Справа № 588/194/16-к
№ провадження 1-кп/588/5/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянець кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.03.2003 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частинами 1 та 3 статті 185, частиною 2 статті 190 КК України на підставі частини 1 статті 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 21.12.2004 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- 11.08.2005 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 3 статті 185, 395 КК України на підставі статті 69, частини 4 статті 70, частини 1 статті 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільнився 21.06.2006 року у зв`язку з відбуттям покарання;

- 12.12.2008 рокуОхтирським міськрайонним судом Сумської області за частиною1 статті 296 України до 4 місяців 5 днів арешту, запобіжний захід зарахований у строк покарання звільнений 12.12.2008 із зали суду,

-17.02.2010 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за частиною 2 статті 190, частинами 2 та 3 статті 185, на підставі частини 1 статті 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 04.10.2012 умовно-достроково на підставі постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2012 року на невідбутий строк 1 місяць 20 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 та 3 статті 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.02.2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 1 статті 185 КК України до 120 годин громадських робіт, покарання відбуте повністю після передання обвинувального акту до суду,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 та 3 статті 185, частиною 2 статті 389, частиною 2 статті 190 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 24.01.2016 приблизно о 16 годині 30 хвилин, разом зі своїм братом ОСОБА_8 прийшов до домогосподарства за АДРЕСА_2 , до подвір`я, якого він був вхожий, де разом з родиною мешкає знайомий йому ОСОБА_16 , щоб повернути останньому грошовий борг. Зайшовши на територію подвір`я вказаного господарства, ОСОБА_7 постукав у двері будинку і після того, як йому їх ніхто не відчинив, зрозумів, що власник за місцем мешкання відсутній. У цей момент він побачив поблизу будинку дитячі санки, належні ОСОБА_11 , мешканці АДРЕСА_2 , після чого у нього раптово виник умисел на їх заволодіння. З метою реалізації раптового корисливого умислу ОСОБА_7 , скориставшись вільним доступом та відсутністю власника, бажаючи залишитись непоміченими, таємно повторно викрав дитячі санки належні ОСОБА_11 .

Отримавши можливість розпорядитися викраденим майном, ОСОБА_7 відніс санки на АДРЕСА_3 , де продав їх за 50 грн. ОСОБА_17 , увівши її в оману, сказавши, що вони належать йому особисто.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди в сумі 280 грн. 00 коп.

Не зупинившись на вчиненому, 24.01.2016 року у вечірній період часу, ОСОБА_7 , перебуваючи разом зі своїм братом ОСОБА_8 , на літньому майданчику, розташованому за будівлею магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_4 , належного ОСОБА_18 , побачили металевий рукомийник, який кріпився до стіни зазначеного магазину,після чого ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 таємно викрасти його, з метою реалізації та особистого збагачення, на що останній погодився. Скориставшись вільним доступом та відсутністю власника, вони таємно повторно викрали металевий рукомийник, належний ОСОБА_12 .

Отримавши можливість розпорядитися викраденим майном, обвинувачені віднесли металевий рукомийник на АДРЕСА_5 , де продали його за 50 грн. ОСОБА_12 , увівши його в оману, сказавши, що даний рукомийник належать їм особисто.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями вони завдали потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди в розмірі 217 грн. 00 коп.

Не зупинившись на вчиненому ОСОБА_7 27.01.2016, приблизно о 12 годині 30 хвилин, разом зі своїм братом ОСОБА_8 , прийшов до домогосподарства за АДРЕСА_6 , належного ОСОБА_13 , 1939 року народження, яке ОСОБА_8 кілька років тому орендував разом з родиною для проживання, щоб поцікавитись, чи не здавалося на той час зазначене домогосподарство в оренду. Зайшовши на територію подвір`я вказаного господарства через хвіртку, вони побачили, що вхідні двері до будинку зачинені на навісний замок. Зрозумівши, що вдома нікого не було, ОСОБА_7 запропонував брату проникнути у приміщення будинку вказаного домогосподарства з метою вчинити крадіжку майна, що малось у будинку. Піскун ОСОБА_19 , щоб потрапити у приміщення будинку, ударив ногою по вхідним дверям, вибив петлі навісного замка, відчинив двері та потрапив до приміщення будинку. Зайшовши в середину, ОСОБА_7 побачив у кімнаті металеве ліжко, належне ОСОБА_13 , та запропонував ОСОБА_8 таємно викрасти його, з метою реалізації та особистого збагачення, на що останній погодився.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи спільно та за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_8 , маючи спільний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника,вчинили повторно таємне викрадення металевого ліжка, належного ОСОБА_13 . Після чого розібрали його на складові частини та винесли за територію подвір`я даного домогосподарства.Отримавши можливість розпорядитисявикраденим майном, обвинувачені віднесли металеве ліжко до будівельної бази «Бондарка», розташованої по АДРЕСА_6 , де продали його за 60 грн. ОСОБА_20 , увівши його в оману, сказавши, що дане ліжко належать їм особисто.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями вони завдали потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди, в розмірі 267 грн. 00 коп.

Крім цього, в подальшому ОСОБА_8 20.03.2016 у вечірній період часу, з дозволу власниці господарства по АДРЕСА_7 , раніше незнайомої йому ОСОБА_15 , 1953 року народження, пройшов у подвір`я вказаного господарства і висловив бажання придбати у останньої спиртних напоїв. Коли ОСОБА_15 відмовила йому в цьому, то ОСОБА_7 , виходячи на вулицю, побачив у подвір`ї вказаного господарства два алюмінієві бідони ємкістю по 40 літрів. Коли ОСОБА_7 відійшов від зазначеного господарства на деяку відстань, у нього виник корисливий умисел на викрадення одного з зазначених алюмінієвих бідонів ємкістю 40 літрів. Повернувшись через кілька хвилин, тобто 20.03.2016 у вечірній період часу до господарства по АДРЕСА_7 , що повністю відгороджене шиферною огорожею з металевими воротами з прикритою хвірткою, які забезпечували захист від стороннього доступу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій прямий корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 незаконно проник, відкривши прикриту хвіртку, до подвір`я зазначеного господарства, де повторно вчинив таємне викрадення належного ОСОБА_15 одного алюмінієвого бідону ємкістю 40 літрів, вартістю 383 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 майнової шкоди на зазначену суму.

Отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном, ОСОБА_7 продав даний алюмінієвий бідон ємкістю 40 літрів ОСОБА_21 , якому вказав, що майно належить йому особисто, а отримані за продаж викраденого майна гроші витратив на власні потреби.

Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_8 , перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_8 , яка належить ОСОБА_14 ,1953 року народження, маючи прямий корисливий умисел на заволодіння мобільним телефоном, увівши в оману ОСОБА_14 в тому, що поверне йому телефон, взяв у останнього мобільний телефон марки Nokia 105 RM-1133 DUALSIM імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , щоб зателефонувати, але після розмови не повернув його власнику та разом з телефоном зник у невідомому напрямку.

Отримавши можливість розпорядитися вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_8 продав його за 40 грн. ОСОБА_22 в магазині «Мобіком», розташованого по АДРЕСА_9 , увівши останнього в оману та повідомивши, що даний телефон належить йому. Отримані грошові кошти він витратив їх на власні потреби.

Таким чином, умисними протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди на суму 449 грн.

Окрім указаних кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , будучи засудженим вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 09.02.2016 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, який 11.03.2016 набрав законної сили, 14.03.2016 був поставлений на облік до Тростянецького районного сектору кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Сумській області, де йому були роз`яснені умови відбування покарання, порядок відбування покарання, було попереджено про кримінальну відповідальність за частиною 2 статті 389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання, а 22.03.2016 було встановлено дні явки на реєстрацію і ОСОБА_8 було направлено для відбування призначеного судом покарання до КП ТМР «Чисте місто».

Піскун ОСОБА_23 23.03.2016, 25.03.2016 не з`явився без поважних причин на відпрацювання громадських робіт до КП ТМР «Чисте місто», при цьому 23.03.2016 року на ОСОБА_8 постановою начальника Тростянецького відділення поліції ГУ НП у Сумській області СУ №005159 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 178 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В подальшому 30.03.2016 року та 31.03.2016 року ОСОБА_8 з`явився до відповідальної особи КП ТМР «Чисте місто», отримав завдання, однак його не виконав, чим порушив трудову дисципліну та без дозволу залишив місце відпрацювання.04.04.2016 ОСОБА_7 не з`явився на реєстрацію до Тростянецького районного сектору кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Сумській області, 05.04.2016 ОСОБА_8 на виконання громадських робіт з`явився в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого 06.04.2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 178 КУпАП та накладено стягнення у виді адміністративного арешту строком на три доби. У подальшому 6, 7, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 18 квітня 2016 року ОСОБА_8 до КП ТМР «Чисте місто» без поважних причин для відпрацювання громадських робіт не з`являвся.За указані порушення умов відбування покарання до ОСОБА_8 було застосовано п`ять попереджень.Станом на 25.04.2016 невідбута ОСОБА_8 міра покарання становила 92 години.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України, визнав частково, зокрема, визнав, що саме він вчинив всі три епізоди крадіжки, але викрадав самостійно без участі і відома брата ОСОБА_24 . Піскун ОСОБА_25 по епізоду крадіжки санок у ОСОБА_11 пояснив, що разом з братом прийшов до будинку, де проживає потерпіла, і де також проживає їх знайомий ОСОБА_26 . ОСОБА_25 зайшов сам у двір, ОСОБА_27 не заходив, чекав на іншій вулиці, бо не хотів, щоб його бачили, оскільки був винен гроші і не повернув. ОСОБА_25 вказав, що зайшов сам, стукав, проте нікого не було і він пішов з двору. Потім через деякий час вони знову повернулись, ОСОБА_27 знову залишився чекати на вулиці, а ОСОБА_25 зайшов у двір, знову стукав у вікно, бачив світло в будинку, проте ніхто не відчиняв. Потім почав виходити з двору і побачив санки, раптово вирішив їх забрати. Вийшов з двору з санками, зачинив на собою хвіртку на защіпку, брат ОСОБА_27 спитав, де він взяв санки, а ОСОБА_25 пояснив, що дружина брата ОСОБА_26 попросила санки відвезти одній людині. Домовленості з братом на викрадення санок не було. Більше він нічого не пояснював брату і вони у двох пішли до «Мінвод»,по дорозі переміщував за ручку санки, де по дорозі був магазин. ОСОБА_25 зайшов у магазин придбати сигарети, а ОСОБА_27 пішов далі до їх старшого брата, ОСОБА_25 сказав брату, щоб він йшов, а він купить сигарет і піде за ним.У магазині одна жінка розповідала іншій, що вона хоче купити дитині санки, почувши це ОСОБА_25 , вказав, що у нього є санки, вона вийшла з магазину подивилась на санки і придбала їх у нього за близько 50 грн. Коли ОСОБА_25 наздогнав брата, ОСОБА_27 запитав, що то була за жінка і він йому пояснив, що то була жінка, якій треба було віддати санки.

