Ухвала
іменем україни
28 березня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засудженоїОСОБА_5 ,
захисникаОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001075 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки с. Шотівки Іванівського району Херсонської області, жительки АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК
установив:
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту всього слідства, невідповідність висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалені щодо неї судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку скаржниці, вирок суперечить статтям 370, 374 КПК, місцевий суд, нехтуючи її правом на захист, не дав належної оцінки зібраним доказам, не з`ясував усіх обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню й урахуванню при виборі заходу примусу, внаслідок чого безпідставно не застосував положення ст. 69 КК і призначив явно несправедливе через суворість покарання. Як зазначає засуджена, суд апеляційної інстанції не усунув допущених порушень норм права й також ухвалив незаконне рішення.
За вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 травня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2500 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні умисного вбивства за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_5 10 жовтня 2014 року близько 11.45 год., перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння у кімнаті будинку на АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , умисно з метою протиправного позбавлення життя вдарила останню ножем у ліву частину грудної клітини, заподіявши цим тяжких тілесних ушкоджень у вигляді рани по середньо-пахвовій лінії зліва на рівні шостого міжребер`я,раневого каналу з пошкодженням шкіряних покровів, м`язового шару, перекарду та стінки лівого шлуночка з крововиливом у порожнини: ліву плевральну й перекарду, від яких потерпіла померла на місці події.
Апеляційний суд Херсонської області ухвалою від 27 липня 2015 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженоїта її захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, котрий вважав, що ухвалу апеляційного суду слід скасувати на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК і призначити новий розгляд у цьому суді, а тому заявлені касаційні вимоги задовольнити частково, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Статтею 419 КПК регламентовано зміст ухвали апеляційного суду. У ній, у числі іншого обов`язково має бути відображено встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення. Крім того, зважаючи на приписи цієї статті та ст. 370 вказаного Кодексу в їх взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено належні правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

Згідно з правилами ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд не дотримався наведених вимог закону.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, обраного на власний розсуд, або за браком коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справах «Мефта та інші проти Франції» (рішення від 26 липня 2002 року), «Фам Хоанг проти Франції» (рішення від 25 вересня 1992 року), «Максименко проти України» (рішення від 20 грудня 2011 року), гарантії забезпечення права на захист не припиняють своєї дії після закінчення провадження в суді першої інстанції. Забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюються й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі було надано таку допомогу. Згідно з практикою Суду інтереси правосуддя в принципі вимагають забезпечення представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення свободи.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і їй призначено покарання у виді позбавлення волі. Оспорюючи законність вироку, засуджена подала апеляційну скаргу, в якій, наводячи конкретні аргументи щодо надмірної суворості призначеного покарання, просила його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК.

Проте як видно з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції всупереч ст. 52 КПК, а також передбаченій ст. 7 цього Кодексу засаді змагальності сторін розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 за участю прокурора, однак за відсутності захисника засудженої. Таким чином, при здійсненні апеляційного провадження суд порушив право ОСОБА_5 на захист, що є несумісним із положеннями Конвенції, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.

Також, як убачається з журналу судового засідання та підтверджується відповідним звукозаписом, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ч. 3 ст. 405 КПК не надав ОСОБА_5 можливості висловити своїх доводів та слова у судових дебатах.

Крім того, в ухвалі не викладено за формою вини та в аспекті ст. 91 вказаного Кодексу встановлених судом першої інстанції обставин інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Залишивши її апеляційну скаргу без задоволення, суд коротко й формально зазначив мотиви відмови без змістовного спростування всіх аргументів обвинуваченої та без аналізу норм права, додержання яких вона оспорювала.

З урахуванням наведеного посилання в касаційній скарзі ОСОБА_5 на порушення апеляційним судом її права на захист та невідповідність ухвали положенням статей 370, 419 КПК колегія суддів вважає прийнятними.

Що стосується тверджень засудженої про неповноту всього слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, то їх перевірка в силу статей 433, 438 КПК не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Проведення апеляційного розгляду з істотним порушенням загальних засад свідчить про те, що він як формальний фактично не відбувся і це, зважаючи на правила ч. 1 ст. 424 КПК перешкоджає суду касаційної інстанції ухвалити остаточне рішення.

Таким чином касаційну скаргу засудженої слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, здійснити провадження з дотриманням правил глави 31 КПК, ретельно перевірити всі доводи ОСОБА_5 , що містяться в поданій апеляційній скарзі, а також інші її доводи в касаційній скарзі й ухвалити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 вказаного Кодексу.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 27 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3