Справа №589/3886/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/136/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостка Сумської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) в 1993 році за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3, 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

2) в 1995 році - за ч. 2 ст. 215-3 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі;

3) в 1999 році - за ч. 3 ст. 81, 45 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі;

4) в 2005 році - за ч. 1 ст. 121, 69 КК України (2001 року) - до 3 років обмеження волі;

5) 15.05.2006 року - за ч. 2 ст. 390, 71 - до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

6) 16.06.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України (2001 року) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який 29.04.2016 звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ображіївка, Шосткинського району, Сумської області, який, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1. 12.11.1996 року, Шосткинським районним судом за ч. 3 ст. 81 КК України (1960 року) до позбавлення волі на строк 3 роки.

2. 16.02.2001 року, Шосткинським районним судом за ч. 2 ст. 215, ч. 3 ст. 42, ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (1960 року) до позбавлення волі на строк 2 роки;

3. 19.01.2005 року, Шосткинським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України (2001 року) до позбавлення волі на строк 3 роки;

4. 05.03.2007 року, Шосткинським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України (2001 року) до позбавлення волі на строк 5 років;

5. 01.04.2016 року, Шосткинським районним судом за ч. 3 ст. 357 КК України (2001 року) до штрафу у розмірі 850 грн.

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_11

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_9

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, ухвалений відносно нього, змінити, призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України..

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 змінити, пом`якшити призначене йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_9 змінити, пом`якшити призначене йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просила вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_9 скасувати, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. За сукупністю вироків, зазначене покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та невідбуте ОСОБА_9 покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року у виді 850 грн. штрафу, за правилами ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно. В іншій частині вирок міськрайонного суду залишити без зміни.

До початку апеляційного розгляду прокурором були подані зміни до апеляційної скарги, в яких прокурор просить змінити вирок Шосткинськогоміськрайонного суду від 21 листопада 2016 відносно ОСОБА_9 . Виключити з його мотивувальної та резолютивної частин, при вирішення питання про призначення покарання за сукупністю вироків, посилання на застосування принципу повного приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком. У тексті вказаного вироку змінити помилково вказану дату попереднього вироку Шосткинського міськрайсуду від 10.02.2016 року, згідно з яким ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 357 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу, на правильну дату - 01.04.2016 року. В іншій частині вирок залишити без зміни.

Як вбачається з вироку суду, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , в ніч з 01.08.2016 року на 02.08.2016 року, під час розпиття спиртного у свого знайомого ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході спілкування, дізналися від останнього про наявність великої суми грошей у неподалік проживаючого самотнього, літнього чоловіка. В результаті чого ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_9 заволодіти вказаними коштами чоловіка, на що останній погодився.

Вступивши таким чином у попередню злочинну змову між собою, вони покинули будинок ОСОБА_13 , та підійшовши до господарства потерпілого ОСОБА_14 , 1929 року народження, по АДРЕСА_3 , де втілюючи свій спільний злочинний намір щодо заволодіння чужими грошима, перелізши через паркан, незаконно потрапили до двору господарства.

Знаходячись у дворі господарства, продовжуючи свою спільну злочинну діяльність, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужими грошима, постукали до будинку, а коли їм ніхто не відчинив, ОСОБА_6 вибив ногою віконну раму будинку, та через утворений отвір проник до будинку, де біля дверей будинку, побачив літнього чоловіка, господаря будинку, потерпілого ОСОБА_14 , 1929 року народження, що тримав в руках сокиру.

Не припиняючи своєї злочинної діяльності, направленої на вчинення нападу з метою заволодіння чужими грошима, ОСОБА_6 вихопив із рук потерпілого сокиру, якою наніс ОСОБА_14 удар в область голови, спричинивши при цьому тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я останнього, та бажаючи надати можливість ОСОБА_9 продовжити разом з ним злочинну діяльність, направлену на вчинення нападу з метою заволодіння чужими грошима, відкривши вхідні двері, впустив до будинку ОСОБА_9 , де вони почали шукати гроші, а коли потерпілий відповів, що грошей немає, ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_14 від чого той впав на підлогу, та наніс лежачому потерпілому декілька ударів ногами в різні частини тіла, залякуючи при цьому потерпілого словесно і виказуючи на його адресу погрози фізичною розправою, якщо той не повідомить де знаходяться гроші.

Після цього ОСОБА_6 в шухляді столу в будинку, знайшов гроші на загальну суму 1000 грн., та досягнувши своєї злочинної мети, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 заволодівши таким чином вище вказаними грошима, що належать ОСОБА_14 , з місця вчинення злочину зникли, а грошима в подальшому розпорядились на власний розсуд.

В результаті злочинних дій обвинувачених, ОСОБА_14 було завдано тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року:

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Залишено ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу - тримання під вартою і строк відбування покарання відраховувати з 03.08.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього його ув`язнення з 03.08.2016 року, по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 772 грн. 40 коп. судових витрат.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, повністю приєднано не відбуте покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду від 10.02.2016 року у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 грн., який згідно ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Залишено ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу - тримання під вартою і строк відбування покарання відраховувати з 03.08.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання, строк попереднього його ув`язнення з 03.08.2016 року, по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави 772 грн.40 коп. судових витрат.

