Справа № 360/2489/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/19/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 09.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
« 9 « березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

виправданого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_10 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Софіївка, Черкаської обл., гр.України, з повною вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді начальника будівельної дільниці в ТОВ "Українська енергетична компанія", м.Васильків, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю складу злочину в його діянні.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин.

15.01.2014 р., близько 17 год., на 40км + 900м автодороги "Київ-Ковель", поблизу с.Микуличі Бородянського р-ну Київської обл., ОСОБА_11 , керуючи власним технічно справним автомобілем "Hyundai Matrix", д.н.з. « НОМЕР_1 », в порушення вимог п.2.3 б), 12.6 ґ), 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, на дорозі де, дозволяється рух зі швидкістю не більше 90 км/год., рухався з перевищенням швидкості, тобто більше 90 км/год. та при виявленні небезпеки для руху, яку становив йому пішохід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, на що у нього не було перешкод технічного характеру, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину автодороги зліва направо, відносно напрямку руху транспортного засобу, внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Згідно висновку експерта №22 від 13.02.2014р. у ОСОБА_13 мала місце множинна травма тіла з його руйнуванням, повним розтрощенням голови, грудної клітки, частковим відокремленням тулубу та кінцівок, масивними травмами скелету та внутрішніх органів, що спричинені багаторазовою дією тупих предметів зі значною силою, що відносяться у живих осіб, до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя на час заподіяння. Смерть ОСОБА_13 настала на місці пригоди від вищевказаних тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі в крові з трупа ОСОБА_13 виявлено 4,12 проміле етилового спирту, що може відповідати тяжкому алкогольному отруєнню у живих осіб.
Згідно висновку експерта №46/К/314А від 13.06. 2014 р. під час судово - медичної експертизи трупа ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: порушення анатомічної цілісності тіла, сплощення його в передньо - задньому напрямку, деформація і сплощення голови з множинними переломами кісток черепа з відділенням мозкового черепа і головного мозку, відкриті ушкодження грудної клітини, в порожнинах якої спостерігаються залишки кісток хребта, ключиць, лопаток, фрагменти легеневої тканини, серця, багатоуламкові переломи всіх ребер, відкриті ушкодження живота з залишками внутрішніх органів, переломи кісток тазу, часткове відокремлення кінцівок від тулуба, перелом лівої плечової кістки, розтрощення лівої стегнової кістки і лівого колінного суглоба. Смерть ОСОБА_13 настала від множинних масивних ушкоджень тіла з частковим відділенням кінцівок, травми голови з відділенням мозкового черепа і головного мозку, травми грудної клітини з численними переломами ребер, грудини, хребта, розривами легенів, серця, травми живота з відділенням органів черевної порожнини, переломами кісток тазу, кінцівок. Згідно даним спеціальної судово-медичної і автотехнічної літератури смертельні ушкодження у потерпілих можуть виникати при наїзді на людину автомобіля зі швидкістю 40-60 км/год. У даному випадку, згідно висновку експерта №13-28/9-29 від 29.05. 2014 р. швидкість руху автомобіля складала 129,3 км/год. Співставляючи характер і локалізацію тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_13 , з пошкодженнями на автомобілі марки "Hyundai Matrix", реєстраційний номер НОМЕР_2 , враховуючи швидкість з якою рухався даний автомобіль на момент пригоди, смерть громадянина ОСОБА_13 наступила від тілесних ушкоджень, отриманих ним в момент наїзду на нього вказаного автомобіля. Приймаючи до уваги масивність і різнохарактерність тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_13 , та беручи до уваги дані висновку комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-звукозапису №2614/2615 від 24.03. 2014р. і співставляючи їх з пошкодженнями на автомобілі марки "Hyundai Matrix", реєстраційний номер НОМЕР_1 (розбито лобове скло, деформовано капот, передній бампер, два передні крила, решітка радіатора, ліве переднє дзеркало заднього виду, розбита передня ліва фара), встановлено, що в загальному механізмі спричинення тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_13 мав місце наїзд на нього транспортного засобу, коли він знаходився у вертикальному чи близькому до такого положенні з послідуючим закиданням тіла на капот і подальшому падінні на проїзну частину дороги з послідуючими переїздами коліс транспортних засобів.
