. перевищив допустиму та безпечну швидкість руху по умовам видимості меж проїзної частини в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювались темною порою доби наявністю опадів у вигляді дощу та мокрим покриттям проїзної частини, щоб мати можливість постійно контролювати рух керованого транспортного засобу та його напрямок, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.
Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_8 , через свідомо перевищений ним швидкісний режим, який впливає на зупинний шлях автомобіля, призвели до того, що останній позбавив себе можливості своєчасно виявити на проїзній частині пішохода особу похилого віку ОСОБА_10 , який котив візка («кравчучку») та переходив проїзну частину вулиці Яновського навпроти будинку № 73 в місті Кропивницький з права - наліво, по ходу його руху, якого при русі з допустимою швидкістю він мав можливість завчасно виявити, та у відповідності п. 12.3 ПДР України, (п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) своєчасно застосувати міри екстреного гальмування і тим самим мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
Водій ОСОБА_8 , рухаючись по крайній лівій смузі руху, на проїзній частині дороги, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, своєю неуважністю до дорожньої обстановки та незастосуванням заходів по зменшенню швидкості руху, керованого транспортного засобу, по умовам видимості проїзної частини дороги, аж до його повної зупинки, створив умови при яких стався наїзд лівою передньою частиною автомобіля «ВАЗ-211140», реєстраційний номер НОМЕР_2 НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_11 .
Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_8 та порушення ним вимог п.п. 2.3 (б) і (д), 11.2, 12.2 та 12.3 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода.
У результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: рани тім`яної області голови зліва, крововиливу у м`які тканини тім`яно - скроневої області голови зліва, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, перелому кісток зводу та основи черепу; тупої травми грудної клітини: крововиливу у корені легень, переломів правих 4-10 ребер з крововиливом у місцях переломів; тупої травми заочеревного простору: крововиливу у жирову капсулу обох нирок; закритої тупої травми живота: крововиливу у ворота печінки; тупої травми нижніх кінцівок: кровопідтьоку лівої гомілки, перелому лівої великогомілкової кістки з крововиливом у підлеглі м`язи, ран лівої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті. У крові трупа ОСОБА_10 , етиловий алкоголь не виявлений. Смерть ОСОБА_10 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному проваджені ОСОБА_6 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки, а також обов`язки згідно ст. 76 КК України.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного злочину, який є тяжким , що представляє суспільну підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення, та співрозмірність наслідків. Вважає, що судом залишено поза увагою вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Суд оцінюючи характеристику обвинуваченого у рішенні вказав, що ОСОБА_8 характеризується виключно позитивно, вибачився перед потерпілим, у той час залишив поза увагою ту обставину, що в наслідок порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим загинула людина, тоді як стаття 27 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обов`язок держави - захищати життя та здоров`я людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії.
Суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 безпідставно прийшов до висновку про можливість його виправлення (перевиховання) та попередження вчинення нових злочинів за умови відбуття ним призначеного покарання, без позбавлення права керування транспортними засобами, у той самий час залишив поза увагою, вимоги ст.ст. 50, 65 КК України щодо мети покарання, яка полягає у попередженні вчинення особою нових кримінальних правопорушень, у тому числі із забезпеченням безпеки дорожнього руху.
Більш того, під час призначення покарання ОСОБА_8 суд у своєму рішенні хоч і послався на можливість виправлення та перевиховання останнього шляхом призначення покарання без позбавлення спеціального права - керування транспортними засобами, однак вказане рішення у порушення вимог ст.ст. 3,86,373 КПК України не мотивував, у той час, як останній є пенсіонером, тобто його джерело заробітку взагалі не пов`язане із виконанням повноважень водія транспортних засобів.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого, який покладається на розсуд суду, обвинуваченого та захисника які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України оскільки він в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, пояснив про обставини дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_10 помер.
Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 286 КК України,як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліках у лікарнях не перебуває, раніше не судимий, визнав обставини, що пом`якшують покарання те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся та добровільно відшкодував завдані збитки,відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому, на думку колегії суддів, передчасно зробив висновок про те, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 буде мінімальне покарання, лише у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, зробив для себе належні висновки, про що свідчить його процесуальна поведінка протягом досудового розслідування та судового розгляду, відшкодував завдані збитки колегія суддів погоджується з думкою районного суду стосовно можливості застосування до ОСОБА_8 вимог ст. 75 КК України.
Однак, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції безпідставно не призначив йому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, призначене підсудномупокарання у виді позбавлення волі на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортним засобами, із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого - і є явно несправедливим внаслідок м`якості.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання необхідно скасувати через м`якість.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів відповідно до вимог до ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів враховує, що він за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, є пенсіонером, на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Однак, ОСОБА_8 вчинив необережне тяжке кримінальне правопорушення, що заподіло тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого.
Колегія суддів враховує, як пом`якшуючу обставину щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено.
Колегія судів також враховує, обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії вчинених з необережності, особу ОСОБА_8 , його вік та стан здоров`я, враховуючи те, що він, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілого, який в суді першої та апеляційної інстанції не наполягав на призначені суворого покарання.

На переконання колегії суддів, оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії вчинених з необережності, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, утриманців не має, пенсіонер, не працює, щиро розкаявся, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому - призначення покарання у виді 3 років позбавлення з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, із застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання, з іспитовим строком на 2 роки, за своїм розміром буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, а також буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Отже за таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід скасувати в частині призначення покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2017 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, визнати винним та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання із випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3