По епізоду викрадення металевого рукомийника з магазину «Росинка» ОСОБА_7 показав, що точної дати не пам`ятає, взимку 2016 року о 21-22 годині вечора, було вже темно, зайшов разом з братом ОСОБА_27 до потерпілого ОСОБА_12 на літній майданчик біля указаного магазину, разом випили, потім з братом посварились, через це брат пішов вперед сам. ОСОБА_25 , коли залишав літній майданчик, побачив металевий рукомийник, почав звати свого брата, але він пішов і не звертав на нього увагу. ОСОБА_25 вказав, що після того як відірвав рукомийник, який кріпився на саморізи до стіни, почав наздоганяти брата ОСОБА_27 . Коли наздогнав брата, вони продовжували сваритись, потім коли припинили сварку, ОСОБА_27 спитав у ОСОБА_25 , де він взяв рукомийник, на що ОСОБА_25 пояснив, що колись до цього він хотів здати цей рукомийник у пункт прийому металолому, але там було зачинено і щоб не викидати його, він його заховав. Оскільки згадав про це, вирішив його забрати, потім у двох попрямували на прийомний пункт металолому. ОСОБА_25 вказав, що ініціатива йти здавати рукомийник належала йому. ОСОБА_27 безпосередньо не підходив до місця здачі металобрухту, залишився на відстані на іншій вулиці Франка, на відстані 300-400 м, його видно не було. Коли ОСОБА_25 підійшов до подвір`я приватного будинку, де хотів здати металобрухт, там уже інший чоловік чекав, щоб також здати щось, він стояв з мішком. Потім вийшов господар, ОСОБА_25 зайшов у двір до нього, у дворі була з ним розмова, потім чоловік дав гроші за рукомийник в сумі 30-40 грн. Володимир заперечив причетність ОСОБА_27 до цієї крадіжки, він не бачив як ОСОБА_25 його викрадав, жодними порадами чи іншими діями не допомагав його переміщувати, реалізовувати і не знав, що він викрадений.

По епізоду викрадення металевого ліжка належного ОСОБА_13 . Піскун ОСОБА_19 суду показав, що точно не пам`ятає дати, приблизно в той же період, коли він вчинив і інші крадіжки, він хотів орендувати житло, а тому з братом ОСОБА_25 пішли до будинку, належного потерпілій, де ОСОБА_27 раніше у неї орендував його, точної адреси не пам`ятає це район залізничного вокзалу у м.Тростянець. Підійшовши до домогосподарства потерпілої ОСОБА_27 залишився на вулиці біля магазину «Тростинка» за три-чотири двора він будинку потерпілої, не хотів ОСОБА_27 підходити ближче, оскільки у нього були погані відносини з потерпілою, а він ( ОСОБА_25 ) пішов і зайшов всередину на подвір`я потерпілої ОСОБА_13 . Постукав, коли ніхто не відчинив, побачивши, на дверях навісний замок і те, що вхідні двері хитаються і є щілина, надавив на двері всією вагою тіла, невеликим зусиллям штовхнув і вона відчинилась, бо двері були старі, замок залишився на дверях, трохи у місці кріплення замків надірвався дермонтин на дверях. ОСОБА_25 вказав, що зайшов всередину будинку, в кімнаті побачив ліжко металеве, розібрав його, зокрема зняв два бильця з сітки,в ліву руку взяв два бильця, в праву руку - сітку, і виніс таким чином ліжко в розібраному стані з будинку на вулицю. ОСОБА_27 питав де він взяв ліжко. ОСОБА_25 вказав, що просив брата допомогти йому донести ліжко до пункту прийому металобрухту, на що останній відмовився. До пункту прийому металобрухту ніс ліжко сам хвилин 15. Потім на пункті прийому ОСОБА_25 продав прийомщику ліжко за 60 грн., а брат ОСОБА_27 чекав за провулком на відстані 50-100 м. Володимир заперечив причетність брата ОСОБА_27 до крадіжки ліжка.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частинами 2 та 3 статті 185, частиною 2 статті 389, частиною 2 статті 190 КК України, визнав частково. Свою винуватість визнав у заволодінні мобільного телефону шляхом шахрайства у потерпілого ОСОБА_14 , та у вчиненні крадіжки металевого бідона, належного ОСОБА_15 . Вину у вчиненні крадіжок у потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повністюзаперечив, а також не визнав свою вину в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому за вироком суду.

Зокрема, під час допиту ОСОБА_8 щодо епізоду крадіжки бідону у потерпілої ОСОБА_15 пояснив, що точної дати коли це було не пам`ятає, вказав, що у 2016 році, було вже холодно. Його товариш дав йому кошти для придбання спиртного і розповів куди необхідно сходити за спиртним. Того дня він йшов близько до ночі, було темно. По якій вулиці йшов не знає, постукав в будинок, але як виявилось будинком він помилився. В цей час він побачив алюмінієві бідони, які стояли зліва, одразу коли відкриваєш хвіртку й заходиш на подвір`я. Бідон був не один. Коли йому повідомили, що спиртних напоїв не продають, він пішов, а потім повернувся, глянув, що за двором немає нікого, забрав бідон, а сам пішов в інший бік. Бідон заховав, потім забрав іна наступний день вказаний бідон він продав десь за 50-60 грн.

Також ОСОБА_8 за епізодом незаконного заволодіння мобільним телефоном належним потерпілому ОСОБА_28 пояснив, що в той день, коли саме не пам`ятає, йому потрібно було зателефонувати, тому він попросив телефон у знайомого йому ОСОБА_14 , який був чорного кольору, модель «Нокіа», кнопковий чорно-білий. По телефону він розмовляв на балконі. В подальшому йому треба було виїхати на таксі, яке йому викликав інший хлопець. Оскільки свого телефону в нього не було, то він забрав телефон ОСОБА_29 . Про те, що телефон забирає з собою потерпілого не повідомляв. Сів в таксі, приїхав, а коли таксист сказав, що треба розраховуватися повідомив, що коштів не має. Тому він здав телефон тій людині, що раніше здавав. Коли отримав кошти в сумі десь 40-50 грн., то сказав, щоб телефон нікуди не дівали, бо він повернеться по нього. Потім за отримані за телефон гроші розрахувався з таксистом, заплативши останньому 20 грн. На інші кошти купив цигарки, пиво. Коли повернувся додому, то побачив працівників поліції, яких викликав ОСОБА_14 , його одразу забрали до відділу поліції, де він розповів кому саме здав мобільний телефон. Через деякий час не ходив забирати телефон, бо йому вже було відомо, що телефон повернули потерпілому.

Заперечуючи причетність до вчинений його братом ОСОБА_25 трьох крадіжок майна потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . ОСОБА_8 суду пояснив, що будинок потерпілої ОСОБА_13 він показав брату, оскільки колись орендував це помешкання і знав, що потерпіла постійно надає в оренду будинок. В той день, він весь час знаходився за подвір`ям потерпілої і всередину не заходив, чекав брата, стояв в одному місці. Бачив коли брат зайшов, постукав, а далі він не бачив, що брат всередині подвір`я робив. Не чув як брат ОСОБА_25 вибивав двері. Всередині брат був десь 10 хвилин та коли вийшов, то він побачив, що той тримає в руках ліжко, яке було невелике, в розібраному вигляді з металевими бильцями. Піскун ОСОБА_23 запитав брата, де він його взяв, на що той відповів, що ліжко валялось. Більше він нічого не питав. Брат сказав, що піде здасть ліжко. Брат ходив сам здавати ліжко та згодом вони пішли додому.

До потерпілої ОСОБА_11 він з братом пішов з метою повернення коштів. Вони були удвох. Підійшли до двору, але в середину він не заходив, заходив у двір лише його брат ОСОБА_25 , який через деякий час вийшов з санками. Після запитання ОСОБА_27 про те, що це за санки, ОСОБА_25 пояснив, що треба санчата віднести тітці ОСОБА_30 , яка проживає по вул.Відродження в м.Тростянець Сумської області. Згодом він помітив, що вони йдуть не на вул.Відродження та запитав брата чому вони йдуть на іншу вулицю та почув у відповідь, що тітка ОСОБА_31 переїхала і проживає біля пам`ятника «Вічному вогню». Потім брат ОСОБА_25 пішов, а він залишився.

Крім того, ОСОБА_8 щодо епізоду крадіжки рукомийника у потерпілого ОСОБА_12 пояснив, що в той день вони з братом ОСОБА_25 відпочивали біля магазину ОСОБА_12 , була випивка, сигарети. Згодом він розсердився на брата і пішов в сторону вулиці Озерянка в м.Тростянець Сумської області. Брат його наздогнав і сказав йти з ним, бо він здасть, те що знайшов. Вони пішли, що там було він не бачив. Брат пішов щось здавати, а коли вийшов, то повідомив, що здав. Обвинувачений ОСОБА_32 заперечив факт домовленості з братом та спільне на вчинення указаних крадіжок, не знав, що речі, які ОСОБА_25 здавав були викрадені.

Також заперечуючи вину в ухилянні від відбування громадських робіт за вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що коли його ставили на облік у кримінально-виконавчій інспекції йому дійсно роз`яснили порядок відбування покарання, скільки годин в будні дні він повинен працювати (по 4 години), також роз`яснили, щоб на роботу він приходив в тверезому стані, а в разі неявки повинна бути поважна причина та документальне підтвердження.

На відбування громадських робіт він ходив на 8 годин. Іноді керівника не було, а була бригадир, яка розсилала їх по роботам. Коли він закінчував роботу, просив щоб надали йому розписатися за відпрацьовані години, на що йому відповідали, що немає керівника. Жодного разу табелю відпрацювання годин він не бачив. Одного разу запитав чи поставили йому відпрацьовані години, коли не було керівника, на що його повідомили, що не поставили. Щоб швидше закінчити відбуття покарання просив про роботу до 17 години вечора.

В нетверезому стані ніколи не приходив на відбування громадських робіт. Бувало, десь два рази, що його забирала поліція, які він повідомляв, що йому необхідно відпрацьовувати громадські роботи, на що йому говорили, що все буде гаразд. Коли йому необхідно було доглядати за дитиною, він попереджував про це інспекцію, але підтверджуючих документів надати не міг.

Під час відбування покарання керівник підприємства його часто бачила на роботах і зауважень до нього не було, бо він працював повні дні і до 17 і до 18 годин, щоб швидше відпрацювати. Згодом чи лист прийшов, чи хтось повідомив його, що треба допрацювати 5 днів громадських робіт. Раніше він запитував чи всі години відпрацював та його повідомили, що всі відпрацьовані. Скільки днів і годин відпрацював повідомити не може. Про те, що вже відпрацював години в КВІ не повідомляв, скарг не писав. Щодо попереджень, то всі попередження одразу йому були вручені, він навіть не знав, що вони на йому виносились за окремі порушення. Вважає, що відпрацював всі години. Коли міг надати документи поважності причини неявки, то надавав ці документи.

Вина ОСОБА_7 по епізоду кримінального правопорушення, пов`язаного з викраденням санок належних ОСОБА_11 за установлених судом обставин, крім визнання ним вини в частині самостійного вчиненні цього злочину без попередньої змови з братом, доводиться показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої, свідка сторони обвинувачення ОСОБА_17 та протоколами слідчих дій, висновком судової товарознавчої експертизи.