Грубе порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів 2.3 б), 12.2, 12.3, 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України, на думку органу досудового розслідування, перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_13 .
Дії ОСОБА_11 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .
Вироком Бородянського районного суду від 25.08.2016р. ОСОБА_11 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку з недоведеністю складу злочину в його діянні.
Цим же вироком вирішена доля речових доказів.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано достатніх та допустимих доказів на доведення наявності в діянні ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а пред`явлене обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 засудити за ч.2 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в кримінальному провадженні у розмірі 4 397,02 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає, що вирок постановлений з порушенням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, судом безпідставно відкинуто такі докази обвинувачення як : висновки експерта №3391/15-35/3392/15-52 від 29.04.2016, яким встановлено швидкість руху автомобіля, протокол слідчого експерименту від 25.09.2014р., висновок інженерно-технічної експертизи № 888А від 9.10.2014р. Апелянт вважає висновок суду стосовно визнання недопустимими вказаних доказів безпідставним та необґрунтованим, оскільки ці докази отримані у відповідності до вимог КПК України та є доказами, які могли істотно вплинути на рішення суду.

Також апелянт зазначає, що суд дав невірну оцінку показам експерта стосовно наявності технічної можливості ОСОБА_14 уникнути наїзду та прийшов до хибного висновку про те, що зона видимості, зафіксована відеореєстратором відповідає зоні видимості з робочого місця водія, а тому висновок суду стосовно того, що ОСОБА_14 побачив пішохода в останню мить перед наїздом суперечить даним, отриманим експериментальним шляхом, оскільки видимість пішохода з робочого місця водія становить 90 м.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_10 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на незаконність вироку та його необґрунтованість, винесеного без врахування дійсних обставин справи та з порушенням норм процесуального закону, вважає що судовий розгляд проводився однобічно, неповно, мав заздалегідь виправдувальний ухил, вважає що суд І інстанції дослідив докази з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, а тому є необхідність в повторному дослідженні доказів по справі.

Апелянт вважає, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами: висновки експерта № 3391/15-35/3392/15-52 від 29.04.2016р., протокол слідчого експерименту від 25.09.2014р. та відповідно висновок інженерно-технічної експертизи № 888А від 9.10.2014р., твердження суду про порушення права ОСОБА_14 на захист під час проведення слідчого експерименту у якій обвинувачений не приймав участі та його участь не була обов`язковою, є нікчемним. Також апелянт послався на те, що судом не взято до уваги висновки експертів стосовно того, що зона видимості водія з робочого місця та зона видимості відео реєстратора не співпадають, суд не врахував те, що сліди гальмування автомобіля "Hyundai Matrix"відсутні у зв`язку з тим, що автомобіль обладнаний системою «ABS».

В запереченнях на апеляційні скарги захисник ОСОБА_11 ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої без задоволення, оскільки вважає вирок суду законним, обґрунтованим, вмотивованим та таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України, вважає, що апелянтами не наведено жодних належних доказів та аргументів необґрунтованості висновків суду та їх невідповідності реальним обставинам справи. Захисник зазначає, що суд в повному обсязі провів судове слідство, дотримався норм кримінального процесуального закону під час розгляду справи та постановлення вироку та дійшов до законного обґрунтованого та вмотивованого рішення про відсутність в діях ОСОБА_11 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги і просили скасувати виправдувальний вирок і постановити обвинувальний, пояснення ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг і просили вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши часткове судове слідство, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Крім того, суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Згідно положень п.3ч.1ст.284 КПК України та п.3ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження закривається, а у справі ухвалюється виправдувальний вирок.

Відповідно до ст.94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням. яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

За змістом ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок ухвалений щодо ОСОБА_11 , відповідає зазначеним вимогам закону.

