АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/2246/16-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/162/17 никифоров є.о.
категорія: ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач: ОСОБА_1

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000256, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Страхотинка Козеньського району Калузької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2016 року,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання за вказаною нормою кримінального закону у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

03.06.2016 близько 07.00 год. в Цюрупинському районі Херсонської області на 12 км+200 м. автодороги „Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем „DAF 95360 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом „TROUILLET ST 3340 реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись зі сторони м. Цюрупинська в напрямку м. Херсона, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 „б, п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб забезпечити контрольований рух автомобіля в межах вибраної смуги руху, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя, не вибравши при цьому безпечну дистанцію та безпечний боковий інтервал до мопеду „FADA FD50QT-7 без реєстраційного номеру під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по узбіччю в попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з ним внаслідок чого водію мопеду „FADA FD50QT-7 без реєстраційного номеру, ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він загинув на місці події.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд, визнавши ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України та без належного обґрунтування не застосував до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому суд взяв до уваги лише показання обвинуваченого, відповідно до яких він працює водієм та вказана діяльність є його основним джерелом заробітку. Проте під час судового розгляду обвинуваченим не надано жодних документів, які підтверджують його місце роботи. Окрім того, як зазначає прокурор, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України 03 червня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених № 1492-VIII від 07.09.2016, а тому відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України вимоги передбачені ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції 07.09.2016) до нього не застосовуються, оскільки даний закон, не має зворотної дії в часі відносно ОСОБА_8 . У зв`язку з чим просить вирок суду щодо ОСОБА_8 частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , - ОСОБА_12 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, призначене судом покарання ОСОБА_8 таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтований доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій, учасниками провадження не оскаржується, тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Разом із тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного судом покарання, підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд лише формально послався на те, що врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставини, які обтяжують покарання, і на підставі цього дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без реального відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Так, призначаючи ОСОБА_8 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також наслідки які настали в результаті вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без застосування до нього додаткового виду покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Між тим, суд, визнавши ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вчинення якого пов`язане зі здійсненням трудової діяльності обвинуваченого, в порушення вимог кримінального закону додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не призначив.

Таким чином, суд в порушення вимог ст. 65 КК України безпідставно визначив ОСОБА_8 основне покарання без призначення додаткової міри покарання, передбачене санкцією частини статті Особливої частини КК України (частини 2 статті 286 КК України), з якою було пов`язано вчинення злочину, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 , здійснював діяльність пов`язану з дією джерела підвищеної небезпеки, яке перебувало у його розпорядженні, та виходячи з того, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому основне покарання без призначення додаткової міри покарання є необґрунтованим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі винного внаслідок м`якості, і не може бути достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, рішення суду про незастосування до ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого у санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не можна визнати законним та обґрунтованим.

Обговорюючи питання про вид та розмір покарання ОСОБА_8 , колегія суддів, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує конкретні обставини справи, вчинення ним тяжкого злочину з необережності, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, та позбавити останнього права керувати транспортними засобами в межах строків, визначених санкцією частини 2 статті 286 КК України. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, а вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а обвинуваченому, окрім посилення основного покарання у виді позбавлення волі, та встановлення більш тривалого іспитового строку має бути призначена додаткова міра покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у межах санкції частини 2 статті 286 КК України.
Враховуючи ту обставину, що злочин був вчинений ОСОБА_8 03 червня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених № 1492-VIII від 07.09.2016, колегія суддів вважає необхідним покласти на нього обов`язки, передбачені п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009).

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Цюрупинського районого суду Херсонської області від 08 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009) покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (уповноважений орган з питань пробації) про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції (до уповноваженого органу з питань пробації);.

В решті цей вирок залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2