Єдиний унікальний номер 741/1586/16
Провадження № 1-кп/741/17/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Носівка 02 лютого 2017 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000386 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, який ніде не працює, на утриманні має дружину та трьох неповнолітніх дітей, раніше судимого:

- 23 лютого 2000 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з конфіскацією майна, на підставі ст. 46-1 КК України звільненого від відбуття покарання з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 11 вересня 2007 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років;

- 16 грудня 2015 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

який 11 листопада 2016 року був затриманий та перебував під вартою до внесення застави, а саме, до 15 листопада 2016 року, якому 21 листопада 2016 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,

за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

встановив:
У період не знятої і не погашеної судимості, в період звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин при наступних обставинах.

3 квітня 2016 року близько 13 години ОСОБА_6 за попередньою змовою з особами, обвинувальні акти стосовно яких направлено до суду в окремих кримінальних провадженнях, маючи спільний умисел на вимагання чужого майна, керуючись корисливим мотивом, прибули на автогазозаправну станцію, яка розташована у АДРЕСА_3 , та належить потерпілому ОСОБА_5 , погрожували потерпілому знищенням автогазозаправної станції шляхом підпалу, вибуху та вбивством із застосуванням зброї, у вигляді пістолета, у разі невиконання у майбутньому раніше визначеної ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимоги про щомісячну передачу грошових коштів у сумі 400 грн., а також пред`явили нову незаконну вимогу про передачу грошових коштів у сумі 20 000 грн.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав, відмовився давати показання.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому діянні підтверджується дослідженими по справі доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_5 про залучення до провадження як потерпілого від 3 квітня 2016 року, з якої вбачається, що 3 квітня 2016 року близько 13 години в АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа на прізвисько « ОСОБА_12 » вчинили розбійний напад, в ході якого забрали гроші та нанесли потерпілому тілесні ушкодження;

- копією державного акту на право власності на земельну ділянку, з якого вбачаєтья, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,05 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , цільове призначення для будівництва та експлуатації стаціонарного газового заправника;

- копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_5 є власником нежитлової будівлі, будівлі газової заправочної станції, яка розташована в АДРЕСА_3 ;