Докази винуватості ОСОБА_11 на які посилалася сторона обвинувачення, ретельно перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.ст. 85,86,94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_11 , зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , експертів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , надані ними в судовому засіданні; всі висновки призначених у провадженні і проведених судових експертиз, протоколи слідчих дій; переглянув відеозапис зроблений за допомогою відео реєстратора, який знаходився в автомобілі обвинуваченого та дійшов обґрунтованого висновку про те, що всупереч ст.92 КПК України стороною обвинувачення не надано достатніх і допустимих доказів на доведення наявності в діянні ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 винним себе в інкримінованому злочині не визнав пояснивши, що 15.01.2014р. приблизно о 17-й год. 15-20 хв., він на своєму автомобілі "Хюндай" рухався додому в напрямку смт.Клавдієве Бородянського району зі швидкістю 80-85 км/год., в той час коли він знаходився за межами с. Микуличі, несподівано відбувся удар в передню ліву частину його автомобіля від якого розбилося лобове скло; зупинивши автомобіль та підбігши до місця зіткнення, він побачив на дорозі потерпілого, який лежав і стогнав чи хрипів, він та водій іншого автомобіля, який зупинився позаду, виставили знаки аварійної зупинки викликавши швидку та міліцію, після чого, побачивши, що зі сторони с.Микуличі до них стала наближається колона автомобілів ( вантажних і легкових ), він з метою їх зупинення, став розмахувати руками і кричати, але був змушений відскочити в сторону, т.я. автомобілі проїхали без зупинки, збивши знаки аварійної зупинки і переїжджаючи через тіло потерпілого, внаслідок чого воно було розірвано на шматки, які змістилися на десятки метрів; навіть коли приїхали працівники міліції і біля місця події стояв їхній автомобіль з проблисковими маячками, то автомобілі, без зупинки рухалися по цій смузі і переїжджали через тіло потерпілого.
Потерпіла ОСОБА_12 показала, що 15.01.2014 р., приблизно о 18 год. 30 хв. дізнавшись у телефонному режимі про ДТП та загибель батька, приїхавши на місце події, побачила пошматоване тіло батька, якого змогли впізнати лише за документами; від працівників міліції дізналась, що через тіло переїхала велика кількість автомобілів.
Свідок ОСОБА_15 показав, що 15.01.2014 р. після 17 год., рухаючись на службовому автомобілі "ГАЗ-53" по автодорозі з м.Буча в напрямку смт.Бородянка, проїхавши базар в с.Микуличі, він звернув увагу на два автомобілі, які стояли з увімкненою світловою аварійною сигналізацією і не доїжджаючи до пішохідного переходу, також побачив на дорозі ніби светр і відчув удар в ліве колесо свого автомобіля; здогадавшись, що переїхав через людину, він зупинив автомобіль і бачив, як колона автомобілів, які рухалися за ним, переїжджала через тіло потерпілого, на дорозі були фрагменти тіла людини та черевики.
Свідок ОСОБА_16 показав, що увечері, в день події, він на мікроавтобусі "Опель" повертався з м.Києва в смт.Клавдієве; проїхавши с.Микуличі, він побачив справа на узбіччі три автомобілі, біля яких люди розмахували руками, попереду нього їхав великий вантажний автомобіль "фура", з- під коліс якого вилетів якийсь предмет, який попав також під колесо його автомобіля; зрозумівши, що це було тіло людини, він зупинився і, підійшовши до водіїв, що стояли на узбіччі, дізнався від обвинуваченого, що відбувся наїзд на пішохода, який несподівано з`явився перед автомобілем; на дорозі лежали знаки аварійної зупинки, їх виставляли, але автомобілі, що рухалися по цій смузі, постійно їх збивали.
Свідок ОСОБА_17 показав, що увечері, точної дати не пам`ятає, рухаючись на вантажному автомобілі по автодорозі "Київ-Ковель" та проїхавши с.Микуличі, в районі перехрестя, вантажівка, що рухалася попереду, різко прийняла вліво і він побачив на дорозі тіло, яке, ймовірно, переїхала та вантажівка, зупинивши автомобіль і побачивши справа на дорозі пошкоджений легковий автомобіль, він виставив знак аварійної зупинки, але автомобілі, які їхали по цій смузі, продовжували переїжджати через тіло потерпілого.
