Дата документу Справа № 324/1368/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/169/17
Єдиний унікальний № 324/1368/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисник адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000204, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2016 року,
яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи, Запорізького району, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1). 30.11.1999 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим терміном на 2 роки;

2). 01.08.2000 року Заводським судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 229-6 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 13.11.2002 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 21 день;

3). 04.06.2003 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнився 14.01.2005 року в зв`язку з відбуванням покарання;

4). 02.08.2006 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 257, ч.2 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 08.01.2010 року в зв`язку з відбування покарання;

5). 05.02.2007 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186, 05.02.2007 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі, звільнився 08.01.2010 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

6). 17.12.2014 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 13 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03 червня 2016 року по день вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання для ОСОБА_7 рахується з 03 червня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 14562,44 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 14 лютого 2016 року, у період часу з 09 години 20 хвилин до 11 години 40 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на вчинення розбійного нападу та подальше заволодіння чужим майном, узявши з собою кухонний ніж, а також для створення видимості наявності у нього металевого брухту, узявши з собою полімерний пакет із камінням, прийшов на територію промислового майданчика, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де був розташований пункт приймання металобрухту.

Перебуваючи на вказаній території, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного наміру, покликав ОСОБА_10 , яка знаходилась в офісному приміщенні на вказаній території, після чого, під вигаданим наміром здати металобрухт, пройшов з нею до складського приміщення, де ОСОБА_10 , за допомогою ключів на прохання ОСОБА_7 , відімкнула приміщення складу та разом з ним зайшла до вказаного приміщення. Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а саме умисно спричинив ОСОБА_10 , заздалегідь підготовленим ножем, не менше 8 ударів в область шиї, тулуба та кінцівок, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які у відповідності до висновків судово-медичної експертизи № 62 від 14.03.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя і в наслідок яких потерпіла ОСОБА_10 померла на місці, а ОСОБА_7 , оглянувши ОСОБА_10 та її речі, заволодів її майном, а саме: золотими сережками, вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1200 від 28.07.2016, складає 3343,98 грн., золотим ланцюжком, вартість якого згідно з висновком вищезазначеної експертизи складає 13821,78 грн., мобільним телефоном "Нокіа 6700 С", вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1201 від 28.07.2016 складає 766,67 грн., мобільним телефоном "Самсунг S3600i" вартість якого згідно з висновком вищезазначеної експертизи складає 367 грн., грошовими коштами у сумі 2800 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник.

В процесі розбійного нападу 14.02.2016 року, у період часу з 09 години 20 хвилин до 11 години 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні складу, розташованому на території за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів, за допомогою заздалегідь підготовленого ножа, який він мав з собою, вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, а саме умисно наніс останній чисельних ударів ножем в область шиї, тулуба та кінцівок, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя і в наслідок отримання яких потерпіла ОСОБА_10 померла на місці, а ОСОБА_7 оглянувши ОСОБА_10 та її речі, заволодів її майном, а саме: золотими сережками, вартістю 3343,98 грн., золотим ланцюжком, вартістю 13821,78 грн., мобільним телефоном "Нокіа 6700 С", вартістю 766,67 грн., мобільним телефоном "Самсунг S3600i" вартістю 367 грн., грошовими коштами в сумі 2800 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Районний суд визнавши винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, не призначив йому додаткове покарання у виді конфіскації майна, при цьому не застосував ст. 69 КК України.
Крім того, апелянт зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 має не зняті і не погашені судимості за скоєння не тільки корисних, а й інших умисних злочинів, суд безпідставно не визнав рецидив обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 і ніяким чином не мотивував своє рішення. Тим самим районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, на підставі ст.70 КК України остаточно призначити 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 16 вересня 2016 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст.115 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі, в повній мірі врахував дані про особу винного, стан його здоров`я, що свідчить про законність та обґрунтованість вироку, а також про відповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину.
Зокрема, місцевий суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і має шість судимостей за вчинення злочинів проти власності, але визнаний інвалідом, страждає на тяжкі захворювання, щиро покаявся у скоєному і активно сприяв розслідуванню злочину. Зазначені обставини суд апеляційної інстанції вважає такими, що свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав до задоволення доводів апеляції в частині призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, оскільки її зміст не містить обґрунтування явної невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого. Як вбачається із журналу судового засідання і аудіо- запису судового розгляду, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке пропонував прокурор, який підтримував державне обвинувачення.

Решта апеляційної скарги стосується доводів про незастосування закону, який повинен бути застосованим. Зокрема, в апеляційній скарзі порушується питання про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкціями ст.ст.187 ч. 4, 115 ч.2 КК України. Колегія суддів вважає за доцільне вирок в цій частині змінити і з урахуванням кількох обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 , а саме, що він визнаний інвалідом, страждає на тяжкі захворювання, щиро покаявся у скоєному і активно сприяв розслідуванню злочину, застосувати положення ст.69 ч.1 КК України і вважати що покарання за ст.ст. 187 ч. 4, 115 ч.2 КК України призначені без додаткового покарання у виді конфіскації майна.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині призначення додаткового покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.187 ч.4 КК України до 10 років позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України без конфіскації майна, за ст.115 ч.2 п.6 КК України до 13 років позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України без конфіскації майна. На підставі ст.70 КК України остаточно вважати ОСОБА_7 засудженим до 13 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4