- показаннями потерпілого, який під час судового провадження пояснив, що на початку 2016 року ОСОБА_9 спілкувався з ним, в ході розмови говорив, що він (потерпілий) регулярно повинен передавати в тюрму 4-5 блоків сигарет та гроші. Пізніше ОСОБА_11 підходив до нього та вимагав регулярно платити гроші. Він (потерпілий) давав ОСОБА_13 400 грн., але останній їх не взяв, а рекомендував віднести в кіоск, у якому здійснюється продаж сигарет. У березні 2016 року до нього ( ОСОБА_5 ) додому приїжджав ОСОБА_14 , в грубій формі висловлював претензії з приводу несплати грошей. Він (потерпілий) вигнав ОСОБА_15 з двору. Після цього йому (потерпілому) телефонував ОСОБА_9 , запитував чи буде він платити данину. На що він ( ОСОБА_5 ) відповів відмовою. Він (потерпілий) вважав, що на цьому інцидент закінчився. 3 квітня 2016 року він ( ОСОБА_5 ) по господарських питаннях перебував у м. Бобровиця Чернігівської області, до нього зателефонував невідовий чоловік, який представився ОСОБА_12 , вимагав зустрітися, погрожував підірвати газозаправну станцію. Через 10 хвилин до нього знову зателефонував ОСОБА_12 та погрожував спалити газову заправку. Після почутого він (потерпілий) вирішив повернутися в м. Носівка на газову заправку. Оператор розповів йому, що приходив незнайомець, який погрожував підірвати заправку. Невдовзі на територію заправки зайшов ОСОБА_12 . Він (потерпілий) та ОСОБА_12 зайшли у кімнату для відпочинку операторів. Карел не впустив оператора в кімнату, закрив двері на замок. Нічого не пояснюючи, ОСОБА_12 вдарив його рукою по голові, від удару з голови злетів картуз. Карел став запитувати чому він (потерпілий) не платить гроші хорошим людям. Через вікно він (потерпілий) бачив, що на територію заправки приїхав ОСОБА_16 . Карел знову наголошував на тому, що він (потерпілий) зобов`язаний платити гроші ОСОБА_17 . У ході розмови ОСОБА_12 наказав сісти на стілець серед кімнати та вистрілив з пістолета йому ( ОСОБА_5 ) між ноги. Це його (потерпілого) не злякало. Після цього ОСОБА_12 приставляв дуло пістолета до виска його ( ОСОБА_5 ) голови. На таку поведінку ОСОБА_12 він (потерпілий) просив не зробити його калікою. Карел зрозумів, що він (потерпілий) не боїться погроз та запитав, чи буде він платити данину. Він (потерпілий) відповів, що не платив і не буде платити. Через вікно кімнати він побачив, що мелькнули дві тіні. Карел відкрив двері та впустив до кімнати ОСОБА_15 та ОСОБА_18 . Через 10 хвилин до них приєднався і ОСОБА_9 . Між ними відбулася розмова, суть якої зводилася до того, що його (потерпілого) примушували платити гроші, пропонували різні варіанти, на що він не погоджувався. Коли в кімнату зайшли ОСОБА_14 і ОСОБА_19 , то він (потерпілий) сподівався, що вони прийдуть йому на допомогу, але цього не сталося. Карел обнімався із ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , при звертанні одни до одного називали себе «братанами». ОСОБА_9 , з яким він (потерпілий) був добре знайомий, теж не став на його сторону, не допоміг йому. Він ( ОСОБА_5 ) зрозумів, що ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_9 ведуть себе як німі, бояться ОСОБА_12 , бездумно виконують його команди, тобто вони діють спільно з ОСОБА_12 . Тоді Карел ультимативно заявив, що заправка належить їм (присутнім) і ці люди будуть нею керувати. Він (потерпілий) вважав, що може згладити конфлікт, просив не поспішати. Карел виходив з кімнати, сідав в його (потерпілого) автомобіль «Лексус», забрав звідти портмоне з грошима та документами, мав намір забрати автомобіль. Коли ОСОБА_12 повернувся в кімнату, то дав команду ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ОСОБА_22 вийти з кімнати, яка була виконана ними. У ході розмови ОСОБА_12 розлютився, взяв електрочайник, яким вдарив його (потерпілого) по голові. З рани на голові пішла кров. Карел став обшукувати його (потерпілого) кишені, але не знайшов травматичного пістолета, який був при ньому ( ОСОБА_5 ). Боячись за своє життя та здоров`я, розуміючи, що він не може домовитися із присутніми, він (потерпілий) вирішив захищатися та вистрілив зі свого пістолета у ОСОБА_12 , але промахнувся. Карел вдруге вдарив його чайником по голові, після удару він (потерпілий) втратив свідомість. До тями він ( ОСОБА_5 ) прийшов від ударів по тулубу та тілу. Карел вистрілив йому (потерпілому) в живіт, залишив лежачого на підлозі, дав команду ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 тікати зі станції. Карел сідав у салон його (потерпілого) автомобіля, говорив, що віддаси 20 000 грн., а тоді ОСОБА_14 та ОСОБА_19 повернуть автомобіль. Карел та інші не змогли поїхати автомобілем, так як ключі запалювання залишилися у нього (потерпілого). ОСОБА_19 та інші добровільно не відшкодували йому заподіяні збитки, підкинули йому пакет, в якому знаходились портмоне з документами та пістолетом;

- показаннями свідка ОСОБА_5 , який під час судового провадження пояснив, що потерпілий доводиться йому рідним братом. 3 квітня 2016 року він (свідок) працював оператором на газонаповнювальній станції. В обідній час незнайомий чоловік прийшов на територію станції, запитував, де директор, говорив, що потерпілого хоче бачити ОСОБА_12 з тим, щоб робить велику закупку. Коли невідомий пішов з території станції, то він (свідок) зателефонував брату, передав зміст розмови з незнайомим. Через 20 хвилин на станцію приїхав ОСОБА_23 . За ним прийшов ОСОБА_12 . Потерпілий та ОСОБА_12 зайшли в адмінбудинок, закрили двері на замок. Йому (свідку) було наказано відійти від будівлі, не слухати розмову. Він (свідок) бачив, що ОСОБА_12 виходив на вулицю, сідав в салон автомобіля «Лексус», а потім повернувся в будівлю. Коли він (свідок) заправляв машину, то бачив, що до будівлі йшли ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , яким відкрили двері, впустили до кімнати, знову закрили двері на замок. Після цього на станцію приїхав ОСОБА_9 , якого запустили в кімнату і закрили двері. Через деякий час з будівлі вийшли ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_24 . Останнім вийшов ОСОБА_12 , який у правій руці тримав два пістолети, запросив його (свідка) до кімнати. У кімнаті на підлозі лежав потерпілий в крові. Карел схватив чайник, вдарив потерпілого по голові, а потім зробив постріл з пістолета в живіт брату. ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 знаходилися на вулиці, ОСОБА_12 наказав їм забрати машину, яка належала потерпілому;

