26.06.2017 Справа № 367/3613/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження, внесене 22.05.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Самгородок, Сквирського району, Київської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 06.04.2015 р. Сквирським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 296, ст. 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік (ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 12.02.2016 р. іспитовий строк скасовано),
в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, -
в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду Київської області з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт щодо скоєння ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, та підписана сторонами угода про визнання винуватості від 30.05.2017 р.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в наступному. ОСОБА_5 відбуваючи в Ірпінському виправному центрі №132 (далі ІВЦ-132), за адресою: смт. Коцюбинське Київської області, вул. Залізнична 1, покарання у виді обмеження волі, призначене вироком Сквирського районного суду Київської області від 06.04.2015 р., згідно з наказом начальника ІВЦ №132 від 19.05.2017 р. №212/ВД-17 отримав дозвіл на короткочасний виїзд за межі установи на період з 08.00 год 20.05.2017 р. по 17.00 год 21.05.2017 р. для відвідування свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, будучи письмово ознайомленим про межі ІВЦ-132, з порядком і умовами відбування покарання у виді обмеження волі та попередженим про кримінальну відповідальність згідно ч. 2 ст. 390 КК України за неповернення до місця відбування покарання, після закінчення строку виїзду не повернувся до установи в зазначений в наказі час.

24.05.2017 р. о 02 год 00 хв під час проведення співробітниками ІВЦ-132 оперативних заходів по розшуку засудженого ОСОБА_5 було виявлено за адресою: АДРЕСА_2 та доставлено до ІВЦ-132 для подальшого відбування покарання.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 390 КК України, а саме: відбуваючи покарання у виді обмеження волі, не повернувся до місця відбування покарання, після закінчення строку короткочасного виїзду.
Під час досудового розслідування 30.05.2017 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, в обсязі обвинувачення.

Сторони узгодили покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 390 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 71, ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 06.04.2015 р., призначити остаточну міру покарання у виді 1 року 120 днів позбавлення волі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, визнав повністю та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому додав, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, вид та міру покарання, яка буде застосовано до нього у разі затвердження угоди.

Прокурор в судовому засіданні просив її затвердити.

Такої ж думки притримався захисник.

Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити угоду про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, а тому укладення угоди між прокурором та обвинуваченим з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України. Угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 вказаного Кодексу, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 20.06.2017 р.) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дана норма втратила чинність 21.06.2017 р. на підставі закону України від 18.05.17 №2046-VIII.

Таким чином, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 20.06.2017 р.), суд зараховує у строк відбування покарання обвинуваченого час його перебування під вартою в період з 30.05.2016 р. по день втрати чинності зазначеної вище норми включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Суд не знаходить підстав для зміни виду запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки продовжують існувати ризики, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу, а саме: є ризик того, що, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу суд залишає без змін у виді тримання під вартою в Київському СІЗО.

Суд не вирішує питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по справі, оскільки суду не надано доказів їх наявності.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 390, ст.ст. 71, 72 КК України, ст.ст. 314, 370, 373, 374, 474, 475 КПК України суд, -
з а с у д и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.05.2017 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання по даному вироку невідбутої частини покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 06.04.2015 р. призначити у виді позбавлення волі строком на 01 (один) рік 120 (Сто двадцять) днів.
ОСОБА_5 тримати під вартою в Київському СІЗО № 13 до набрання вироку у законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з 30.05.2017 р.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 час його перебування під вартою в період з 30.05.2017 р. по 20.06.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

На вирок до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі її подання з дня вирішення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення буде вручено обвинуваченому та прокурору.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення буде надіслано учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1