Зокрема, ОСОБА_8 підтвердив, що на територію подвір`я по АДРЕСА_2 заходив саме його брат ОСОБА_25 , який після перебування протягом незначного часу у дворі виніс звідти дитячі санки, які він в подальшому передав жінці, якій з його слів попросили їх передати.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що раніше особисто не знала ОСОБА_33 та ОСОБА_25 , чула про них, оскільки вони є знайомими брата її чоловіка ОСОБА_26 , до якого вони іноді приходили і він виходив з ними за подвір`ям розмовляв. Потерпіла пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_2 , точної дати не пам`ятає, після Нового року взимку 2016 року, вдень її дитина гуляла, каталась на санчатах, прийшла додому і санки поставила у дворі біля ганку в будинок, і на двір потерпіла в цей день більше не виходила, вдома перебувала сама з дитиною, більше ніхто не приходив і не був у неї вдома. В цей день нічого не чула, щоб до неї хтось приходив чи стукав. З вулиці світло у кімнаті будинку потерпілої не видно, оскільки вони виходять у бік городу. Наступного дня дитина знову збиралась гуляти, потерпіла побачила, що немає санок, подумала, що дитина поставила десь в іншому місці, пошукавши на подвір`ї, не знайшла санок. Хвіртка на подвір`я була зачинена, не зрозуміла куди зникли санки. Потім питала у людей по вулиці, їй розповіли, що бачили ОСОБА_34 обох, які заходили у двір до неї, стукали, потім вийшли з двора, точно не знає чи вони у двох заходили чи один з них, не з`ясовувала детально чи хтось один заходив до двору чи обидва, люди також казали, що вони пішли без санок вздовж вулиці. В подальшому дізналась, що це ОСОБА_35 причетні, приходила ОСОБА_11 до їх батьків, просила повернути санки, сказала, що тоді вона і заяву подавати не буде. Проте, оскільки санки не були повернуті, звернулась до поліції і потім їй майже одразу через декілька днів працівники повернули санки, які вона впізнала, оскільки вони були з ручкою та були помічені лаком червоного кольору. ОСОБА_11 вказала, що особисто не бачила як викрадали санки і не бачила в той день ОСОБА_34 і не може точно визначити, хто з ОСОБА_34 є ОСОБА_27 , хто ОСОБА_25 . ОСОБА_11 вказала, що претензій до обвинувачених не має, у питанні покарання поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що точної дати не пам`ятає, багато часу пройшло, десь 2 роки тому, була зима, вона говорила з продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Під час розмови з продавцем вона повідомила, що має бажання купити онукові санчата. Цю розмову почув один з хлопців. Коли вона вийшла з магазину, один хлопець запитав чи хоче вона придбати санчата й сказав, що є санчата племінника, запитав чи привезти показати. Вона погодилась. Той хлопець пообіцяв продати за півціни, бо вони були вже не нові. На другий день ввечері, було вже темно, десь приблизно 18-19 годині, до її подвір`я хтось з двох хлопців привіз санчата. Хто конкретно з обвинувачених був не може сказати, бо вони для неї дуже схожі. Зайшов до неї на подвір`я, показав санчата. Вона запитала чи вони не крадені, на що почула відповідь, що ні, санчата племінника. Вона взяла санчата, а хлопець пішов. Що було за її подвір`ям нічого не бачила. Не було нікого. Санки вона купила за 80 грн. Санки були металеві, а смужки дерев`яні з високою ручкою. На другий день той хлопець приїхав з працівниками поліції, зізнався й санчата забрали. Претензій по коштах вона не має.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 суд вважає належними доказами вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні указаного епізоду злочину, пов`язаного з викраденням санок за обставин встановлених судом, оскільки ці показання у своїй більшості, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, зокрема протоколами слідчих дій та висновком експерта.

Так, з протоколу огляду місця події від 27.01.2016 з фототаблицями до нього вбачається, що було оглянуто та зафіксовано ділянку місцевості поблизу господарства по АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_17 , де в ході огляду було виявлено дитячі санки, належні ОСОБА_11 , які було вилучено у присутності понятих (а.с.230-232 том 2).

З протоколу слідчого експерименту від 18.02.2016 року, проведеного за участі ОСОБА_7 вбачається, що останній відтворив на місці вчиненням злочину свої дії, продемонструвавши на місці домогосподарство потерпілої ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , спосіб проникнення на його територію (через калитку до подвір`я), місце знаходження викрадених ним санок, напрямок, в якому пішли вони з братом, зокрема від господарства потерпілої до вул.Вишнева у м.Тростянець (а.с. 10-13 том 5).

З протоколу слідчого експерименту від 18.02.2016 з фототаблицями до нього за участі ОСОБА_8 установлено, що ОСОБА_8 під час указаної слідчої дії також відтворив власні дії, вказавши на господарство по АДРЕСА_2 , до якого заходив лише його брат ОСОБА_36 , також ОСОБА_32 продемонстрував місце на перехресті вулиць Заводська та Вишнева у м.Тростянець, де він чекав брата, який вийшовши з господарства виніс санки, показав напрямок,в якому пішли вони з братом, зокрема від господарства потерпілої до вул.Вишнева у м.Тростянець (а.с.162-165 том 2).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи за №401 від 02.02.2016 вартість дитячих санчат, належних ОСОБА_11 , з урахуванням зносу могла становити 280 грн. (а.с.235-237 Том 2).

Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні по епізоду кримінального правопорушення, пов`язаного з викраденням металевого рукомийника, належного ОСОБА_12 доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків сторони обвинувачення та протоколами слідчих дій, висновком судової товарознавчої експертизи, які у сукупності спростовують показання обвинувачених в частині заперечення ними вчинення цього злочину за попередньою змовою між собою та заперечення вчинення цього злочину ОСОБА_8 .

Так, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він є власником магазину по АДРЕСА_4 . Більше року тому, в минулому році, точної дати не пам`ятає, він прийшов в магазин,«Росинка», власнком якого він є, а продавці його повідомили, що увечері відірвали раковину, там де знаходиться у них літній майданчик. Обійшовши територію магазину та літнього майданчику, металевої раковини він ніде не знайшов. Вранці їхав з м.Охтирка та біля Охтирської гори, у місці, де здають металобрухт, по вул.Вознесенській в м.Тростянець Сумської області, за колишнім підприємством «Мінводи», точної адреси не знає, побачив свою раковину. Під`їхав за цією адресою, запитав у ОСОБА_37 , який приймає металобрухт, хто здав його раковину, на що ОСОБА_38 відповів, що було двоє чоловіків, хто саме не знає. Раковину йому повернув ОСОБА_38 . Вона була пошкоджена і не придатна для використання. Після цього, він звернутися до поліції, де з`ясували хто раковину приніс до ОСОБА_37 . Претензій до обвинувачених не має. Не знає чи саме обвинувачені вчинили крадіжку, чи хтось інший, не був очевидцем події.

Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні пояснила, що вона працює продавцем в магазині ПП ОСОБА_40 « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Пам`ятає, що за магазином є літній майданчик і там був прикручений металевий умивальник (мийка металева), яким користувалися покупці й відвідувачі літньої площадки. Одного дня, десь рік потому, коли саме не пам`ятає, але пам`ятає, що було на вулиці холодно, вона прийшла зранку о 07 год. на свою зміну до магазину «Росинка», а рукомийника вже не було. Перед цим вона була один день вихідна. Про те, що умивальник зник вона почула від працівників магазину. Рукомийник зник не в її робочу зміну. Умивальник був не працюючий, раніше зник сифон, а потім і умивальник. Оскільки вночі магазин закрили, вважає, що скоріш за все рукомийник викрали вночі. Після зникнення рукомийника була гола стіна зі слідами. Хто це міг зробити вона не знає, не може сказати.

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_41 у сукупності підтверджують місце вчинення крадіжки, її предмет, і такі показання узгоджують з обставинами, викладеними у протоколі огляду місця події від 03.02.2016 з фототаблицями до нього, в ході якого було оглянуто місце події по АДРЕСА_4 , де розташований літній майданчик за будівлею магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », належного ОСОБА_12 , в ході якого зафіксовано обстановку на території літнього майданчику, оглянуто західну (тильну) стіну будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також оглянуто кріплення у цегляній стіні у вигляді саморізів, до яких раніше крипілася викрадена металева раковина (а.с.187-189 том 2).

Висновок судової товарознавчої експертизи за №715 від 17.02.2016 підтверджує, що вартість металевої раковини, належної ОСОБА_12 , на час скоєння кримінального правопорушення могла становити 217 грн. (а.с.192-194 том 2).

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що з обвинуваченими не знайомий, але по місту їх бачив. Знає, що це місцеві мешканці. Їх імен не знає. В січні 2016 року, коли саме не пам`ятає, точної дати сказати не може, пам`ятає, що ввечері, були сумерки, постукали в двері його подвір`я, він вийшов і йому запропонували рукомийник. Це була мийка з нержавіючого металу, ціла була, не пошкоджена. Зі снігу біля двору, на клумбі, розкопали цей рукомийник, як виявилося він вже був біля його подвір`я. Дістали, запропонували і він його викупив. Розмова відбувалася біля подвір`я. Один хлопець точно був, він бачив одного, розмовляв з ним один і той самий, хто це був сказати не може. Чи саме два брата було чи хтось інший другий був не знає. Однакові двоє було, однакового зросту, стояли поряд. Обличчя другого не пам`ятає. Інший хтось стояв, брат був чи хтось інший, сказати не може. В кого саме з них придбав та за скільки не пам`ятає. Запитав їх чи це крадений, на що йому відповіли, що не крадений, а особистий. Після цього рукомийник він поклав у себе на подвір`ї. Через деякий час, десь дня через два, приїхав власник цього рукомийника - ОСОБА_42 , який повідомив, що це його рукомийник і його викрали з літньої площадки магазину. Він одразу повернув рукомийник ОСОБА_43 .

Показання свідка ОСОБА_12 підтверджують, що при продажу металевого рукомийнику, належного ОСОБА_12 було двоє осіб, обличчя одного з яких він впізнав як одного з обвинувачених, проте через їх сильну схожість, хто був саме ОСОБА_27 чи ОСОБА_25 не назвав, вказавши, що поряд також був інший чоловік, такого ж зросту, але було темно обличчя він не бачив. Зі змісту показань свідка вбачається, що інший чоловік був разом з одним з обвинувачених. При цьому свідок ОСОБА_12 під час допиту присутність іншого чоловіка не пояснив таким чином як це пояснював обвинувачений ОСОБА_44 , який стверджував, що інший чоловік був не з ним, а прийшов раніше з мішком власних речей, які він окремо від нього приніс реалізувати ОСОБА_12 .

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 18.02.2016 з фототаблицями до нього, під час проведення експерименту ОСОБА_8 показав на місцезнаходження літнього майданчика за будівлею магазину «Росинка» по вул.Вознесенській,64 в м.Тростянець Сумської області, показав місце на літньому майданчику, де вони з братом вживали горілку, продемонстрував місце знаходження металевого рукомийника на стіні магазину, вказавши що його зняв його брат ОСОБА_25 , зазначив напрямок в якому вони з братом пішли з викраденим рукомийником, зокрема в напрямку школи № 1, а далі на вул.Червоноармійську (а.с.154-158 Том 2).

У свою чергу відповідно до протоколу слідчого експерименту від 18.02.2016 з фототаблицями за участі ОСОБА_7 останній продемонстрував в ході цієї слідчої дії місцезнаходження літнього майданчика за будівлею магазину «Росинка» по вул.Вознесенській,64 в м.Тростянець Сумської області, показав місце на літньому майданчику, де вони з братом вживали горілку, продемонстрував місце знаходження металевого рукомийника на стіні магазину, вказавши, що він його зняв з металевих гачків,продемонстрував напрямок, в якому вони з братом пішли з викраденим рукомийником, зокрема в напрямку школи № 1, а далі на вул.Червоноармійську (а.с.3-7 том 5).

Продемонстровані та відтворені обвинуваченими дії під час указаних слідчих експериментів узгоджуються між собою, свідчать про те, що вони добре орієнтуються на місці, кожен окремо показав на місце кріплення викраденого рукомийника та напрямок його переміщення після викрадення з місця події.

Захисник ОСОБА_9 просив визнати протоколи слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 недопустимим з огляду на те, що у протоколах містяться показання його підзахисного, правдивість яких він не визнає, а наполягає на тому, що він правдиві свідчення надав в суді, які суперечать, викладеним у протоколах поясненнях, а тому в силу статті 95 КПК України не можуть братись судом до уваги. При цьому захисник на конкретну норму статті 87 КПК України, на підставі якої останній просить визнати протоколи слідчих експериментів недопустими не назвав.

Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Верховний Суд України у постанові від 09.06.2016 року по справі №5-360кс15 звернув увагу на те, що в самій назві статті 87 КПК законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За вимогами статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Невідповідність пояснень наданих обвинуваченим під час слідчого експерименту показанням наданим в судовому засіданні не є підставою для визнання протоколу такої слідчої дії недопустимим, оскільки обвинувачений наділений правом надавати пояснення і не несе будь-якої відповідальності за їх зміну, і крім того, суд в силу статті 240 КПК України враховує не показання обвинуваченого під час слідчого експерименту, а фактичні дані здобуті в ході слідчого експерименту про його поведінку на місці вчинення злочину щодо відтворення своїх дії, демонстрації на місці відповідних обставин, місця перебування викраденого майна, способу його переміщення тощо.

Оцінюючи дотримання вимог КПК України та прав обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту 18.02.2016 року за участі ОСОБА_7 по епізоду крадіжки рукомийника в межах доводів сторони захисту поданих в обґрунтування недопустимості цих доказів, суд виходить з таких мотивів.

За змістом заяви від 18.02.2016 року ОСОБА_7 добровільно погодився на участь у слідчому експерименті за цим фактом крадіжки (а.с.9 том 5). За змістом протоколу від 18.02.2016 року, який підписано власноручно ОСОБА_7 останньому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 42 КПК України, статтею 63 Конституції України, тобто у тому числі право на захист та право відмовитись свідчити проти себе, протокол підписано обвинуваченим без зауважень (а.с.10, 11 том 5).

Допитана в судовому засіданні як свідок слідчої дії ОСОБА_45 суду показала, що не знайома з обвинуваченими, була залучена як понята при проведенні слідчого експерименту пов`язаного з крадіжкою рукомийника, вказала, що все відбувалось рік тому, точної дати вказати не може, було це вдень, учасники цієї слідчої дії виїжджали на місце, де була вчинена крадіжка по м.Тростянець, адресу не може згадати. ОСОБА_46 підтвердила, що обидва обвинувачених добровільно без тиску розповідали на місці відповідні обставини, в подальшому було складено протокол, якій їй було зачитано, зауважень не було до змісту, підписала протокол.

Допитаний в судовому засіданні як свідок слідчої дії ОСОБА_47 , який як установлено судом на цей час має прізвище ОСОБА_48 (а.с.58-60 том 5) суду показав, що не підтримує будь-яких особистих стосунків з обвинуваченими. В лютому 2016 року його працівники поліції залучили його та ще жінку понятими для участі в декількох слідчих експериментах, в ході яких ОСОБА_25 та ОСОБА_27 у тому числі розповідали про викрадення рукомийника, при цьому робили це добровільно, не вчинявся на них будь-якій тиск, що саме вони демонстрували та розповідали не пам`ятає, на місці складався протокол, який він читав, зауважень до протоколу у нього не було, оскільки було викладено все що дійсно відбувалось під час слідчої дії. ОСОБА_49 визнав, що напередодні за день до участі у слідчому експерименті вживав алкогольні напої.

Посилання сторони захисту на те, що показання ОСОБА_50 не можна брати до уваги, оскільки вони є неправдивими, нелогічними, крім того, він повідомив слідчому під час слідчої дії попереднє своє прізвище, а також з огляду на перебування його на обліку у лікаря-психіатра, суд вважає необґрунтованими, виходячи з таких мотивів.

Чинний КПК України не містить відповідних застережень щодо неможливості участі у кримінальному провадженні особи, яка перебуває під диспансерним обліком у лікаря психіатра, тобто законодавець виходить з презумпції здатності особи реалізовувати свої процесуальні права та обов`язки, якщо не буде підтверджено достатніми доказами неможливість відповідної особи правильно сприймати обставини і давати про них правдиві показання, розуміти значення своїх дій та інших осіб.

ОСОБА_51 , який не є свідком події злочину, а допитувався як свідок слідчої дії, надав показання, які підтверджують добровільність відтворення обвинуваченими без тиску працівників поліції своїх дій, підтвердив відповідність змісту протоколу слідчого експерименту фактичному ходу слідчої дії, що узгоджується з поясненнями іншої понятої ОСОБА_52 . ОСОБА_49 повідомив в якому статусі брав участь у слідчій дії, в цілому продемонстрував розуміння змісту слідчої дії, пояснив, що її проведення було пов`язано з розслідуванням кримінального провадження за фактом крадіжки майна.

При цьому обвинувачені не посилались на те, що їх будь-хто примушував розповідати та демонструвати на місці обставини вчиненого злочину або примушували підписувати протокол тощо.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його не ознайомлювали з матеріалами досудового розслідування спростовуються протоколом надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними від 22.02.2016 року в порядку статті 290 КПК України, згідно з якими ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами кримінального провадження №0000038 в підшитому виді 1 тому в обсязі 250 аркушів, і часу йому було достатньо , заяв та клопотань не подав (97, 99 том 5).

Отже, ураховуючи викладене підстави для визнання протоколів слідчого експерименту від 18.02.2016 року по епізоду викрадення майна ОСОБА_12 , які передбачені статтею 87 КПК України відсутні і доводи сторони захисту цього не спростовують.

Таким чином, оцінюючи в сукупності викладені докази, суд дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_12 в сукупності із протоколами слідчих експериментів від 18.02.2017 року доводять поза розумним сумнівом вчинення крадіжки рукомийника спільно обвинуваченими за попередньою змовою.

Вина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні по епізоду викрадення майна ОСОБА_13 підтверджується дослідженим судом доказами сторони обвинувачення, які повністю спростовують пояснення обвинувачених, що викрадення ліжка з будинку ОСОБА_13 вчиняв лише ОСОБА_44 без попередньої змови і участі з ОСОБА_53 .

Так, допитана в судовому потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що обвинувачених вона майже не знає. Піскун ОСОБА_27 знімав у неї помешкання по АДРЕСА_6 , десь близько двох тижнів. Одного разу, навесні, точно пригадати не може, квартирант ОСОБА_54 , який на той час проживав у неї в будинку, повідомив, що його обікрали, а також її обікрали, видно не один раз хтось приходив, викрали 3 пари його кросівок у нього, а також ліжко з будинку. ОСОБА_54 забрав свої речі і сказав, що більше жити не буде, не оплатив не світло, прийшлось потерпілій все оплачувати. Поліцію вона не викликала, хто викликав не знає. До неї приходив ОСОБА_54 , а після нього поліція. Коли вона прийшла до будинку по АДРЕСА_6 , то виявила, що двері пошкоджені, коробка пошкоджена, поламаний конвектор, викрадено металеве полуторне ліжко, яке розбиралося. У вчиненні крадіжки вона запідозрила саме ОСОБА_34 , бо вони зізналися, і ліжко повернули, і 3 пари кросівок повернули квартиранту ОСОБА_54 . Вдвох обвинувачених не бачила, але як їй говорили, здавати ліжко приходили вони разом. Написала заяву до поліції, і їй повернули ліжко. ОСОБА_13 просила обвинувачених відремонтувати двері, але вони такого бажання не мали. Обвинувачені пропонували встановити новий замок, на що вона погодилася, але після цього вони більше не приходили. Двері були старі, їх відремонтувати не можна було. Вони так і залишилися не відремонтовані до сих пір.

Указані свідчення потерпілої об`єктивно узгоджуються із показаннями допитаного судом свідка сторони обвинувачення ОСОБА_55 , який пояснив, що обвинувачених він не знає, ніколи їх не бачив і не був очевидцем викрадення ліжка ОСОБА_13 , у якої він орендував житло, в період коли сталась крадіжка, проте в цей момент його в будинку не було. У січні, півтора-два роки тому, точної дати не пам`ятає, він був поряд і вирішив зайти подивитись в орендовану ним частину будинку по АДРЕСА_6 . Це був будинок приватного сектору, поділений на двох хазяїв, одноповерховий. Вхід у подвір`я був вільний, не замкнено. Само подвір`я виглядало покинутим. Коли тоді він прийшов, то побачив сліди до дверей та вздовж будинку, що його насторожило, оскільки він взимку не прибирав сніг і ходив по своїх же слідах на подвір`ї. Скільки людей залишило сліди сказати не може. Він підійшов до дверей, навісний замок тільки створював уяву, що закритий. Двері були пошкоджені, оббивка також пошкоджена, навісний замок, який він сам особисто встановлював, був відірваний в дверях. Коли зайшов до будинку, то виявив, що немає ліжка металевого одномісного півтораметрового, два бильця, який належав господарці та немає його 3-х пар взуття. В будинку був легкий безлад. Свідок забрав свої речі, повідомив ОСОБА_13 про цей випадок та порекомендував викликати співробітників поліції для встановлення всіх обставин, якщо це її влаштовує. Оскільки його збитки були незначні, він не мав бажання розбиратися в поліції. ОСОБА_13 викликала поліцію, його також викликали, він надав свідчення. Востаннє він був у будинку за добу до цього випадку. Власниці повідомив приблизно через 2-3 години після того як вивіз свої речі. Ліжко було вагою 10-15 кг. Чи могла одна людина підняти він не знає, залежно від фізичних можливостей людини. Ліжко розкладалося. Одна людина могла його розібрати. Куди здавали ліжко він не знає.

Пояснення потерпілої та свідка ОСОБА_56 узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 27.01.2016 року, в ході якого було зафіксовано обстановку у подвір`ї домогосподарства по АДРЕСА_6 , оглянуто вхід до житлового будинку та зафіксовано обстановку у приміщенні кімнати будинку, в якій було відсутнє ліжко на підлозі лежав матрац та подушки. Також указані показання узгоджуються з протоколом огляду місця події від 08.02.2016 з фототаблицями до нього, згідно з яким під час огляду вхідних дверей до приміщення будинку указаного домогосподарства, належного ОСОБА_13 , встановлено пошкодження вхідних дверей, навісного замка та частини дверного короба (а.с.212-221 том 2).

Висновком експерта судової товарознавчої експертизи за №402 від 04.02.2016 підтверджується, що вартість металевого ліжка, належного ОСОБА_13 , з урахуванням зносу, могла складати 267 грн. (а.с.208-211 том 2).

Пояснення обвинувачених в частині того, що викрадення майна ОСОБА_13 вчинялось ними не спільно за попередньою змовою, а лише самостійно ОСОБА_7 , спростовуються показаннями свідка ОСОБА_20 , протоколами пред`явлення для впізнання та протоколами проведення слідчих експериментів за участі обвинувачених.

Так, свідок ОСОБА_20 пояснив, що обвинувачених особисто не знає, але по місту бачив, близько 1-1,5 року тому, можливо в минулому році, точної дати не пам`ятає, купив у них брухт (куточки металевого ліжка), хто з обвинувачених конкретно пропонував купити не пам`ятає, при цьому присутні були обидва обвинувачених. Біля магазину «Бондарка» в м.Тростянець Сумської області він запитав в цих хлопців чи можна в них купити. Про вартість і кошти розмовляв з одним. Ліжко було розібране, були бильця та сітка з куточками, вагою десь 30 кг. Після обіду приїхала жіночка ОСОБА_57 та в присутності працівників поліції він віддав ці куточки в цей же день.

Указані свідчення спростовують показання обвинувачених, що реалізовував указаному ОСОБА_20 викрадене ліжко лише ОСОБА_25 , а ОСОБА_27 чекав на деякій відстані його та не підходив. Крім того, показання свідка ОСОБА_20 узгоджуються з протоколом впізнання особи за фотознімками від 11.02.2016, згідно з яким, ОСОБА_20 за загальними ознаками та рисами обличчя впізнав особу під №1, яка продала йому металеве ліжко, належне ОСОБА_13 . На фотознімку під №1 зображений ОСОБА_8 (а.с.202-204 Том 2). Крім того, згідно з протоколом впізнання особи за фотознімками від 11.02.2016 ОСОБА_20 впізнав особу під № 3 за загальними рисами обличчя, яка продала йому металеве ліжко. На фотознімку зображений ОСОБА_7 (а.с.199-201 том 2).