- показаннями свідка ОСОБА_25 , який під час судового провадження пояснив, що 3 квітня 2016 року близько 13 години він працював, знаходився за кермом автобуса на вокзалі біля залізничної станції Носівка, мав виконувати рейс на с. Лихачів. Оператор ОСОБА_26 зателефонував йому, повідомив, що потерпілого невідомі особи утримують у будівлі на території газонаповнювальної станції. Він (свідок) телефонував батьку, але той не відповідав. Коли він ( ОСОБА_27 ) проїжджав по вул. Мринський шлях, то бачив біля воріт станції ОСОБА_15 , а на самій території станції трьох чоловік, яких не впізнав. Коли повернувся з рейсу, то від знайомого стало відомо, що батько перебуває у лікарні. Пізніше батько йому розповів про все, що відбулося в будівлі на станції. Потерпілий говорив, що на нього напали, били електрочайником та підстрелили. Він ( ОСОБА_27 ) бачив гільзи, які валялись на підлозі в кімнаті для операторів;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 8 квітня 2016 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 серед пред`явлених осіб на фотокартках впізнав особу на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_6 ) та повідомив, що саме ця особа 3 квітня 2016 року в приміщенні операторської погрожувала йому (потерпілому) фізичною розправою. ОСОБА_5 пояснив, що впізнав ОСОБА_28 , який був присутній під час вимагання у нього грошей в приміщенні операторської газонаповнювальної станції. Упізнав обвинуваченого по рисам обличчя, бо знав його, як місцевого жителя, що раніше вимагав у нього гроші;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12 квітня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 добровільно погодився та розповів про обставини нападу на нього, вимагання у нього коштів, автомобіля та прав на газову заправку, що мали місце 3 квітня 2016 року;

- висновками судових комп`ютерно-технічних експертиз № 57, 58 від 11 та 16 травня 2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та ОСОБА_29 ( ОСОБА_12 ) користувалися мобільними телефонами, дзвонили один одному, в тому числі і 3 квітня 2016 року в період з 12 до 14 години. У цей же день ОСОБА_9 , ОСОБА_29 телефонував потерпілому, а ОСОБА_29 надсилав потерпілому смс повідомлення.

Суд визнає вищезазначені докази достовірними та допустимими, оскільки вони отримані відповідно до чинного законодавства, узгоджуються між собою, повністю викривають дії обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні.

Отримані докази дають підстави вважати, що обвинувачений діяв спільно, узгоджено з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_30 та був об`єднанний з ними єдиним умислом, роль кожного була чітко визначеною.

Суд дає критичну оцінку показанням потерпілого в тій частині, що він не зрозумів, яку роль виконував ОСОБА_19 , оскільки в судовому засіданні потерпілий зайняв позицію, яка направлена на покращення становища обвинуваченого.

Суд визнає не допустимим доказом довідки-аналізи, які складені працівниками поліції, та не враховує їх при ухваленні рішення, оскільки вони створені у спосіб, який не визначений чинним КПК України.

Аналізуючи зібрані і досліджені в судовому провадженні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а саме: вимагання, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, знищенням його майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

ОСОБА_6 винен у вчиненні даного кримінального правопорушення, оскільки усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання.

ОСОБА_6 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 .

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , є рецидив злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, його вік, стан здоров`я, сімейне положення, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, наявність постійного місця проживання, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обираючи вид і міру покарання ОСОБА_6 за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд приймає до уваги його характеризуючі дані і приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства.

ОСОБА_6 повинен відбувати призначене покарання.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, необхідно частково приєднати не відбуте покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення судових комп`ютерно-технічних експертиз, які складають 2 287,76 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого в частині, яка становить 1/4 від вартості експертиз, так як злочин скоєно групою у складі чотирьох осіб.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили необхідно залишити без зміни тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Роменського міскрайонного суду Сумської області від 16 грудня 2015 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання тримання його під вартою з 11 по 15 листопада 2016 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 21 листопада 2016 року.

Згідно положень ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 571 (п`ятсот сімдесят одна) грн. 94 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга через Носівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а потерпілому надіслати.

Суддя ОСОБА_1