У протоколі огляду місця події, схемі до нього та ілюстративних таблиць ( т.1 а.с. 35-38, 39, 40-41, 43-47) від 15.01.2014р. зафіксовано місце розташування автомобіля "Hyundai Matrix", реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДТП, а саме на 40 км+900 м автодороги "Київ-Ковель", на смузі розгону, в напрямку смт.Бородянка з пошкодженнями; на проїзній частині зафіксовано розташування сколків скла, фрагментів пластикових деталей, окулярів; труп ОСОБА_13 розташований на проїзній частині дороги на відстані 0,6 м від лівого краю дороги, сліди волочіння тіла потерпілого та фрагменти тіла знаходяться на проїзній частині дороги на ділянці більше 70 метрів; ділянка дороги не освітлена вуличним освітленням.
У протоколі огляду транспортного засобу (т.1 а.с.62) зафіксовані пошкодження автомобіля ОСОБА_11 : розбите лобове скло, ліва блок-фара, деформовані капот і дах, розбитий бампер.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 22( т.1 а.с. 169-171), у ОСОБА_13 мала місце множинна травма тіла з його руйнуванням, повним розтрощенням голови, грудної клітки, частковим відокремленням тулубу від кінцівок, масивними травмами скелету та внутрішніх органів, що спричинені багаторазовою дією тупих предметів зі значною силою, що відносяться у живих осіб до категорії тяжких тілесних ушкоджень, і від чого настала смерть потерпілого на місці події;визначити в якому положенні перебував, якою частиною тіла був обернений, стояв чи рухався, якими частинами тіла контактував ОСОБА_13 в момент контакту з автомобілем не представляється можливим; тілесні ушкодження спричинено декількома транспортними засобами, в тому числі з переїздом колесами транспортних засобів через голову, тіло та кінцівки.
Згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи № 277 (т.1 а.с. 172-173) в крові трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в концентрації 4,12 %.
Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи №78А ( т.1 а.с. 89-90) наїзд автомобілем "Hyundai Matrix", д.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_13 відбувся на смузі руху в бік смт.Бородянка до початку осипу скла та первинних об`єктів.
Відповідно до висновку комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео, звукозапису №2614/2615 від 24.03. 2014 р. ( т.1 а.с. 95-114) пішохід ОСОБА_13 в момент, коли його вперше можна виявити на відеозображенні, розташовується таким чином, що відстань від осьової лінії дорожньої розмітки до ближньої відносно цієї лінії дорожньої розмітки ноги пішохода становила біля 0,45 м, до дальньої відносно осьової лінії дорожньої розмітки ноги пішохода біля 1,2 метра. Безпосередньо перед наїздом пішохід переміщує одну ногу до іншої та зупиняється, після чого здійснює розвертання відносно первинного напрямку руху. В подальшому відбувається наїзд автомобіля "Hyundai Matrix" на пішохода. Місце наїзду на пішохода ОСОБА_13 розташовувалося на смузі руху автомобіля, на відстані 1,2 м від осьової лінії дорожньої розмітки. Встановити якою саме частиною тіла пішохід ОСОБА_13 був повернутий до автомобіля в момент наїзду, виходячи з відеозапису, не можливо.
З висновку комплексної судової відео-технічної і інженерно-технічної експертизи №13-28/9-29 від 29.05. 2014 р. ( т.1 а.с. 141-154) слідує, що згідно з покадровим значенням відеозвукозапису "DR 182134.AVI", з моменту появи в кадрі силуету пішохода до моменту наїзду на нього автомобілем "Hyundai Matrix", реєстраційний номер НОМЕР_2 , пройшло 0,267 секунди; час руху автомобіля "Hyundai Matrix" перед ДТП на ділянці автодороги, яку було вибрано в якості мірної ділянки, від початку переривчастої лінії дорожньої розмітки 1.5 ПДР України, до початку наступної лінії за напрямком руху складає 0,334 секунди; швидкість руху вказаного автомобіля, на ділянці дороги, яку було вибрано в якості мірної ділянки, від початку переривчастої лінії дорожньої розмітки 1.5 дод.2 ПДР України до початку наступної лінії за напрямком руху складає 129,3 кілометра за годину.
Експерти ОСОБА_18 і ОСОБА_19 підтвердили правильність висновків експертизи №13-28/9-29, при цьому експерт ОСОБА_19 зазначив, що безпосередньо в місці наїзду автомобіля на пішохода на автодорозі була суцільна лінія дорожньої розмітки і інших елементів дороги, за якими можна було б визначити довжину фрагментів руху, не було, а тому визначити за даними відеореєстратора швидкість руху автомобіля безпосередньо в місці наїзду неможливо.