Питання речових доказів вирішено в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Вимоги поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 мотивує тим, що:

- судом не враховано його явку з повинною, а також те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував шкоду, характеризується задовільно, неофіційно працював, крім того, він одружений, має дітей, онука.

Вимоги поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 мотивує тим, що:

- суд призначив ОСОБА_6 покарання, яке за своєю суворістю не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

- судом не взято до уваги та не надано належну оцінку тому, що ОСОБА_6 сам з`явився із зізнанням до правоохоронних органів, як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні у повному обсязі визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завданий збиток потерпілій стороні, так як особисто видав працівникам поліції кошти, які ним були забрані під час скоєння кримінального правопорушення, у лікаря нарколога та психіатра на обліках не знаходиться, позитивно характеризується за місцем проживання;

- судом не взято до уваги і той факт, що потерпіла сторона у справі жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, про що свідчить їх небажання приймати участь у судових засіданнях та відсутність позовної заяви про стягнення шкоди у кримінальному провадженні.

Мотиви апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 щодо незастосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 аналогічні мотивам, зазначеним в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

Вимоги поданої апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що:

- згідно з даними про судимість, ОСОБА_9 , був засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду від 01.04.2016 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а не 10.02.2016 року, як зазначив суд у вироку;

- при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків, суд безпідставно застосував принцип повного приєднання до новопризначеного покарання не відбуте покарання за попереднім вироком, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, положень ч.3 ст. 72 КК України, відповідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинувачених ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої захисником апеляційної скарги та їх думку щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисників, просила задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що суд при призначенні обвинуваченим покарання не врахував такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при винесенні вироку суд обґрунтовано врахував зазначені обставини як такі, що пом`якшують покарання.

Поряд з цим, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався положень ст. 65 КК України і крім зазначених обставин, які пом`якшують їх покарання, обґрунтовано врахував наявність обтяжуючих покарання обставин - рецидив злочинів, скоєння злочину проти особи похилого віку та скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до особливо тяжкого злочину, дані, що характеризують особу винних - обвинувачений ОСОБА_6 характеризується формально (а.п.46), а обвинувачений ОСОБА_9 характеризується задовільно (а.п.60), а також те, що обидва обвинувачені раніше судимі і відбували реальні покарання за аналогічні злочини, маючи не зняті і непогашені судимості, знову вчинили умисний особливо тяжкий злочин, що свідчить про їх вперте небажання стати на шлях виправлення та схильність до скоєння злочинів.

Таким чином, саме з врахуванням вищезазначених обставин, судом вірно було призначено обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі в межах найнижчої межі передбаченої санкцією ч. 3 ст. 187 КК України.

З урахуванням зазначених обставин доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, з урахуванням даних про особу обвинувачених, в цілому не спростовують правильність висновків суду щодо строку призначеного покарання, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він одружений, має на утриманні дітей та онука, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження вказаних обставин, і апеляційному суду доказів з цього приводу обвинуваченим також надано не було

Тому, приймаючи до уваги вищезазначене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 при призначенні покарання ст.69 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків, то на думку колегії суддів вони є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до розяснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Як вбачається з вимоги про судимість (а.п.51-55), обвинувачений ОСОБА_9 був засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Вказаний штраф засудженим ОСОБА_9 в установлений законом строк сплачено не було, а тому, ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2016 року, несплачений штраф у розмірі 850 грн. ОСОБА_9 було замінено на громадські роботи строком на 50 годин, які останнім також не відбуто (а.п.61-62).

Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків, застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України та до призначеного основного покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке підлягає до реального відбування, приєднав покарання за попереднім вироком, у виді штрафу, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, ч. 3 ст. 72 КК України, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.

Крім того, зазначаючи у вступній, мотивувальній та резолютивній частині вироку про те, що обвинувачений ОСОБА_9 засуджений вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 лютого 2016 року за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., допустив явну помилку, оскільки з наданої апеляційному суду копії вироку міськрайонного суду та довідки про судимість вбачається, що ОСОБА_9 за вказаний злочин було засуджено 01 квітня 2016 року, і зазначені обставини не заперечуються учасниками процесу.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначеного є обґрунтовані підстави для відмови в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року в частині призначення ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, з урахуванням положень передбачених ч.5 ст. 72 КК України є підстави для зарахування обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 серпня 2016 року по 28 лютого 2017 року включно, в порядку визначеному ч.5 ст. 72 КК України, із співвідношення: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, п. 4 ч.1 ст.409, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційніи скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2016 року в частині зазначення дати попереднього вироку та призначеного ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків - змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

За сукупністю вироків, визначити остаточне покарання у виді сукупності невідбутого ОСОБА_9 покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, які виконувати самостійно.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по 28.02.2017 р. включно, в порядку визначеному ч.5 ст. 72 КК України, із співвідношення: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.08.2016 р. по 28.02.2017 р. включно, в порядку визначеному ч.5 ст. 72 КК України, із співвідношення: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок міськрайонного суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2