Справа № 303/634/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.02.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 (головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово непрацюючий, одружений, несудимий,
визнаний винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 790 грн. 00 коп. судових витрат.
Речовий доказ: автомобіль марки «Mersedes-Benz S350», державний номерний знак НОМЕР_1 , що знаходить на зберіганні у ОСОБА_6 , повернуто йому.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 04.10.2015 близько 13-ої години, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz S350», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Росвигівська в м. Мукачево, в порушення вимог п. п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахувавши дорожню обстановку та не забезпечивши безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість по ходу руху автомобіля, побачивши, що з другорядної дороги виїжджає автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , не вжив заходів до своєчасного застосування екстренного гальмування та застосував маневрування праворуч, що призвело до наїзду на потерпілу ОСОБА_8 за межами проїзної частини дороги. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечні для життя в момент їх спричинення.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати і постановити новий вирок, призначивши останньому 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. Вважає, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та особу винного. Стверджує, що незважаючи на те, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, внаслідок його дій було нанесено тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , через що остання була обмежена у пересуванні та їй завдано матеріальної і моральної шкоди. Крім цього,ОСОБА_6 вину не визнав, стверджував, що наїзд на потерпілу ОСОБА_8 був здійснений вимушено, а не через порушення Правил дорожнього руху України. Посилається на те, що факт примирення обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілою ОСОБА_8 не виключає суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, оскільки Правила дорожнього руху України були грубо порушені, а наслідками порушення цих правил є спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через м`якість.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з наведених в апеляційній скарзі підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги, прохання про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривш доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, кваліфікація діянь, доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України не оспорюються в апеляційній скарзі прокурором, немає заперечень щодо цього й інших учасників судового провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_6 , якими апеляційні скарги не подавались, тому на підставі ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах висунутих в апеляційній скарзі вимог щодо призначеної міри покарання.
Апеляційний суд вважає доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 основного покарання, яке, на думку апелянта, є занадто м`яким, а також без призначення обвинуваченому додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, - необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У відповідності до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, характер допущених обвинуваченим необережних порушень п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше (а. с. 66, 67), щиро розкаявся та шкодує про вчинене, його поведінку під час досудового слідства, прийняття мір до відшкодування потерпілій стороні збитків, надання їй всілякої допомоги, в тому числі й оплати витрат на лікування, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила суворо не карати ОСОБА_6 , не позбавляти його волі та права керування транспортними засобами, молодий вік обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання (а.с.67), відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття у скоєному, відшкодування шкоди потерпілій та надання їй допомоги у реабілітації, і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання в мінімальному розмірі, визначеному в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Беручи до уваги, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України є альтернативною при застосуванні додаткового покарання, суд обґрунтовано скористався своїм правом та не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, навівши при цьому переконливі мотиви прийнятого рішення. Суд врахував обставини події, характер порушень правил дорожнього руху, причини, що слугували здійсненню наїзду на потерпілу, зважив на те, що ОСОБА_6 керував транспортним засобом будучи тверезим, в минулому порушень Правил дорожнього руху не допускав.
З таким рішенням суду погоджується і апеляційний суд та вважає, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому без позбавлення права керування транспортними засобами є правильною. Обвинуваченням не встановлено, що ОСОБА_6 , грубо порушив правила дорожнього руху, які б вказували на необхідність застосування позбавлення прав керування. Тому апеляційні вимоги прокурора є необгрунтовані.
Крім того, відсутність вказівки у резолютивній частині вироку про незастосування до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не є таким порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення, так як у його мотивувальній частині суд обґрунтував мотиви непризначення зазначеного додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 не визнав вину у вчиненні злочину не ґрунтуються на матеріалах провадження, якими підтверджується факт часткового визнання обвинуваченим вини, зокрема, останній вказував, що саме через його дії у порушенні правил маневрування потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.
З пояснень обвинуваченого апеляційному суду, вину у наїзді на потерпілу за обставин, встановлених судом він визнав, однак вказав, що наїзду ним на потерпілу передували дії водія іншого транспортного засобу, через що змушений був змінити напрямок руху, що й призвело до таких наслідків.
Разом з цим, визнання вини у вчиненні злочину або не визнання такої, є позицією особи, що притягується до відповідальності і не може визнаватися обставиною, яка обтяжує покарання.
Потерпіла ОСОБА_8 ствердила апеляційному суду, що обвинувачений відшкодував їй витрати, пов`язані з лікуванням та реабілітацією, на даний час почуває себе здоровою, вважає, що покарання призначене судом першої інстанції є справедливим.
З огляду на показання потерпілої, апеляційний суд вважає необгрунтованим посилання прокурора про наявність невідшкодованої обвинуваченим заподіяної потерпілій матеріальної та моральної шкоди.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б відповідно до вимог ст. 412 КПК України слугували підставою для скасування вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і мотивованим, підстав для його скасування чи зміни, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: