Справа № 466/3594/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження № 0002315 про обвинувачення

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, зареєстрованого на проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України

у с т а н о в и в:

ОСОБА_11 , 04 квітня 2012 року в пtріод часу з 11.30 по 15.30 год. перебуваючи у м. Львові вчинив заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

Вказані дії обвинуваченим ОСОБА_14 були вчинені за наступних обставин.

04 квітня 2012 року в період часу близько 11.30 год. ОСОБА_14 на вул. Шевченка в м. Львові біля бару ресторану «Талант» зустрів знайомих ОСОБА_15 , в якого він мав намір придбати автомобіль марки ВАЗ-2109, та ОСОБА_16 . Останні попросили на їх машині звозити їх по справах, тому що на той момент перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 погодився на таку пропозицію, оскільки мав намір відразу подивитись чи підходить йому автомобіль.

Завізши свідків в лісосмугу на вул. Шевченка в м. Львові ОСОБА_11 вийшов з автомобіля. На відстані близько 80-100 метрів від нього перебувала група людей, серед яких був потерпілий ОСОБА_8 та у якого були видимі ознаки побиття, а саме кров на лиці, руках, порваний одяг. Пробувши в лісосмузі близько 10-15 хвилин обвинувачений ОСОБА_11 повернувся на вул. Шевченка в м. Львові, однак про обставини, які бачив в лісосмузі не повідомив правоохоронні органи, тим самим приховавши злочинні дії по незаконному позбавленню волі людини .

Свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України ОСОБА_11 категорично заперечив та вказав, що дійсно 04 квітня 2012 року близько обіду на вул. Шевченка в м. Львові біля бару «Талант» він випадково зустрів свого сусіда ОСОБА_15 , в якого мав намір придбати автомобіль марки ВАЗ-2109 темного кольору. ОСОБА_15 був з візуально знайомим йому, обвинуваченому, ОСОБА_16 . ОСОБА_15 попросив ОСОБА_17 звозити їх по справах, оскільки вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, та разом з тим оглянути автомобіль.

На таку пропозицію він, ОСОБА_11 погодився. Приїхавши в лісопосадку на вул. Шевченка в м. Львові, на місце, яке вказали ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , він вийшов з машини перекурити. З ним вийшли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та пішли вперед близько 100 метрів, де стояла група з 5-6 осіб, серед яких він бачив і потерпілого. Що там відбувалося він не бачив та не розумів. Приблизно за 10-15 хвилин до нього повернувся ОСОБА_15 та вони поїхали додому. На його, ОСОБА_17 запитання, що там відбувалось, ОСОБА_15 відповів, що його це не стосується. Більше він нічого не бачив, у жодному викраденні людини, вимаганні, нанесенні тілесних ушкоджень участі не брав. Не бачив, щоб потерпілому наносили тілесні ушкодження. не знав, що потерпілого незаконно позбавили волі та вимагають за нього викуп. Просить його виправдати.

Суд вважає, що факт вчинення злочинних дій та винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , даними в судовому засіданні про те, що 04 квітня 2012 року близько 11.30 год. на вул. Шевченка в м. Львові ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інші особи незаконно позбавили його волі, заштовхали в білий бус марки «Фольксваген» та завезли в лісопосадку по вул. Шевченка в м. Львові. Витягнувши його з автомобіля дані особи наносили йому тілесні ушкодження, при цьому телефонуючи його дружині з вимогою сплатити 50000 доларів США за його повернення. Коли він перебував в лісосмузі близько трьох годин, туди на автомобілі марки ВАЗ-2109 темного кольору приїхав обвинувачений ОСОБА_11 , а також ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Останні вийшли з машини та підійшли до нього та його викрадачів, а ОСОБА_11 залишився стояти біля автомобіля. Відстань між ним, потерпілим, та обвинуваченим ОСОБА_11 була близько 80-100 метрів. Пробувши біля машини 10-15 хвилин обвинувачений поїхав та більше він його не бачив. Зазначає, що коли ОСОБА_11 перебував біля автомобіля в лісопосадці, йому побоїв ніхто не наносив, однак припускає, що ОСОБА_11 мав бачити, що він побитий, у нього кров на обличчі та розірваний одяг. Жодних претензій до обвинуваченого він не має.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними в судовому засіданні про те, що 04 квітня 2012 року на вул. Шевченка в м. Львові ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інші викрали її чоловіка та вимагали у неї 50000 доларів США за його повернення. Про такі події вона повідомила правоохоронні органи, які того ж дня викрадачів її чоловіка затримали. Зазначає, що ОСОБА_11 їй з вимогою про викуп не телефонував, його не затримали при передачі коштів, жодного разу вона його не бачила. Претензій до нього не має.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 повідомили, що у 2012 році працювали в УБОЗ ГУ МВС України у Львівській області. 04 квітня 2012 року до них звернулася потерпіла ОСОБА_8 та повідомила, що невідомі особи викрали її чоловіка та вимагають за його повернення 50000 доларів США. Шляхом проведення оперативних дій того ж дня викрадачів було затримало на вул. Шевченка в м. Львові. При затриманні обвинуваченого ОСОБА_11 не було. При проведенні спостереження також ОСОБА_11 встановлений не був. Зазначають, що в подальшому шляхом проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що до викрадення потерпілого причетний ОСОБА_11 , однак що саме було встановлено та яка роль обвинуваченого у викраденні потерпілого, пригадати не могли.

Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_19 зазначив, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова його визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України. 04 квітня 2012 року він дійсно перебував в лісосмузі на вул. Шевченка в м. Львові, куди привезли викраденого ОСОБА_8 . Через дві-три години на це місце приїхав автомобіль марки ВАЗ-2109 темного кольору, який зупинився на відстані близько 100 метрів. З автомобіля вийшов ОСОБА_23 та ОСОБА_24 та підійшли до них. Крім того з місця водія вийшов ОСОБА_11 , який залишився стояти біля машини. ОСОБА_17 він бачив вперше. До них він не підходив. Приблизно через 10 хвилин ОСОБА_25 повернувся до автомобіля та з лісопочадки вони поїхали. Більше ОСОБА_17 він ніколи не бачив. Стверджує, що в присутності ОСОБА_17 ніхто потепілому ударів не наносив.

З показань свідка ОСОБА_16 , допитаного за клопотанням сторони захисту, вбачається, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова його визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України. 04 квітня 2012 року він разом з ОСОБА_26 вживав алкогольні напої в барі «Талант» на вул. Шевченка в м. Львові. До них зателефонував ОСОБА_19 та попросив приїхати і допомогти йому вирішити деякі проблеми. Вони погодились. Вийшовши з бару вони почали шукати когось, хто б зміг їх підвезти до ОСОБА_19 . За декілька хвилин вони зустріли ОСОБА_17 , який на той час мав намір придбати в ОСОБА_27 його автомобіль. На їх прохання підвезти, ОСОБА_11 погодився. Вони разом поїхали на місце, про яке вказав ОСОБА_19 . Він та ОСОБА_25 вийшли з автомобіля та підійшли до групи людей розбиратися в чому справи. ОСОБА_11 залишився стояти біля автомобіля. Приблизно за 10 хвилин ОСОБА_25 повернувся до автомобіля та разом з ОСОБА_17 поїхав. За цей час ОСОБА_11 до них не підходив, продовжував стяти біля автомобіля. Що відбувається йому ніхто не пояснював. Більше ОСОБА_17 він не бачив.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2013 року ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 визнані винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року ОСОБА_28 визнаний винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 07 липня 2014 року ОСОБА_18 визнаний винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_19 визнаний винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

В судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення оглянуті докази в двох томах, які підтверджують факт викрадення обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України не знайшли свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні, оскільки в судовому засіданні строною обвинувачення жодним доказом не доведено, що обвинувачений ОСОБА_11 будь-яким чином причетний до незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_8 та вимаганні коштів за його повернення.

Разом з тим суд вважає, що в діях ОСОБА_11 наявий склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, а саме заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину, оскільки він бачив у потерпілого наявні тілесні ушкодження, однак не повідомив правоохороні органи про цей факт, чим фактично приховав злочинців та факт вчиненні ними злочину, що дало можливість для вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який позитивно характеризується, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання суд не вбачає, вважає, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у вигляді арешту.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на три місяці.

Зарахувати в термін покарання час перебування під вартою з 25.04.2017 року та з урахуванням вимог ст. 72 КК України покарання вважати відбутим, звільнивши ОСОБА_17 з-під варти з зали суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1