Відповідно до висновку комплексної судово-медичної і інженерно-технічної експертизи № 46/К/314А ( т.1 а.с.160-168), під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 виявлені такі тілесні ушкодження: порушення анатомічної цілісності тіла, сплощення його в передньо-задньому напрямку, деформація і сплощення голови з множинними переломами кісток черепа з відділенням мозкового черепа і головного мозку, відкриті ушкодження грудної клітини, в порожнинах якої спостерігаються залишки кісток хребта, ключиць, лопаток, фрагменти легеневої тканини, серця, багатоуламкові переломи всіх ребер, відкриті ушкодження живота з залишками внутрішніх органів, переломи кісток тазу, часткове відокремлення кінцівок від тулуба, перелом лівої плечової кістки, розтрощення лівої стегнової кістки і лівого колінного суглоба. Смерть ОСОБА_13 настала від множинних масивних ушкоджень тіла з частковим відділенням кінцівок, травми голови з відділенням мозкового черепа і головного мозку, травми грудної клітини з численними переломами ребер, грудини, хребта, розривами легенів, серця, травми живота з відділенням органів черевної порожнини, переломами кісток тазу, кінцівок. Масивність ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_13 , та неможливість встановити послідовність їх утворення не дають змоги визначити в даному випадку їх ступінь тяжкості. Диференціація ушкоджень, які виникли під час первинного контакту тіла ОСОБА_13 з деталями транспортного засобу, від ушкоджень, які утворились при переїздах через тіло потерпілого колесами транспортних засобів, внаслідок їх масивності і різнохарактерності не є можливою. Також не є можливим визначити, які з цих тілесних ушкоджень були смертельними. Згідно з даними спеціальної судово-медичної і автотехнічної літератури, смертельні ушкодження у потерпілих можуть виникати при наїзді на людину автомобіля зі швидкістю 40-60 км/год ( ОСОБА_23 , 1988 рік, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , 2003 рік, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , 1998 рік, ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , 1986 рік, ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , 1976 рік та ін.), а тому співставляючи характер і локалізацію ушкоджень на трупі потерпілого з ушкодженнями на автомобілі "Hyundai Matrix", реєстраційний номер НОМЕР_2 , і, враховуючи швидкість цього автомобіля на момент ДТП ( 129,3 км/год), комісія вважає, що смерть ОСОБА_13 могла наступити від ушкоджень, отриманих ним в момент наїзду на нього цього автомобіля. Також комісія вважає, що в загальному механізмі спричинення тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_13 мав місце наїзд на нього транспортного засобу, коли він знаходився у вертикальному чи близькому до такого положенні, з послідуючим закиданням тіла на капот і подальшому падінні на проїзну частину дороги з послідуючими переїздами коліс транспортних засобів.
Експерт ОСОБА_22 в судовому засіданні підтвердив правильність висновків зазначеної експертизи в частині питань інженерно-технічної галузі.