Крім того, на те, що викрадене у ОСОБА_13 металеве ліжко було розібране та реалізоване ОСОБА_20 у розібраному стані вказує протокол огляду місця події від 29.01.2016 з фототаблицями до нього, відповідно до якого на території будівельної бази «Бондарка» по АДРЕСА_6 було виявлено та вилучено у розірбаному стані металеве панцерне ліжко, належне ОСОБА_13 , яке в подальшому було повернуто працівниками поліції потерпілій (а.с.196-198 Том 2).

Крім того, протоколами слідчих експериментів в сукупності з указаним вище доказами підтверджується вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 викрадення майна ОСОБА_13 за обставин установлених судом.

Зокрема, згідно з протоколом слідчого експерименту від 11.02.2016 з фототаблицями до нього під час проведення експерименту ОСОБА_8 розповідав та показував як він з братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зайшов до подвір`я домогосподарства ОСОБА_13 , продемонстрував до якого саме вікна будинку підійшов та почав стукати, потім вказав на вхід до приміщення будинку, зайшов до будинку, вказав на приміщення кімнати, в якому вони з братом побачили металеве ліжко, продемонстрував місце в кімнаті, де знаходилось металеве ліжко на момент крадіжки у приміщенні кімнати, вказав в якому напрямку він з братом з викраденим рухались, зокрема, в сторону вул.Набережна у м.Тростянець (а.с.167-171 Том 2).

ОСОБА_7 у свою чергу згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2016 за його участі продемонстрував домоволодіння по АДРЕСА_6 , до подвір`я якого вони з братом зайшли у двір, продемонстрував як саме він проник до будинку, вибивши ногою вхідні двері, вказав на приміщення кімнати будинку, демонструючи місце знаходження ліжка у кімнаті на момент його викрадення, яке він розібрав, вказав в якому напрямку він з братом з викраденим рухались сторону вул.Набережна у м.Тростянець (а.с.14-18 том 5).

Продемонстровані та відтворені обвинуваченими дії під час указаних слідчих експериментів узгоджуються між собою, свідчать про те, що вони добре орієнтуються на місці, кожен окремо показав на місцезнаходження ліжка у кімнаті та напрямок його переміщення після викрадення з місця події.

Доводи ОСОБА_8 щодо того, що він зі слів слідчої демонстрував вікно будинку, місце знаходження ліжка суд оцінює критично, оскільки ці обставини не підтверджуються жодними доказами.

Зокрема, всі ці обставини про продемонстровані ОСОБА_53 дії, у тому числі із перебуванням на території подвір`я та будинку по АДРЕСА_6 , викладені у протоколі слідчого експерименту від 11.02.2016 року, який обвинуваченим був підписаний без зауважень.

Доказів того, що на ОСОБА_8 здійснювався будь-який вплив під час слідчого експерименту стороною захисту не надано. Навпаки згідно із заяви від 11.02.2016 року обвинувачений добровільно погодився взяти участь у слідчому експерименті за фактом крадіжки металевого ліжка у ОСОБА_13 (а.с.166 том 2). За змістом протоколу від 11.02.2016 року, який підписано власноручно ОСОБА_8 останньому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 42 КПК України, статтею 63 Конституції України, тобто у тому числі право на захист та право відмовитись свідчити проти себе.

Допитана в судовому засіданні як свідок слідчої дії ОСОБА_58 суду показала, що не знайома особисто з обвинуваченими, залучалась у лютому 2016 року понятою по АДРЕСА_6 , де було викрадено ліжко, належне ОСОБА_13 , разом з нею понятим ще був молодий хлопець. Обвинувачені у домоволодінні добровільно показували як викрадали, де знаходилось ліжко, все демонстрували самостійно. Після слідчої дії було складено протокол, який ОСОБА_59 прочитала, підписала без зауважень.

Допитаний в судовому засіданні як свідок слідчої дії ОСОБА_47 , який як установлено судом на цей час має прізвище ОСОБА_48 (а.с.58-60 том 5) суду показав, що в лютому 2016 року його працівники поліції залучили його та ще жінку понятими для участі в декількох слідчих експериментах, в ході яких ОСОБА_25 та ОСОБА_27 у тому числі розповідали про викрадення ліжка, при цьому робили це добровільно, не вчинявся на них будь-якій тиск, що саме вони демонстрували та розповідали не пам`ятає, на місці складався протокол, який він читав, зауважень до протоколу у нього не було.

Захисник ОСОБА_9 просив визнати протоколи слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 недопустимим з огляду на те, що у протоколах містяться показання його підзахисного, правдивість яких він не визнає, та просив не брати до уваги свідчення ОСОБА_50 як неправдиві.

Суд, ураховуючи те, що захисник викладав указані доводи в обґрунтування визнання недопустими протоколів слідчих експериментів по епізоду викрадення майна ОСОБА_12 , яким судом вже надавалась оцінка, дійшов висновку про їх відхилення з мотивів, які було викладено раніше при оцінці доказів по епізоду викрадення майна ОСОБА_12 . Зокрема, з огляду на те, що невідповідність пояснень обвинуваченого наданих під час слідчого експерименту та під час допиту в суді не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим без доказів допущення істотного порушення вимог КПК України. Свідчення ОСОБА_60 суд бере до уваги в частині його пояснень про добровільність відтворення обвинуваченими їх дій під час слідчого експерименту без будь-якого тиску та зауважень.

Отже, ураховуючи викладене підстави для визнання протоколів слідчого експерименту від 11.02.2016 року по епізоду викрадення майна ОСОБА_13 , які передбачені статтею 87 КПК України відсутні і доводи сторони захисту цього не спростовують.

Таким чином, оцінюючи в сукупності викладені докази, суд дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_56 , ОСОБА_20 в сукупності із протоколами слідчих експериментів від 11.02.2016 року, протоколами огляду місця події та пред`явлення для впізнання, доводять поза розумним сумнівом вчинення крадіжки металевого ліжка, належного потерпілій ОСОБА_13 спільно обвинуваченими за попередньою змовою.

Вина ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні по епізоду кримінального правопорушення, пов`язаного з таємним викраденням алюмінієвого бідону належного ОСОБА_15 , крім визнання ним вини, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_15 та свідка сторони обвинувачення ОСОБА_21 , протоколами слідчих дій, додатками до них, висновком судової товарознавчої експертизи.

Зокрема, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 суду пояснила, що до подій, пов`язаних з викраденням належного їй бідона вона з ОСОБА_8 знайома не була. У березні 2016 року в денний період доби ОСОБА_27 прийшов до неї додому по АДРЕСА_7 , потерпіла його впустила на подвір`я через хвіртку, і він попросив дати йому випити, бо йому погано, потерпіла відповіла, що вона цим не займається, і немає у неї нічого випити, після чого він пішов. ОСОБА_15 вказала, що її господарство огороджене і хвіртка протягом дня не замикається, її вільно можна відчинити. Увечері близько 19-20 години в цей же день чоловік потерпілої зачиняв хвіртку і побачив, що немає одного з двох алюмінієвих бідонів об`ємом по 40 л кожен, що стояли у дворі біля хвіртки, один був з водою, інший пустий, той, що був пустий був викрадений. Бідони були у придатному для користування стані, їх потерпіла використовувала, щоб з колодязя возити воду. Крім ОСОБА_27 в цей день нікого не було. Потім через декілька днів, ОСОБА_27 прийшов з працівниками поліції і потерпіла дізналась, що це він зробив. ОСОБА_15 вказала, що викрадений бідон був повернутий їй, претензій до ОСОБА_24 вона не має, у призначенні покарання покладається на розсуд суду, пробачила ОСОБА_27 .

Показання потерпілої ОСОБА_15 узгоджуються з обставинами установленими, в ході огляду місця події (вчинення крадіжки) - подвір`я господарства по АДРЕСА_7 , з подвір`я, результати якого зафіксовано у протоколі огляду місця події від 28.03.2016 з фототаблицями до нього із зображенням господарства по АДРЕСА_7 , з вулиці та зсередини, яке огороджене забором, зафіксовано відсутність механічних ушкоджень запірних пристроїв хвіртки, оглянуто місце на подвір`ї ліворуч від входу, звідки зник алюмінієвий бідон, належний потерпілій (а.с.240-243 Том 2);

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду показав, що знає обвинувачених, але особистих товариських чи неприязних стосунків з ними не має. 21-22 березня 2016 року перебував у справах на території колишнього Тростянецького ДОКу. Коли перебував на складі, до нього підійшов ОСОБА_61 з молочним бідоном, який був у гарному стані, але без кришки та запропонував придбати. Свідок вказав, що зацікавився цим, оскільки тримає пасіку і така тара йому корисна для меду.При цьому ОСОБА_21 вказав, що питав у ОСОБА_62 звідки бідон і чи не викрадений він, на що він запевнив, що це його особиста річ, не викрадена. Домовились про вартість і свідок грошима ОСОБА_63 заплатив 90 грн. Цей бідон ОСОБА_21 залишив на складі, а через декілька днів приїхали працівники поліції спитали про цей факт, свідок визнав факт придбання бідону і добровільно видав його працівникам поліції. ОСОБА_21 вказав, що якби знав, що бідон викрадений не придбавав би його, шкодує про це.

Крім того, указані показання свідка ОСОБА_21 узгоджують з дослідженими судом письмовими доказами сторони обвинувачення - протоколом впізнання особи за фотознімками від 14.04.2016, згідно з яким ОСОБА_21 за загальними рисами обличчя (бровами, очима, носом, вухами, підборіддям, шраму на правій брові) впізнав особу під №2, у якої він купив алюмінієвий бідон, належний ОСОБА_15 . На фотознімку під №2 зображений ОСОБА_8 (а.с.249-251 Том 2). З протоколу огляду місця події від 01.04.2016 з фототаблицями до нього, вбачається, що під час огляду на території колишнього ДОК по АДРЕСА_10 ОСОБА_21 добровільно видав алюмінієвий бідон, куплений ним у ОСОБА_7 , який в подальшому працівниками поліції був повернутий власниці (а.с.247-248 Том 2).

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 14.04.2016 з фототаблицями до нього, під час проведення експерименту ОСОБА_8 показав на господарство по АДРЕСА_7 , продемонстрував механізм проникнення на територію подвір`я, вказав на місце, де знаходився алюмінієвий бідон, продемонстрував як виніс викрадене та напрямок в якому пішов з місця вчинення злочину. (а.с.42-47 Том 2).

Також висновком судово-товарознавчої експертизи за №1509 від 08.04.2016 підтверджується, що вартість викраденого алюмінієвого бідону ємністю 40 л, належного потерпілому ОСОБА_15 з урахуванням зносу, могла складати 383 грн. (а.с.3-6 Том 3).

Вина ОСОБА_8 по епізоду заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_14 , крім визнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, підтверджується показаннями потерпілого, свідків сторони обвинувачення,протоколами слідчих дій та додатками до них, висновком товарознавчої експертизи.

