Справа № 373/495/17

У Х В А Л А
23 березня 2017 року м. Переяслав-Хмельницький
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
06.03.2017 до суду надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , складений 28.02.2017 та затверджений прокурором військової прокурори Дарницького гарнізону ОСОБА_3 .
У підготовчому судовому засіданні при обговоренні питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК на запитання головуючого прокурор вказав, що у формулюванні обвинувачення ним допущена технічна помилка та замість слова «обвинувачується» вказано слово «підозрюється». Прокурор зазначив, що ця помилка може бути виправлена шляхом внесення змін до обвинувального акту.
Обвинувачений не висловив заперечень щодо відповідності обвинувального акту вимогам КПК України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 закріплено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до положень статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено, крім іншого: верховенство права, законність, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумні строки.
Стаття 8 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Приписами ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині як виправдувального, так й обвинувального вироків суд має зазначити формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним (для першого випадку) або доведеним (у другому випадку).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.
Оцінюючи пояснення прокурора щодо зазначеної вище «помилки» суд доходить висновку про безпідставність такого твердження, оскільки й у назві обвинувального акту зазначається про те, що він складений у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_4 , а положення ст. 338 КПК України передбачають наявність конкретних підстав для зміни обвинувачення в суді, які відмінні від тих, що зазначені прокурором.
За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні не відповідає вимогам КПК України й розгляд кримінального провадження за цим обвинувальним актом порушуватиме право обвинуваченого на справедливий суд.
Стала судова практика щодо розгляду кримінальних проваджень у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій свідчить про те, що зазначення у формулюванні обвинувачення не обвинувачення, а підозри, є підставою для скасування судових рішень за результатами розгляду таких кримінальних проваджень.
Зважаючи на це, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рекомендовано судам з метою ухвалення законних та обґрунтованих судових рішень ретельно перевіряти у підготовчому судовому засіданні відповідність обвинувального акта вимогам законодавства, а також звернути особливу увагу місцевих судів на відповідність ухвалених ними вироків вимогам ст. 374 КПК, зокрема викладенню ними формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів, їх аналіз.
Також, суд звертає увагу на те, що лише з пояснень прокурора у підготовчому судовому засіданні ним роз`яснено момент початку вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину та виокремлено його від моменту виникнення умислу на вчинення цього злочину. З наведених в обвинувальному акті обставин без відповідних роз`яснень зазначене немає можливості виокремити та врахувати при визначенні чіткості обвинувачення.
Вбачається, що право суду повернути обвинувальний акт прокурору, закріплене у ст.314 КПК України, запроваджено законодавцем саме з метою усунення виявлених невідповідностей обвинувального акту, які можуть спричинити неможливість дотримання загальних засад та завдань кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7 - 9, 26, 291, 314, 372 КПК України,
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1