Відповідно до висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 3391/15-35/3392/15-52 від 29.04. 2016 р.( т.2 а.с.218-233), виходячи з відеозапису "DR 182134.AVI" середня розрахункова швидкість автомобіля "Hyundai Matrix" на ділянці дороги 705м-735м складає 127 км/год + 3,8 км/год; на ділянці дороги 735м-755м складає 120 км/год + 4,8 км/год; на ділянці дороги 755м-805м складає 100 км/год + 1,5 км/год; на ділянці дороги 805м-836м складає 112 км/год + 2,8 км/год; при дослідженні відеореєстратора "GAZER H511" встановлено, що функції визначення швидкості руху автомобіля безпосередньо самим відеореєстратором не виявлено. Виходячи з відеозапису "DR 182134.AVI", середня розрахункова швидкість автомобіля "Hyundai Matrix" на ділянці 40 км+200 метрів до 40 км+700 метрів складає 76 + 1 км/год. При покадровому аналізі відеозапису встановлено, що момент входження пішохода в межі смуги руху автомобіля "Hyundai Matrix" у кадрах відеозапису чітко не визначається - ознаки руху пішохода можливо виявити у момент, коли він вже знаходиться на смузі руху автомобіля, у зв`язку з чим неможливо встановити час, який минув з моменту входження пішохода в межі смуги руху цього автомобіля й до контакту з автомобілем. Небезпека для руху водію виникала з моменту, коли з робочого місця водія автомобіля можливо було виявити пішохода, який наближався до смуги руху автомобіля. Мінімальна величина часу, який необхідний був водію для застосування екстреного гальмування, могла становити 0,925 секунди. Водій автомобіля "Hyundai Matrix" у випадку руху з допустимою на даній ділянці швидкістю руху міг не мати технічної можливості уникнути наїзду, якщо час руху пішохода з моменту настання об`єктивної можливості виявити його рух в напрямку смуги руху автомобіля був близьким до часу з моменту можливості виявлення ознак руху пішохода на відеозаписі до моменту наїзду (близько 0,5 с та віддаленні автомобіля від місця наїзду близько 15…16м); водій автомобіля "Hyundai Matrix" у випадку руху з допустимою на даній ділянці швидкістю руху міг мати технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода, якщо в момент настання об`єктивної можливості виявити його рух в напрямку смуги руху автомобіля зазначений автомобіль знаходився на відстані 90 м від місця наїзду. Дослідити причинний зв`язок між діями водія автомобіля "Hyundai Matrix" і настанням ДТП не виявилось можливим. В досліджуваних умовах вбачається невідповідність дій водія автомобіля "Hyundai Matrix" вимогам п.12.6 ґ Правил дорожнього руху та не вбачається невідповідність вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху; встановити відповідність або невідповідність його дій вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху не виявилось можливим. Поздовжнє розташування місця наїзду, вказане на схемі до протоколу слідчого експерименту є неспроможним з технічної точки зору.
Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні підтвердив правильність зазначеного висновку, пояснивши також, що місце наїзду автомобіля "Hyundai Matrix" повинно знаходитися до початку осипу фрагментів транспортного засобу на проїзній частині дороги і, що за наданих експертам вихідних даних водій мав можливість уникнути зіткнення лише за швидкості руху автомобіля не більше 30 км/год.
Експерт ОСОБА_21 в судовому засіданні також підтвердив правильність висновків експертизи, вказавши, що ймовірніше місце первинного наїзду автомобіля на пішохода знаходиться на 40 км+821-836 метрів зазначивши при цьому, що вихідні дані для дослідження швидкості автомобіля в частині відстані між елементами дороги він одержував лише з наданого слідчим плану-схеми дороги, відповідні заміри на місці не проводилися.
Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду від 15 січня 2014 року, у ОСОБА_11 станом на 23 годину 10 хвилин ознак сп`яніння не виявлено. (т.1 а.с.210)
Також судом було відтворено відеозапис, зроблений за допомогою цього відеореєстратора.
Оцінивши сукупність зазначених доказів, на думку колегії суддів, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 286 КК України передбачена за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
Об`єктивна сторона вказаного злочину включає такі обов`язкові ознаки, як: порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту; суспільно-небезпечні наслідки; причинний зв`язок між порушенням та суспільно-небезпечними наслідками.
Сукупність зібраних у провадженні доказів свідчить про те, що стороною обвинувачення не надано доказів того, які тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому в результаті наїзду на нього автомобіля саме під керуванням ОСОБА_14 та чи пов`язане з цим настання його смерті.
Так, під час судового слідства достовірно встановлено, що після наїзду на ОСОБА_13 автомобіля ОСОБА_14 , тіло потерпілого переїжджали інші автомобілі, в тому числі й вантажні.
Даний факт підтверджується показаннями як самого обвинуваченого, так і очевидців події - свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , а також висновком судово-медичної експертизи №22 ( т.1 а.с.169-171) згідно п.8.9 якої: враховуючи масовість та різнохарактерність ушкоджень, тілесні ушкодження спричинені декількома транспортними засобами, в тому числі, з переїздом колесами транспортних засобів через голову, тіло та кінцівки.