Так, потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що одного разу ОСОБА_32 , коли саме не пам`ятає, вже не перший раз прийшов до нього і попросив мобільний телефон зателефонувати. Він йому дав свій телефон марки «Нокія» на 2 сімкартки, який ОСОБА_27 йому повернув. На другий раз ОСОБА_27 знову прийшов і попросив телефон, який він йому знову дав. Взявши телефон ОСОБА_27 повідомив, що піде до туалету. Після того як минуло десь 5 хвилин потерпілий вийшов до ОСОБА_27 , але його ніде не було, ні в кімнаті, ні вдома. Після цього, зі стаціонарного телефону гуртожитку, потерпілий зателефонував до поліції, працівники якої через 30 хвилин приїхали. На інший день у відділі поліції потерпілий написав заяву. Сестра потерпілого намагалась додзвонитись на номер телефону потерпілого, але не змогла, оскільки телефон був вимкнений Мобільний телефон йому повернули у поліції через 2-3 дні. Після цього випадку він з ОСОБА_64 не розмовляв. Претензій матеріальних до обвинуваченого ОСОБА_24 не має, просить суворо не карати його.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_65 показала, що з обвинуваченими особисто не знайома, обставини вчинення злочину їй невідомі, її залучали при огляді місця події в якості понятої, слідчий описував, що знаходиться в кімнаті потерпілого ОСОБА_14 , точної дати не пам`ятає коли було це, після слідчої дії вона все підписала.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_66 показала, що є сусідкою потерпілого ОСОБА_14 . Одного з ОСОБА_34 знає, оскільки їх діти ходять разом до школи.Обставини вчинення злочину їй невідомі, її та ОСОБА_67 залучали при огляді місця події в якості понятої, ОСОБА_14 прийшов попросив побути понятими, коли слідчий описував кімнату потерпілого, місце де перебував телефон. Потім слідчий зачитав вголос протокол, і цей протокол підписала ОСОБА_68 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_22 суду показав, що особисто з обвинуваченими не знайомий, бачив один раз. ОСОБА_22 пояснив, що один з обвинувачених, точно не може впізнати хто з них, раніше його не бачив, прийшов до магазину «Мобіком» приблизно рік тому, точної дати не пам`ятає. Вказав, що у нього є телефон і він йому не потрібний, свідок попросив залишити свої дані, дав аванс за телефон приблизно 50-100 грн. і попросив принести документи на телефон, після чого пообіцяв заплатити решту суми. Чоловік пообіцяв принести документи на телефон через 1-2 дня. Але через 2-3 дня прийшли працівники поліції і вилучили телефон.

Показання обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_22 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, а також узгоджуються з протоколом огляду місця події 01.07.2016, проведеного в приміщенні магазину «Мобіком» по АДРЕСА_9 , на вітрині в якому було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Nokia 105 RM-1133 DUAL SIM імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 . Також в ході указаного огляду в магазині у ОСОБА_22 було вилучено невеликий аркуш паперу з написом про дату - 30.06.2016 продажу ОСОБА_7 телефону зі своєю адресою та власним підписом (а.с. 51,57-59 Том 2).

Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується протоколом огляду місця події від 30.06.2016, згідно якого у ОСОБА_8 при собі було виявлено та вилучено дві сім картки: одна оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 та інша оператора мобільного зв`язку «МТС» з номером НОМЕР_4 , які належать потерпілому ОСОБА_14 (а.с.53 том 2);

Висновком судово-товарознавчої експертизи за №2699 від 11.07.2016, підтверджується, що ринкова вартість викраденого мобільного телефону Nokia 105, належного потерпілому ОСОБА_14 з урахуванням зносу могла становити 449 грн. (а.с.84-87 Том 2).

Вина ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 389 КК України підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків сторони обвинувачення ОСОБА_69 , ОСОБА_70 та письмовими доказами з особової справи засудженого.

Свідок ОСОБА_69 в судовому засіданні пояснила, що працює старшим інспектором Тростянецького РС з питань пробації. ОСОБА_8 був засудженим Тростянецьким районним судом Сумської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт. Копія вироку суду, що набрала законної сили, до районного сектору надійшла 14.03.2016. Цього ж дня засуджений був поставлений на облік та були направлені повідомлення до Тростянецького райсуду про прийняття вироку до виконання, Тростянецького відділу поліції для контролю засудженого за місцем проживання дільничним інспектором поліції, Тростянецького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для здійснення контролю за поведінкою засудженого, також виставлена сторожова картка до Тростянецького районного сектору управління державної служби у Сумській області. Свідок пояснила, що 22.03.2016 засуджений самостійно з`явився до Тростянецького сектору кримінально-виконавчої інспекції, де йому були роз`яснені порядок та умови відбування покарання. Засуджений надав письмову підписку про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання та надав пояснення, що в разі ухилення від відбування покарання або систематичного порушення громадського порядку стосовно нього буде порушене кримінальне провадження за ч.2 ст.389 КК України. Цього ж дня була винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію (перший понеділок кожного місяця) та видано направлення до КП «Чисте місто» для відбування призначеного судом покарання. 22.03.2016 ОСОБА_32 прибув до КП «Чисте місто», де був ознайомлений з технікою безпеки та графіком роботи на березень 2016 року під підпис.

23.03.2016 до інспекції надійшла інформація з КП «Чисте місто» про те, що засуджений 23.03.2016 без поважних причин не з`явився на відбування покарання. 23.03.2016 року працівниками поліції засуджений був доставлений до інспекції. Цього ж дня ОСОБА_7 було винесено перше письмове попередження за безпричинну неявку на відбування покарання. У письмовому поясненні засуджений вказав, що не виходив на відпрацювання в зв`язку з тим, що вживав спиртні напої. 31.03.2016 з КП «Чисте місто» інспекцією отримані матеріали про відпрацьований час за березень місяць, з яких відомо, що ОСОБА_7 23.03. та 25.03.2016 на відбування покарання не з`являвся без поважних причин. 30 та 31.03.2016 за порушення трудової дисципліни години не були зараховані. 23.03.2016 ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.178 КУпАП.

ОСОБА_69 пояснила, що 01.04.2016 засудженому було винесено два письмових попередження за допущені прогули на відпрацюванні згідно встановленого графіку на березень 2016 року, порушення трудової дисципліни та притягнення до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку. Це різні порушення, тому було винесено два різних попередження. Письмово засуджений пояснив, що 25.03.2016 не вийшов відбувати покарання тому що ні з ким було залишити свою дитину, а 30 та 31.03.2016 залишав місце роботи без дозволу. Причин складення протоколу взагалі не пам`ятає. 05.04.2016 інспекції стало відомо, що відносно ОСОБА_7 був складений адміністративний протокол за частиною 3 статті 178 КУпАП. Цього ж дня засуджений був доставлений до інспекції працівниками поліції, де йому було винесене 4 та 5 письмові попередження за безпричинну неявку на реєстрацію та притягнення до адміністративної відповідальності. В письмовому поясненні засуджений вказав, що причиною цього стало вживання спиртних напоїв.

До інспекції 05.04.2016 року надійшли доповідні з КП «Чисте місто», в яких директор ОСОБА_70 вказувала, що ОСОБА_7 04.04.2016 року з`явився на відпрацювання громадських робіт в нетверезому стані та повідомив, що в нього справи в суді. Відповідно до судової повістки судове засідання у кримінальному провадженні було призначене на 04.04.2016 року на 11 годину. 05.04.2016 року засуджений знову з`явився на відпрацювання громадських робіт в нетверезому стані та повідомив що і сьогодні в нього буде повістка з суду та залишив місце роботи.

Свідок ОСОБА_69 вказала, що проаналізувавши всі матеріали справи було встановлено, що в березні 2016 року за графіком було 28 годин, кількість відбутих годин, включених до відпрацювання громадських робіт - 12 годин, не відпрацьованих 16 годин - без причини. Станом на 05.04.2016 року з урахуванням відбутих у квітні 2016 року 4 годин відбута міра покарання засудженого становила 16 годин громадських робіт, невідбута міра покарання становить 104 години.

У зв`язку з такими порушенням засудженим відбування міри покарання відповідно до статті 37 КВК України були направлені матеріали до Охтирської місцевої прокуратури для вирішення питання про порушення кримінального провадження за злісне ухиленні від відбування громадських робіт за частиною 2 статті 389 КК України.

Після цього, засуджений виходив на відпрацювання громадських робіт, були надані табеля, відомості з КП «Чисте місто», з яких вбачається, що станом на 21.02.2017 року надана довідка про те, що ОСОБА_7 відбув свою міру покарання у виді 120 годин громадських робіт в липні 2016 року. Тобто відпрацювання засудженим громадських робіт було не систематичне, коли він мав бажання, тоді й виходив на відпрацювання. Законодавством передбачено відпрацювання засудженими в день по 4 години громадських робіт і ставити відпрацьованими більше годин не можна, навіть якщо особа і працювала по 8 годин, працювати більше 4 годин засудженого просити ніхто не міг, відпрацьовувати він мав згідно з графіком.

Свідок ОСОБА_71 пояснила, що працює директором ДП «Зеленбуд». Засуджені для відбування громадських робіт направляються до них з інспекції КВІ. Вона складає графіки, які направляє до інспекції, де засуджені знайомляться з цим графіком і підписують його, після чого починається відпрацювання громадських робіт. Графік складається на один місяць. Робочий день починається о 8 годині. Всі приходять, початок роботи не фіксується, але вона перевіряє хто з`явився, надає наряд, робочий інвентар. Протягом 4 годин, коли засуджені повинні відпрацьовувати вона обов`язкового їх перевіряє, де вони отримали роботу, і туди приходить перевіряти. Якщо бачить, що працюють, то о 12 годині вони приходять здають обладнання і йдуть. В табелі ставиться відпрацювання 4 години. Підпис в табелі не ставлять. Таких випадків, що людина відпрацювала, а в табель не поставила не буває. Порушення дисципліни не фіксується.

Засуджений ОСОБА_8 відпрацьовував роботи дуже погано, міг прийти і на 09 годину, і або не прийти. Після надання роботи засудженому, через годину вона перевіряла як виконується робота та не один раз встановлювала, що ОСОБА_8 на місці роботи відсутній. Після тривалого чекання засуджений з`являвся, бувало з пляшкою. За наслідками такого відпрацювання вона повідомляла ОСОБА_8 , що таким чином день не буде зараховуватися, оскільки практично на роботі він був відсутній, на що засуджений погоджувався, а після цього говорив, що він працює, а йому не ставлять години. Відпрацьовував ОСОБА_8 , не систематично, бувало приходив протягом декількох днів нормально все, потім зникає з невідомих причин, може через запої, свідок тоді телефонувала до інспекції і повідомляла про такі факти, потім його шукають.

Всі відпрацьовані засудженим години в табелі відмічені. Коли не відпрацював завжди повідомлялася інспекція, працівники якої приходили перевіряли та складали акти, коли ОСОБА_7 не працював. З якого часу ОСОБА_7 почав відпрацьовувати сказати не може, оскільки він приходив коли мав бажання, але недописаних, чи недорахованих відпрацьованих ним робіт в табелі немає. Були різні випадки, коли не приходив в табелі ставилися нулі. Також були випадки коли він не з`являвся без попередження. З випивкою такий випадок був один раз, а випадків його неявки на роботу було багато.

Робітники підприємства знаходилися разом з ним під час роботи і можуть підтвердити як працював засуджений ОСОБА_7 .Коли ОСОБА_61 не виходив на роботу ніяких попереджень ні від нього, ні від членів його сім`ї не надходило, ні від інспекції. У випадку якщо повідомили б про неявку інспекцію, то інспекція завжди мене попереджує про це.Один раз було таке, що ОСОБА_7 говорив, що буде працювати весь день і відпрацює за той день коли його не було. Такого щоб відпрацьовував кожен день по цілому дню не було. Чи відпрацював засуджений всі 120 годин громадських робіт повністю точно сказати не може, але здається відпрацював повністю.Такого щоб засуджені відпрацьовували по 8 годин громадських робіт вони не практикують, бо це є порушенням.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_69 та ОСОБА_70 суд вважає їх логічними, послідовними, узгоджуються між собою та доповнюють один одне та у сукупності з письмовими доказами спростовують пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив ухилення від відбування громадських робіт.

У суду немає розумних сумнівів у правдивості свідчень ОСОБА_69 та ОСОБА_70 суд вважає указаних безсторонніми. Стороною захисту не надано переконливих доказів, які б спростовували свідчення указаних осіб та дали суду підставу для розумного сумніву в об`єктивності їх свідчень чи наявність підстав для того, щоб обмовляти обвинуваченого.

