Справа № 159/288/17
Провадження № 1-кп/159/77/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002620 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армянська Красноперекопського району АР Крим, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

- 28.10.1997 року вироком Верховного суду АР Крим за ст. 93 «А, И» ч. 3 ст. 142, ст. 42, ст. 43 КК України (ред. 1960 року) засуджено до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 31.05.2010 року вироком Красноперекопського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до 4 років позбавлення волі;

- 07.09.2015 року Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, близько 12.10 години, 28 листопада 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вільнодоступному приміщенні Свято-Троїцької Української православної церкви, що в м. Ковелі по вул. Грабовського, 35, умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу з полиці іконної лавки вказаного приміщення взяв та сховав до кишені своєї кофти синього кольору, що була одягнута на ньому два срібні ланцюжки на шию 925 проби довжиною 60 см. вартістю 350 грн. кожен, на суму 700 грн., срібний ланцюжок на шию 925 проби довжиною 55 см. вартістю 320 грн., срібний ланцюжок на шию 925 проби довжиною 50 см. вартістю 315 грн., загальною вартістю 1335 грн., проте був затриманий сторонніми особами, не маючи змоги розпорядитись викраденим майном. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході розгляду справи між обвинуваченим та представником потерпілого укладено угоду про примирення.

За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 визнає свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення і заявляє про повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання за скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 468, ч. 3 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, для обвинуваченого відповідає положенням п. 1-2 ч. 1 ст. 65 КК України та визначена в межах санкції закону, за яким він притягується до відповідальності.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані в разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Представник потерпілого також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На переконання суду, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення. Виходячи з викладеного угода про примирення підлягає затвердженню.

Запобіжний захід обвинуваченому обраний у виді тримання під вартою.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 468, 469, 475 КПК України, суд,
ухвалив:
Угоду про примирення від 14.03.2017 року у кримінальному провадженні № 0002620 укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та представником потерпілого ОСОБА_7 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Зарахувати засудженому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з 28.11.2016 року по 14.03.2017 року включно.

Запобіжний захід на час вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Початок відбування покарання рахувати з дня затримання, тобто з 28.11.2016 року.

Речові докази, а саме: ланцюжок на шию 925 проби довжиною 60 см., срібний ланцюжок на шию 925 проби довжиною 60 см., срібний ланцюжок на шию 925 проби довжиною 55 см., срібний ланцюжок на шию 925 проби довжиною 50 см., які передані на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_7 залишити у власності Свято-Троїцькій громади Української православної церкви.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1