Згідно висновку комплексної судово-медичної та інженерно-технічної експертизи №46/К/314А ( т.1 а.с.160-165) диференціація ушкоджень, які виникли під час первинного контакту тіла ОСОБА_13 з деталями транспортного засобу, від ушкоджень, які утворились при переїздах через тіло потерпілого колесами транспортних засобів, внаслідок їх масивності і різнохарактерності не є можливою; також не є можливим визначити, які з цих тілесних ушкоджень були смертельними.
При цьому судом обґрунтовано не взято до уваги висновок вказаної комплексної експертизи №46/К/314А в частині того, що смерть ОСОБА_13 могла наступити від ушкоджень, отриманих ним в момент наїзду на нього автомобілем ОСОБА_11 , оскільки висновок в цій частині обґрунтовується виключно даними спеціальної судово-медичної і автотехнічної літератури, згідно якої смертельні ушкодження у потерпілих можуть виникати при наїзді на людину автомобіля зі швидкістю 40-60 км/год. і до даного випадку має характер припущень.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає недоведеною винність ОСОБА_11 у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень або тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть та причинний зв`язок між наїздом та фактом смерті потерпілого.
Крім того, відповідно до пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення в остаточному варіанті ( т.3 а.с.16-22), органами досудового розслідування він обвинувачувався у грубому порушенні вимог п.п. 2.3»б»; 12.3; 12.6»г» Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та смерті потерпілого ОСОБА_13 .
В обґрунтування вказаного обвинувачення покладені висновок комплексної судової відеотехнічної і інженернотехнічної експертизи № 13-28/9-29 від 29.05.2014р. відповідно до якого швидкість руху автомобіля "Hyundai Matrix" становила 129,3 км/год. та висновок судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 3391/15-35/3392/15-52 від 29.04. 2016 р., відповідно до яких швидкість руху автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_11 на ділянках дороги 40 км+705м-836м значно перевищувала максимально допустиму швидкість і складала, приблизно від 100 км/год. до 127 км/год.
Оцінюючи висновки вказаних експертиз, суд 1 інстанції обґрунтовано критично поставився до їх висновків в частині зазначеної швидкості руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, визнавши, що вони не ґрунтуються на об`єктивній інформації, оскільки, як вбачається з дослідницьких частин експертиз, що підтвердив в судовому засіданні і експерт ОСОБА_21 , інформація про довжину мірних ділянок, яка використовувалася при дослідженнях, була одержана не безпосередньо з місця події автодороги, а із проектного плану-схеми ділянки автодороги М07, наданого будівельною організацією, яка проводила капітальний ремонт цієї автодороги і будь-яких доказів відповідності відстані між елементами дороги, зазначеними в плані-схемі і фактичними даними про вказану відстань, не надані.
Посилання в апеляційних скаргах на те, що учасниками судового розгляду не оспорювалися дані зазначені у плані-схемі, не можуть бути підставою для визнання висновків суду в цій частині безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність порушення ОСОБА_11 вимог п.12.6»г`ПДР, оскільки не доведений факт перевищення допустимої швидкості руху 90 км/год. обвинуваченим ОСОБА_11 .
Крім того, відповідно до п.п.13,14 висновку судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 3391/15-35/3392/15-52 від 29.04.2016р. ( т.2 а.с.218-233): в досліджуваних умовах водій автомобіля "Hyundai Matrix" ОСОБА_11 повинен був діяти згідно вимог п.12.3 ПДР, а саме, у разі виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу; п.12.2 ПДР, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості його швидкість руху повинна бути такою, щоб він мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.6»г» ПДР повинен був рухатися зі швидкістю не більше 90 км/год. В досліджуваних умовах вбачається невідповідність дій водія автомобіля "Hyundai Matrix" вимогам п.12.6 ґ Правил дорожнього руху, при цьому, встановити причинний зв`язок між невідповідностями дій водія вимогам п.12.6»г» ПДР і настанням ДТП не виявляється можливим; не вбачається невідповідність вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху; встановити відповідність або невідповідність його дій вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху не виявилось можливим.
Колегія суддів погоджується і з висновком суду про недоведеність обвинувачення ОСОБА_14 у порушенні вимог п.2.3»б», 12.3 ПДР згідно з якими : для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на ї зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. При цьому порушення п.12.3 ПДР має місце лише за умови, що водій об`єктивно спроможний вчасно виявити небезпеку для руху або перешкоду.
Так, з показань ОСОБА_11 в судовому засіданні вбачається, що під час руху він уважно дивився на дорогу, не відволікався, але до моменту наїзду на пішохода, він його не бачив, оскільки той несподівано з`явився з темряви з лівої сторони.
Ці показання обвинуваченого підтверджуються висновками: комплексної судової відеотехнічної і інженернотехнічної експертизи № 13-28/9-29 від 29.05. 2014 р. в тій частині, що згідно з покадровим значенням відеозапису з відеореєстратора, з моменту появи в кадрі силуету пішохода до моменту наїзду на нього автомобілем "Hyundai Matrix" пройшло 0,267 секунди та судової комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи № 3391/15-35/3392/15-52 від 29.04. 2016 р., згідно якої мінімальна величина часу, який необхідний був водію для застосування екстреного гальмування, могла становити 0,925 секунди.
Враховуючи висновки вказаних експертиз, суд дійшов обґрунтованого висновку, що водій Шкарбута у даній дорожній обстановці об`єктивно був неспроможний вчасно виявити небезпеку для руху або перешкоду та не мав технічної можливості шляхом застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на пішохода.
При цьому суд також дійшов обґрунтованого висновку, що потерпілий ОСОБА_13 порушив п.4.4, 4.7, 4.8, п.п.а, б, г п.4.14 Правил дорожнього руху України, оскільки, перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, згідно якої вміст етилового спирту у крові становив 4,12%, у нічний час, у неосвітлюваному і забороненому для переходу місці переходив дорогу з інтенсивним рухом.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо безпідставного визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту від 25.09.2014р., висновку інженерно-технічної експертизи №888 А від 9.10.2014р., колегія суддів виходить з наступного.
Так, стороною обвинувачення як доказ вини обвинуваченого був наданий протокол слідчого експерименту від 25.09.2014р. проведеного з метою перевірки показань ОСОБА_11 в якості свідка.( т.1 а.с. 174-179).
Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що відмовився від участі в цій слідчій дії, оскільки йому слідчим було відмовлено від участі при даної слідчої дії його захисника, а також у зв`язку з тим, що умови, за яких мав проводитися експеримент, явно не відповідали умовам ( технічним і погодним), що були в момент події.
З протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що дійсно ОСОБА_11 відмовився брати участь у проведенні слідчого експерименту.
З врахуванням архівних даних погодних умов ( сайт METEO.UA)погодні умови під час ДТП 15.01.2014р. та під час проведення слідчого експерименту суттєво відрізняються між собою.
Крім того, статист, який під час слідчого експерименту виконував роль пішохода, був одягнений у світлу куртку, що підтверджується відеозаписом слідчого експерименту, в той час як потерпілий ОСОБА_13 , був одягнений у темну куртку.
Також з пояснень експерта ОСОБА_20 в судовому засіданні вбачається, що місце наїзду визначене під час слідчого експерименту не відповідає тій слідовій інформації, яка була зафіксована на місці пригоди одразу після ДТП, розташування місця наїзду при слідчому експерименті вибрано невірно.
За таких обставин, визначена під час слідчого експерименту відстань 90 метрів коли з робочого місця водія поняті могли виявити пішохода на дорозі, не може бути визнана як безспірний доказ по справі.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визнав протокол слідчого експерименту неналежним доказом у даному кримінальному провадженні.
Оскільки при проведенні експертизи № 888А, за змістом якої водій ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом екстреного гальмування, експертом використовувалися невірні вихідні дані отримані при проведенні слідчого експерименту, суд обґрунтовано визнав висновки вказаної експертизи недопустимим доказом у справі.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції про те, що органами досудового розслідування не надано достатніх та допустимих доказів на доведення наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК Україна, отримання таких доказів на даний час втрачена, а тому рішення суду про виправдання ОСОБА_11 є законним і обґрунтованим.
Підстав для скасування вироку і постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_11 колегія суддів не встановила.
Керуючись ст.ст.407,419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Київської області та представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року щодо ОСОБА_11 залишити без зміни.

Судді