Крім показань допитаних свідків пояснення ОСОБА_8 в частині заперечення пред`явленого обвинувачення за частиною 2 статті 389 КК України спростовуються дослідженими судом матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_8 . Зокрема, вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 09.02.2016 ОСОБА_8 був засуджений за частиною 1 статті 185 КК України до 120 годин громадських робіт, який набрав законної сили 11 березня 2016 року і з відповідним розпорядження був звернутий судом до виконання (а.с.98,99).

Підпискою від 22.03.2016 року, яка власноручно підписана ОСОБА_8 підтверджується, що останньому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також попереджено про відповідальність за частиною 2 статті 389 КК України у разі ухилення від відбування громадських робіт, роз`яснено положення статті 37 КВК України, яка передбачає сумлінне ставлення до праці, працю на визначеному об`єкті, обов`язок документально підтверджувати поважні причини неявки тощо (а.с.105 том 2).

Крім того, направленням, виданим Тростянецьким районним сектором КВІ УДПтС України в Сумській області від 23.03.2016 року № 355, підтверджується, що ОСОБА_8 був направлений для відбування громадських робіт до КП «Чисте місто». Указане направлення обвинуваченому було вручено особисто під підпис і за змістом цього направлення було вказано кількість годин, які мають бути відпрацьовані, про те, що до виконання громадських робіт засуджений має приступити з 23.03.2016 року і що громадські роботи виконуються не більш як чотири години на день у вільний від основної роботи та навчання час безоплатно. (а.с.112 том 2). В подальшому згідно з підтвердженням КП «Чисте місто» та наказом № 42 від 22.03.2016 року ОСОБА_8 був прийнятий на громадські роботи у підприємстві у кількості 120 годин по 4 години на день, відповідальною особою закріплено ОСОБА_72 (а.с.113,114 том 2).

Піскуна ОСОБА_23 було ознайомлено з графіками роботи на березень 2016 року з 23.03.2016 по 31.03.2016 року, а також із графіком роботи на квітень 2016 року на період з 01.04.2016 по 29.04.2016 року по 4 години на день з 08 год. до 12 год. (а.с. 115, 131 том 2).

Згідно з табелем виходу на роботу у березні 2016 року ОСОБА_8 не відпрацював громадські роботи у перший же день за графіком 23.03.2016, що пояснив згідно з власноручними поясненнями зловживанням спиртними напоями, в подальшому також 25.03.2016 та 30-31.03.2016 року не відпрацював громадські роботи у визначеному місці у встановлені години, що також не було підтверджено поважними причинами (а.с.116, 129 том 2). Протягом квітня 2016 року Піскун Віт.М. 04 - 05.04.2016 року згідно з доповідними записками ОСОБА_70 з`явився на відпрацювання робіт у стані алкогольного сп`яніння, а в подальшому без поважних причин не відбував громадські роботи 6, 7, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 18 квітня 2016 року. У результаті станом на 25.04.2016 року не відпрацьовані за графіком роботи залишилось строком на 92 години, які в подальшому після пред`явленого обвинувачення за частиною 2 статті 389 КК України ОСОБА_7 відпрацював повністю (а.с.77 том 3).

До обвинуваченого було застосовано п`ять попереджень за неявку на відпрацювання громадських робіт, за неявку на реєстрацію до сектору КВІ, за притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 178 КУпАП, за порушення трудової дисципліни (а.с.117,119, 133,134, 136,138,139 том 2).

Жодних доказів про поважність причин не виходу на громадські роботи в указані дні матеріали особової справи засудженого не містять, посилання обвинуваченого в частині не зарахування йому в деякі дні відпрацьованих громадських робіт є неконкретними, не містять даних в який день це було і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_70 , яка повідомляла, що деякі години не зараховувались, оскільки у момент перевірки ОСОБА_7 , був відсутній у визначеному місці у порушення трудової дисципліни, або згодом повертався із пляшкою спиртних напоїв або ж не обґрунтовував поважних причин своєї відсутності. Посилання обвинуваченого на відпрацювання протягом дня з власної ініціативи більш ніж 4 годин в деякі дні також не спростовують допущення фактів ухилення від відбування громадських робіт, оскільки відбування такого покарання відбувається згідно із установленим графіком і не більше ніж по 4 годин на день, а в силу статті 40 КВК України ухилення має місце у випадку невиходу більше двох разів на місяць на відповідні роботи без поважних причин, що було допущено ОСОБА_8 більше двох разів як у березні 2016 року, та і у квітні 2016 року і було здебільшого пов`язано із зловживанням алкогольними напоями та порушенням трудової дисципліни.

Таким чином, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, щодо доведеності участі обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин встановлених судом.

З огляду на це, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за епізодом викрадення майна належного ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за частиною 2 статті 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (по епізоду ОСОБА_11 ), а по епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_12 - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; по епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_13 за частиною 3 статті 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла особи.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує:

-по епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_12 за частиною 2 статті 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно,за попередньою змовою групою осіб;

-по епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_13 за частиною 3 статті 185 КК України яктаємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла особи;

-по епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_15 за частиною 3 статті 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище;

-по епізоду, пов`язаному із заволодінням майном ОСОБА_14 за частиною 2 статті 190 КК України, тобто як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

-за частиною 2 статті 389 КК України, тобто як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання (у редакції частини 2 статті 389 КК України до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 № 1492 VIII).

Разом із тим, суд вважає за необхідне під час кваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодами крадіжки майна належного ОСОБА_11 виключити таку кваліфікуючу ознаку, зазначену у пред`явленому обвинуваченні, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки в цій частині обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Також суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 за частиною 2 статті 185 КК України епізод викрадення майна, належного ОСОБА_11 , виходячи з таких мотивів.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що запропонував ОСОБА_8 таємно викрасти санки належні ОСОБА_11 , на що останній погодився. Скориставшись вільним доступом та відсутністю власника, бажаючи залишитись непоміченими, вони таємно викрали дитячі санки, належні ОСОБА_11 .

Крім того, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 було пред`явлене обвинувачення за частиною 2 статті 185 КК України за таких обставин.

ОСОБА_8 24.01.2016 приблизно о 16 годині 30 хвилин, разом зі своїм братом ОСОБА_7 , прийшов до домогосподарства за АДРЕСА_2 , до подвір`я, якого він був вхожий, так як там разом з родиною мешкає знайомий йому ОСОБА_16 , 1982 року народження, щоб повернути останньому грошовий борг. Зайшовши на територію подвір`я вказаного господарства, ОСОБА_7 постукав у двері будинку і після того, як йому їх ніхто не відчинив, зрозумів, що власник за місцем мешкання відсутній. У цей момент ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 таємно викрасти дитячі санки, належні ОСОБА_11 , мешканці АДРЕСА_2 , які знаходились поблизу будинку вказаного господарства, з метою їх реалізації у под альшому та особистого збагачення, на що ОСОБА_8 погодився. Скориставшись вільним доступом та відсутністю власника, бажаючи залишитись непоміченими, вони таємно викрали дитячі санки, належні ОСОБА_11 .

Отримавши можливість розпорядитися викраденим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 віднесли санки на АДРЕСА_3 , де продали їх за 50 грн. ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , увівши її в оману, сказавши, що вони належать їм особисто. Таким чином, своїми умисними протиправними діями вони завдали потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди, яка складає 280 грн. 00 коп.

Такі, дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за частиною 2 статті 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб,

У ході судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення на підтвердження пред`явленого обвинувачення посилалась на зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: на показання потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_17 , понятих протоколи слідчих дій.

Але, всебічно дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вони не дають підстав для визнання зазначеного у обвинувальному акті та пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за частиною 2 статті 185 КК України доведеним. Також не має підстав вважати доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення в частині наявності кваліфікуючої ознаки - «за попередньою змовою групою осіб» за епізодом викрадення майна, належного ОСОБА_11 .

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_11 необхідно здійснити висновок про те, що потерпіла не була очевидцем події і не повідомила жодних обставин, підтверджуючих причетність обох обвинувачених до крадіжки санок лише посилалась на пояснення з чужих слів сусідів, які повідомили, що бачили братів ОСОБА_34 , в день викрадення санок, що не можна вважати доказом вчинення цього злочину за попередньою змовою обвинуваченими.

Свідок ОСОБА_17 не підтвердила факт реалізації їй санок обома обвинуваченими, остання лише підтвердила, що це був один з них, але через їх сильну схожість хто саме з них продав їй санки не вказала.

У ході судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення були надані як докази два протоколи слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_8 від 11.02.2016 (а.с. 162 165 том 2) та за участі ОСОБА_7 від 11.02.2016 року (а.с. 9-13 том 5).

В ході слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 продемонстрував лише місце на перехресті вулиць Вишнева та Заводська, де він чекав брата ОСОБА_25 , який заходив самостійно у двір потерпілої ОСОБА_73 , та вказав на напрямок куди вони з братом пішли після того як ОСОБА_44 самостійно виніс з двора санки. У свою чергу в ході слідчого експерименту ОСОБА_7 відтворив на місці лише власні дії, пов`язані із проникненням на територію подвір`я ОСОБА_11 , продемонстрував місце знаходження викрадених ним санок на території подвір`я та напрямок, в якому вони з братом пішли з вулиці Заводська у м.Тростянець.

Пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викладені у протоколі слідчого експерименту про те, що після того як ОСОБА_25 виніс з двора санки він запропонував ОСОБА_27 їх викрасти, на що останній погодився, суд не бере до уваги, оскільки такі пояснення суперечать наданим ним показанням в судовому засіданні, а суд в силу статті 95 КПК України може ґрунтувати висновки лише на тих показаннях, які безпосередньо надавались в суді. Слідчий експеримент відповідно до статті 240 КПК України має на меті відтворення обстановки, дій, обставин події з метою перевірки чи уточнення відомостей про обставини кримінального правопорушення, і не спрямований на надання показань на місці без відтворення відповідних дій.

Слід зазначити, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Надані стороною обвинувачення докази не містять даних про те, що обвинувачені заздалегідь домовились на вчинення крадіжки, мали спільний умисел до її вчинення і що кожен з обвинувачених виконував дії, які утворюють об`єктивну сторони злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України.

Як вбачається із показань обвинувачених, наданих в суді, протоколів слідчих експериментів ОСОБА_7 самостійно вчинив всі дії, які утворили об`єктивну сторону указаного злочину, тобто у нього виник умисел на викрадення санок, які він побачив, зайшовши на територію подвір`я, саме він їх виніс з території домогосподарства ОСОБА_11 , тобто вже самостійно отримав можливість ними розпорядитись і самостійно їх реалізував, що підтверджується показаннями обвинуваченого, свідка ОСОБА_17 та протоколом слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 . При цьому достатньої сукупності належних та допустимих доказів, які б спростовували показання обвинувачених в частині того, що ОСОБА_32 не був обізнаний з намірами брата викрасти санки, не домовлявся про це, не перебував на території подвір`я ОСОБА_11 , не заволодівав санками, не реалізовував їх разом з ним, стороною обвинувачення не надано.

Крім того, наявність лише протоколів слідчих експериментів вочевидь не може визнаватись достатнім для доведення пред`явленого обвинувачення, оскільки ці докази є лише похідним. При цьому, суд виходить з того, що достатність доказів визначається як наявність у кримінальному провадженні такої сукупності доказів, яка викликає у суду внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

З огляду на це, дослідивши вище перелічені докази, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності, не дають можливості дійти обґрунтованого висновку щодо участі обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України по епізоду викрадення майна ОСОБА_11 за обставин викладених в обвинувальному акті, а також не доводять вчинення ОСОБА_7 указаного епізоду злочину за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин, оскільки будь-яких доказів, які б з достовірністю свідчили про вчинення ОСОБА_8 указаного злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, під час судового розгляду встановлено не було, то суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_8 епізод викрадення майна належного ОСОБА_11 , а з пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні міри покарання ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які належать до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, його особу, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість не погашена (а.с.179, 180 том 2, а.с. 25,26 том 5), за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Як пом`якшуючі вину ОСОБА_7 обставини по епізоду ОСОБА_11 суд враховує його щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого частиною 2 та 3 статті 185 КК України по епізодам крадіжки майна ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 як обтяжуючу покарання обставину зазначено рецидив злочинів, разом з тим суд вважає, що відповідно до частини 4 статті 67 КК України відсутні підстави вважати указану обставину як обтяжуючу, оскільки така обставина врахована як кваліфікуюча ознака (повторність) вчинених злочинів.

