Справа №592/5925/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/712/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0001401 від 02 березня 2015 р. за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

11.04.2011 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 02 років 06 місяців позбавлення волі;

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за виключенням житла.

Зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в межах кримінального провадження № 0001401 час тримання його під вартою з 03 березня 2015 року по 27 травня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення з два дні позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком, 02 березня 2015 року близько 08 год. 45 хв. ОСОБА_9 реалізуючі умисел на вчинення розбійного нападу, безперешкодно проник до приміщення відділення ТОВ «Споживчий центр», за адресою: м. Суми вул. Набережна р. Стрілки, 3, де скоїв напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я працівнику відділення ОСОБА_10 , діставши з кишені підготовлений заздалегідь ніж.

02 березня 2015 року близько 08 год. 50 хв. ОСОБА_9 з метою вчинення повторного розбійного нападу, проник до відділення ТОВ «Споживчий центр», за адресою: м. Суми вул. Шевченка, 2, де скоїв напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я працівнику відділення ОСОБА_11 .

Відповідно зміненої апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 вважає винесений вирок таким, що підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що обвинувальний акт, який є процесуальним рішенням, прийнятий поза межами процесуальних строків, оскільки з дня пред`явлення підозри ОСОБА_9 04.03.2015 року до дня складання обвинувального акту 22.06.2016 року, минуло 110 днів. Крім того, 03.04.2015 року та 30 квітня 2015 року Ковпаківським районним судом м. Суми були прийняті ухвали про продовження строку тримання під вартою, та підписані суддею, яка також приймала рішення про винесення даного оскаржуваного вироку. У справі потерпілими визнані особи, що діяли від імені юридичної особи та яким не нанесено будь-якої фізичної або матеріальної шкоди, що спричинило перекручення їх обов`язків як свідків по справі і не застосування до них заходів примусового приводу, що мали надати показання на корить обвинуваченого. Судом не зазначено підстави визнання допустимими доказів у вигляді показань з чужих слів, що зазначені в протоколах про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, огляду місяця події, пред`явлення особи для впізнання. Також існують розбіжності між подіями зазначеними на відеозапису, їх трактуванням в обвинувальному акті та показаннями самого обвинуваченого. До того ж, ніж, як речовий доказ, ОСОБА_9 для впізнання не пред`являвся. Відсутність підстав для кваліфікації злочину на підставі ч. 3 ст. 187 КК України полягає в тому, що обвинувачений зайшов до приміщення «Швидкі гроші», вільно, тобто проникнення до приміщення відсутнє. Суд не взяв до уваги докази направлення листів колекторськими компаніями до обвинуваченого про повернення коштів, з погрозами про вбивство та відібрання житла. Саме ці докази свідчать про те, що судом не враховані наявність таких обставин, які пом`якшують покарання як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, крім того не враховано активне сприяння розкриттю злочину.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувальний акт, прийнятий поза межами процесуальних строків.

Згідно ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом 2-х місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах який учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно матеріалам кримінального провадження встановлено, що 04 березня 2015 року ОСОБА_9 повідомлений про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, після чого обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків. 22 червня 2015 року ОСОБА_9 повідомлено про зміну підозри за ст. 187 ч. 3 КК України та кримінальне провадження спрямоване до Ковпаківського районного суду м. Суми з обвинувальним актом, яке отримане судом 24 червня 2015 року та після чого органу досудового розслідування не поверталося. З наведених обставин вбачається, що розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_9 за ст. 187 ч. 3 КК України було проведено в межах строків встановлених ст. 219 ч. 1 КПК України. Тому підстав для закриття кримінального провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України колегія суддів не вбачає.

Ухвалами колегії суддів Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2015 року та 30 квітня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повертався прокурору прокуратури м. Суми для приведення його у відповідність до вимог КПК України. Дані судові рішення ухвалені в стадії судового провадження у першій інстанції, відповідно посилання про порушення вимог ч. 1 ст. 76 КПК України є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Вказані вимоги закону в повному обсязі не дотримані.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд, мотивуючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 187 ч. 3 КК України, дійшов висновку про те, що обвинувачений вчинив напад на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , поєднаний з проникненням у приміщення, з погрозою насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу.

В той же час, судом не було допитано в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відносно яких за версією органу досудового слідства вчинено напад, отже сторони по справі не мали можливості допитати їх, як потерпілих у кримінальному провадженні та поставити їм запитання.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 187 ч. 3 КК України, суд послався на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення щодо працівників ТОВ «Споживчий центр» ОСОБА_11 та ОСОБА_10 і їх протоколи заяв неперевірені показаннями потерпілих, судом взяті в основу вироку.

Рішенням Європейського суду по справі "Олег Колесник проти України" від 19.11.2009 року було визнано, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати.

В разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії виявляються порушеними. В таких випадках ЄСПЛ констатує порушення Україною взятих на себе міжнародних зобов"язань, а саме - пункту 1 та підпункту "d" пункту 3 статті 6 Конвенції, а справа підлягає безумовному перегляду національним судом.

На необхідності дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при розгляді кримінального провадження наголошує Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року, врахування висновків якого згідно з вимогами ч. 1 ст. 458 КПК України є обов`язковим. Відповідно до вказаного рішення, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази надані сторонами, перевірити інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

З огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , і репутацію обвинуваченого убачається, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися, колегія суддів убачає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою в порядку застосованого до нього запобіжного заходу до 06 лютого 2016 р.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, частково задовольнивши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою продовжити до 06 лютого 2017 р.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5