СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/1096/16-к
Провадження №1-кп/547/13/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року смт. Семенівка, Полтавська область
Семенівський районний суд Полтавської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3 ,
потерпілий ОСОБА_4 ,
обвинувачена ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000327 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Красне, Карлівського району Полтавської області, громадянин України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, не заміжем, безробітна,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 згідно наказу директора територіального центру соціального обслуговування Семенівської райдержадміністрації Полтавської області № 31 від 12.08.2013 прийнята на посаду соціального працівника по смт Семенівка, Семенівського району, Полтавської області.
29.12.2015 між ОСОБА_4 та територіальним центром соціального обслуговування Семенівської райдержадміністрації Полтавської області укладено договір строком дії до 28.12.2016 про соціальне обслуговування одинокого громадянина з ІV групою рухової активності відділенням соціальної допомоги вдома.
У подальшому ОСОБА_5 під час виконання умов договору про надання соціальної допомоги потерпілому ОСОБА_4 29.08.2016 приблизно в обідній час, заздалегідь знаючи про місце зберігання останнім грошових коштів, маючи прямий умисел, спрямований на таємне їх викрадення у сумі 5000,00 грн, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись довірою потерпілого, маючи вільний доступ до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрала із тряпчаної барсетки чорного кольору грошові кошти у сумі 4500,00 грн.
Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 31.08.2016 у післяобідній час, перебуваючи у будинку ОСОБА_4 за вище вказаною адресою, під час виконання умов договору про надання соціальної допомоги, скориставшись довірою та відсутністю останнього, шляхом вільного доступу таємно викрала із тряпчаної барсетки чорного кольору грошові кошти у сумі 500,00 грн.
У подальшому ОСОБА_5 викраденими грошима розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 5000,00 грн.
Зазначеними діями обвинувачена ОСОБА_5 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачена і потерпілий підтвердили, що 22.11.2016 між ними укладено угоду про примирення. Просили суд затвердити угоду.
Прокурор вважав можливим затвердити угоду, вказавши що вона відповідає вимогам закону, та призначити обвинуваченій узгоджене покарання.
Вирішуючи у порядку ст. 474 КПК України питання можливості затвердження угоди про примирення від 22.11.2016, укладеної між підозрюваною ОСОБА_5 і потерпілим ОСОБА_4 , суд встановив таке.
За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Одним із рішень, яке може бути прийняте судом у підготовчому судовому засіданні, є, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, затвердження угоди.
В угоді про примирення від 22.11.2016 сформульовано обвинувачення ОСОБА_5 та його правова кваліфікація, які за змістом повністю відповідають зазначеному обвинуваченню, у т.ч. пред`явленому ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні відповідно до обвинувального акта від 22.11.2016.
Сторони угоди погодили, що правовою кваліфікацією обвинувачення є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо злочинів середньої тяжкості.
Сторони угоди узгодили покарання підозрюваної (обвинуваченої) у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.
Угодою передбачено та роз`яснено наслідки її укладення і затвердження, у т.ч. обмеження права оскарження вироку, який може бути ухвалено за наслідками розгляду та затвердження угоди судом, наслідки невиконання угоди.
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні просила вказану угоду затвердити, повідомила, що дійсно взяла гроші у потерпілого, які потім повернула, жалкує про вчинене, просила потерпілого пробачити її за вчинене; надала згоду на застосування вказаного в угоді виду та розміру покарання.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні просив вказану угоду затвердити, підтвердив, що викрадені гроші йому повністю повернуто, він пробачив обвинувачену, не має до неї претензій майнового або немайнового характеру, вважає, що її покарання повинно бути несуворим.
В угоді зазначено, що потерпілому повернуто підозрюваною усі викрадені кошти, що потерпілий не має претензій до обвинуваченої, цивільний позов не заявляв, так як претензій матеріального і морального характеру не має, з підозрюваною ОСОБА_5 примирилися. На повернення коштів також вказує розписка потерпілого від 04.11.2016.
Потерпілий, обвинувачена, прокурор у судовому засіданні ствердили, що під час укладення угоди дотримано відповідні вимоги і правила законів України, просили суд затвердити угоду, призначивши обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.
Суд шляхом опитування сторін угоди про примирення переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміє права обвинуваченого, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд встановив, що зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України. Відтак, оскільки умови угоди про примирення відповідають вимогам КПК України, КК України, учасники судового провадження вказали на можливість затвердження судом угоди, суд робить висновок про наявність достатніх правових підстав для затвердження угоди про примирення від 22.11.2016.
Обвинувачена є здоровою, на обліку у психіатра або нарколога не перебуває, за місцем попередньої роботи і проживання характеризується позитивно, несудима.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд робить висновок, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами угоди покарання відповідає правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
За таких обставин суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила щодо потерпілого ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за який обвинуваченій слід призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Цивільний позов не пред`явленою.
Реєстр матеріалів досудового розслідування не вказує на існування речових доказів.
Види та розмір процесуальних витрат не встановлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався, клопотання про його застосування не надходило.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 371, 373-376, 392-395, 468, 469, 471, 473-475, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 22.11.2016 між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, за яким призначити їй покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення від 22.11.2016, у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Семенівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1