Таким чином, ураховуючи викладене, а також те, що після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі після засудження за злочини проти власності ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення, з огляду на наявність претензій з боку потерпілої ОСОБА_74 , суд вважає за необхідне призначити йому за два епізоди злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі та за один епізод злочину, передбачений частиною 3 статті 185 КК України також у виді позбавлення волі.

При цьому з огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив декілька злочинів, остаточне покарання йому слід визначити на підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Ураховуючи, що ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 10.02.2017 року було задоволено клопотання прокурора та до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.137,138 том 2), який востаннє був продовжений до 25.10.2017 року, тому у строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 10.02.2017 року до 20.06.2017 року включно на підставі частини 5 статті 72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII)з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, а з 21.06.2017 по день ухвалення цього вироку з розрахунку день за день на підставі частини 5 статті 72 КК України(у редакції Закону України від 18.05.2017 № 2046-VIII).

При призначенні міри покарання ОСОБА_8 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, його особу, який раніше судимий за вчинення злочину проти власності, судимість не погашена, за місцем проживання характеризується позтивно, проживає з батьками ОСОБА_75 , 1953 року народження, матір`ю ОСОБА_76 , 1956 року народження, братом та неповнолітнім сином ОСОБА_77 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якого виховує самостійно без матері дитини, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебуває на диспансерному обліку в інфекціоніста Тростянецької ЦРЛ з 2013 року з діагнозом хронічний вірусний гепатит (а.с.8-12 том 3, 92, 93, 151, 178 том 2).

Як пом`якшуючі вину ОСОБА_8 обставини за вчинення злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 КК України по епізоду викрадення майна у ОСОБА_15 , та злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю цих кримінальних правопорушень.

Як обтяжуючі вину ОСОБА_8 обставини за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України суд визнає - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_15 - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України по епізоду крадіжки майна ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , як обтяжуючу покарання обставину зазначено рецидив злочинів, разом з тим суд вважає, що відповідно до частини 4 статті 67 КК України відсутні підстави вважати указану обставину як обтяжуючу, оскільки така обставина врахована як кваліфікуюча ознака (повторність) вчиненого злочину(пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Отже, ураховуючи викладене, всю сукупність характеризуючих обставин, наявність, але і те, що ОСОБА_8 через незначний час після засудження попереднім вироком за вчинення злочину проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення, та з огляду на наявність претензій з боку потерпілої ОСОБА_13 суд дійшов висновку про необхідність призначення останньому:

-за один епізод злочину, передбачений частиною 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі;

-за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185 КК України по епізодам крадіжки майна у ОСОБА_13 та ОСОБА_15 - у виді позбавлення волі;

-за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України, ураховуючи відсутність пом`якшуючих вину обставин та наявність обтяжуючої у виді обмеження волі;

-за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, ураховуючи дві пом`якшуючі вину обставину, позицію потерпілого у виді штрафу.

Остаточне покарання за указані злочини ОСОБА_8 слід визначити на підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Станом на 25.04.2016 відбута ОСОБА_8 міра покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 09.02.2016 становила 28 годин, невідбута міра покарання становила 92 години, проте в період розгляду судом цього провадження покарання у виді 120 годин громадських робіт ОСОБА_8 відбуто повністю (а.с. 77 том 3). За цих підстав при призначенні покарання ОСОБА_8 правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені статтею 71 КК України, застосовуванню не підлягають.

Ураховуючи, що ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 27 вересня 2016 року було задоволено клопотання прокурора та до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, якою також визначено обчислювати строк тримання під вартою з 27.09.2016 року (а.с.165,166 том 1), який востаннє був продовжений до 25.10.2017 року, тому у строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 27.09.2016 року до 20.06.2017 року включно на підставі частини 5 статті 72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, а з 21.06.2017 по день ухвалення цього вироку з розрахунку день за день на підставі частини 5 статті 72 КК України (у редакції Закону України від 18.05.2017 № 2046-VIII).

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов потерпілою ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_7 та з ОСОБА_8 у відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 10000 грн. з кожного та моральної шкоди 10000 грн. з кожного. Позов мотивовано тим, що внаслідок кримінального правопорушення було викрадено та частково знищено її майно, вартість знищеного потерпіла оцінила в 10000 грн., але цю суму ОСОБА_13 просила стягнути з кожного обвинуваченого. Крім того, потерпіла вказала, що у зв`язку з протиправною поведінкою цивільних відповідачів вона зазнала болю та страждань, було порушено її нормальний спосіб життя, була змушена докладати зусиль для захисту своїх прав у правоохоронних органах, звертатись із заявою, брати участь у слідчих діях, у результаті чого загострилась хвороба, відвідувала лікарів, оскільки є інвалідом І групи (а.с.78, 164 том 3).

Обвинувачені проти вимог позову заперечили у повному обсязі. Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не повинен відшкодовувати шкоду, оскільки ліжко повернуто, потерпілій пропонувалось його родичами ремонт або заміну вхідних дверей, які було пошкоджено, проте ОСОБА_13 це не влаштовувало, вона висувала вимоги придбання і установлення саме тих дверей, які вона бачила в магазині. Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив проти позову, оскільки не визнав вину у вчиненні крадіжки та проникненні до домогосподарства ОСОБА_13 .

Відповідно до статті 128 КПК України цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними цим кодексом, до них також застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_13 в частині стягнення з обвинувачених майнової шкоди суд виходить з того, що викрадене майно потерпілій було повернуто, і як вона зазначила ліжко повернуто не пошкоджене і придатне до використання.

З досліджених судом протоколів огляду місця події від 08.02.2016 за місцем знаходження домогосподарства по АДРЕСА_6 , належного ОСОБА_13 з фототаблицями до нього, установлено пошкодження вхідних дверей, навісного замка та частини дверного короба.

Потерпіла ОСОБА_13 в обґрунтування заявленого розміру майнової шкоди в сумі 10000 грн. з кожного обвинуваченого не надала жодного доказу та обґрунтування в чому полягає завдана їй майнова шкода, відсутній будь-який розрахунок шкоди. Крім того, доказів фактично понесених затрат на відновлення пошкоджених вхідних дверей чи доказів вартості відновлення замка та пошкодженої обшивки та короба потерпілою не надано.

Ураховуючи вимоги статей 10, 60 ЦПК України на потерпілу як на цивільного позивача покладено тягар доказування розміру завданої майнової шкоди. Оскільки матеріали кримінального провадження будь-яких доказів про те, що розмір прямої дійсної шкоди завданої ОСОБА_13 становить суму заявленого нею у позові розміру, то її вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на те, що внаслідок протиправної поведінки потерпіла ОСОБА_13 безумовно зазнала моральної шкоди, пов`язаної з пошкодженням її майна, вжиттям нею заходів, необхідних для відновлення її прав, остання є інвалідом, особою похилого віку (78 років), є інвалідом, пересувається із сторонньою допомогою. Також суд враховує, що у результаті вчиненого обвинуваченими злочину особа, яка орендувала житло потерпілої (свідок ОСОБА_54 ) припинила там проживати, у результаті чого остання втратила дохід.

Ураховуючи викладене, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що є підстави для часткового задоволення вимог ОСОБА_13 в частині стягнення з обвинувачених на її користь по 1000 грн. з кожного у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 100 КПК України, речові докази: дитячі санки, металеву раковину із нержавіючої сталі сріблястого кольору; металеве панцирне ліжко алюмінієвий бідон повернутий власникам під зберігальну розписку, вважати повернутими власникам; дві сім картки: одна оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 та інша оператора мобільного зв`язку «МТС» з номером НОМЕР_4 , мобільний телефон марки Nokia 105 RM-1133 DUALSIM імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 ,я кі передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_14 (а.с.49,50 том 2), вважати повернутим власнику.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до ст.124 КПК України, стягнути з обвинувачених в дохід держави. Зокрема, з обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають стягненню в дохід держави витрати за проведення товарознавчих експертиз, у тому числі у дольовому порядку по епізоду крадіжки майна ОСОБА_13 та ОСОБА_12 680,71 грн. ((184,14 грн. : 2) + (122,76 грн. :2) + 263,88 грн. + 263,38 грн.) (а.с.83,207 том 2, а.с.2 том 3). З обвинуваченого ОСОБА_7 слід стягнути в дохід держави витрати за проведення товарознавчих експертиз, у тому числі у дольовому порядку по епізоду крадіжки майна ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в сумі 337,59 грн. ((184,14 грн. : 2) +(122,76 грн. :2) +184,14 грн.)) (а.с.191, 207, 234 том 2).

У цьому кримінальному провадженні до обвинувачених було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який не змінювався та не скасовувався. Оскільки ризики, з урахуванням яких було застосовано запобіжний захід і здійснювалось його продовження, не відпали, продовжують існувати, зокрема ризик переховування від суду, інші, більш м`які види запобіжних заходів не можуть на переконання суду запобігти указаному ризику, суд відповідно до частини 2 статті 377 КПК України дійшов висновку про наявність підстав для залишення без змін застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до визначеної ухвалою Тростянецького районного суду від 29.08.2017 року строку до 25 жовтня 2017 року ( а.с.84,85 том 5).

На підставі викладеного та керуючись положеннями статей 368, 370-374, 377, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 185 КК України, частиною 3 статті 185 КК України, і призначити йому покарання:
за частиною 2 статті 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
за частиною 3 статті 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_78 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до 25 жовтня 2017 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_78 обчислювати з дня взяття під варту, тобто з 10.02.2017 року.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення на підставі статті 72 КК України за період з 10.02.2017 року до 20.06.2017 року включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, а з 21.06.2017 по день ухвалення цього вироку, тобто по 31.08.2017 року з розрахунку день за день.
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 та 3 статті 185 КК України, частиною 2 статті 389 КК України, частиною 2 статті 190 КК України, і призначити йому покарання:
за частиною 3 статті 185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
за частиною 2 статті 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
за частиною 2 статті 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
за частиною 2 статті 190 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) грн.
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_79 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_79 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до 25 жовтня 2017 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_79 обчислювати з дня взяття під варту, тобто з 27.09.2016 року.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_79 строк його попереднього ув`язнення на підставі статті 72 КК України за період з 27.09.2016 року до 20.06.2017 року включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, а з 21.06.2017 по день ухвалення цього вироку, тобто по 31.08.2017 з розрахунку день за день.
Цивільний позов ОСОБА_80 про стягнення з обвинувачених моральної та матеріальної школи - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_80 1000 (тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої злочином.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_80 1000 (тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої злочином.
У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_80 відмовити.
Речові докази: дитячі санки повернуті ОСОБА_81 ; металеву раковину із нержавіючої сталі сріблястого кольору повернуту ОСОБА_82 ; металеве панцирне ліжко повернуте власнику ОСОБА_83 ; алюмінієвий бідон повернутий власнику ОСОБА_84 вважати повернутими власниками; дві сім картки: одна оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 та інша оператора мобільного зв`язку «МТС» з номером НОМЕР_4 , мобільний телефон марки Nokia 105 RM-1133 DUALSIM імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 ,які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_85 вважати такими, що повернуті власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 337 (триста тридцять сім) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 680 (шістсот вісімдесят) грн. 71 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченим.

Суддя ОСОБА_1