Провадження №11-кп/772/1565/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянув «23» грудня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання призначеного за ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.06.2000 року більш м`яким відносно засудженого:
ОСОБА_7 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Джезказгана Карагандиської області
Казахстана, росіянина, судимого:
-26.04.1996 року Верховним судом Автономної Республіки Крим за ст.ст. 222 ч.1, 94, 190-1, 93 п.п. «в», «з», 42 КК Українидо виключної міри покарання смертної кари розстрілу;
-26.06.2000 року ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим замінено смертну кару - розстріл на довічне позбавлення волі.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
захисника-адвоката: ОСОБА_6
за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від «09» листопада 2016 року,-
В с т а н о в и в :
Згідно матеріалів справи, до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про приведення покарання призначеного за ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.06.2000 року на підставі якої ОСОБА_7 замінено покарання з смертної кари на довічне позбавлення волі у відповідність до положень чинного законодавства України та зниження міри покарання у виді довічного позбавлення волі до позбавлення волі на певний строк.
Суд першої інстанції розглянувши клопотання дійшов до висновку, оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом України 1960 року на час вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, тому положення КК України 1960 року із змінами, внесеними Законом України № 1483-111 являється таким, що пом`якшує кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшує правове становище ОСОБА_7 , що вчинив особливо тяжкий злочин до надрання чинності цього Закону.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про приведення покарання призначеного за ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.06.2000 року на підставі якої ОСОБА_7 замінено покарання смертної кари на довічне позбавлення волі у відповідність до положень чинного законодавства України та зниження міри покарання у виді довічного позбавлення волі до позбавлення волі на певний строк.
Не погодившись із рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду від 09.11.2016 року, мотивуючи свої вимоги тим, що апеляційна скарга по даній справі була подана у встановлений законом 7-ми денний строк, а саме 14.11.2016 року, однак в тексті було допущено описку у номері провадження, через що її було направлено до апеляційного суду разом з матеріалами справи, що підтверджується копією апеляційної скарги та копією ухвали про відкриття апеляційного провадження.
В своїй апеляційній скарзі захисник ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2016 року та постановити нову, якою змінити покарання, призначене на підставі ухвали Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26 червня 2000 року ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, передбачених ст. 222 ч.1, ст. 94, 190-1,93 п.п. «в», «з» КК України у вигляді довічного позбавлення волі, на покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції КК УРСР, що діяла в період з 29 грудня 1999 року до 04 квітня 2000 року.
Свої вимоги захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 мотивує тим, що закон про кримінальну відповідальність неодноразово змінювався, однак її підзахисний , відповідно до ч.4 ст.5 КК України, має право на обрання закону, який пом`якшує кримінальну відповідальність та поліпшує його становище. Також захист зазначив, що суд першої інстанції порушив ст. 7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як особа має право на застосування до неї найбільш сприятливих кримінально-правових положень у випадку коли з моменту вчинення злочину, до винесення остаточного вироку у справі кримінально-правові положення змінювалися неодноразово.
Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу у повному обсязі, міркування прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, - переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції безспірно встановлено, що відповідно до вироку Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26 квітня 1996 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчинені злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 94, 190-1, 93 п.п. «в», «з» КК України і йому призначено покарання у вигляді виключної міри покарання смертної кари розстрілу.
Ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.06.2000 року смертну кару розстріл, призначену ОСОБА_7 , замінено на довічне позбавлення волі.
Перевіривши викладенні в клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 доводи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання.
Так, відповідно до положень с. 93 КК України (в редакції закону 1960 року) за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах було встановлено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років або смертна кара, а у випадку, передбаченому пунктом «а» цієї статті конфіскацією майна.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 11-рп/99 від 29 грудня 1999 року положення санкції Особливої частини Кримінального кодексу України 1960 року, які передбачили смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України .
На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду України 22 лютого 2000 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправо-трудового кодексів України» яким, зокрема, у статті 93 КК України (в редакції 1960 року) покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. Цей закон набрав чинності 04 квітня 2000 року.
Як вбачається з Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2011 року від 26 січня 2011 року, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483-111 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання довічним позбавленням волі. Цей проміжок часу був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483-111, стосовно встановлення нового виду покарання, та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України норм контролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо смертної кари. Однак наявність зазначеного проміжку не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачили лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років.
Новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-111 довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно зі смертною карою.
Положення Кримінального кодексу України 1960 року зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року № 1483-111, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавлення волі, треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не були виконані.
З вироку та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 в 1996 році вчинив злочин, яке кваліфікований за пунктами «в», «з» ст. 93 КК України ( в редакції 1960 року).
Таким чином суд обґрунтовано відмовив захиснику-адвокату ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 у задоволенні її заяви про заміну довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог закону та правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у Рішенні № 1-рп/11 від 26 січня 2011 року, тому підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити захиснику-адвоката ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2016 року.
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2016 року якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про приведення покарання призначеного за ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 26.06.2000 року на підставі якої ОСОБА_7 замінено покарання з смертної кари на довічне позбавлення волі у відповідність до положень чинного законодавства України та зниження міри покарання у виді довічного позбавлення волі до позбавлення волі на певний строк, - залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_7 , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: