Справа № 541/2476/16-к
Провадження № 1-кп/541/22/2017
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді кримінальне провадження № 0001095 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миргорода Полтавської області, громадянки України, не заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, працюючої адміністратором у букмекерській конторі «Фаворит», раніше не судимої, проживаючої в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
22 вересня 2016 року, близько 13 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на третьому поверсі приміщення загальноосвітньої середньої школи 1-3 ступенів ім.П.Мирного, що в м.Миргороді по вул.Гоголя, 173/2, а саме біля кабінету № 317, з метою захистити свого сина, діючи з умислом, що виник раптово, усвідомлюючи протиправність своїх дій, правою рукою схопила неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за шию, застосувавши силу, стиснула пальці, почала душити та трусити потерпілого, висловлюючи при цьому погрози в бік ОСОБА_4 . В результаті дій ОСОБА_6 потерпілому були завдані тілесні ушкодження у вигляді саден, що розташовані на боковій поверхні шиї зліва у верхній третині та передньо-боковій поверхні шиї зліва у верхній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 345 від 04.10.2016 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину не визнала посилаючись на те, що вона захищала свого сина він знущання з боку потерпілого і не мала наміру його душити чи завдавати тілесні ушкодження. По суті обвинувачення суду пояснила, що з початку вересня 2016 року її старший син ОСОБА_8 почав скаржитись, що з`явився старшокласник, який приходить до нього в клас, переслідує по школі та ображає, в зв`язку з чим він не хоче ходити до школи, але вона на це не дуже звертала увагу, тому що в неї нещодавно померла мати і їй було дуже тяжко. 22 вересня 2016 року вона прийшла до школи після четвертого уроку щоб забрати свого меншого сина. До його класу підійшов і старший син ОСОБА_9 . Вона запропонувала йому домовитись з вчителем про те щоб його відпустили з останнього уроку і вони пішли у клас. Денис почав підніматись по сходах, а вона з меншим сином йшла за ним. В цей час, на її очах, потерпілий штовхнув ОСОБА_9 зі сходів, той впав і схопився за перила щоб не покотитися по сходах, а потерпілий стояв над ним. Вона підскочила, схопила його за куртку та відтягла, при цьому потерпілий бив її по руках, погрожуючи що він зараз подзвонить і «їй буде». Вона потерпілого не душила, тримала його за комір куртки, можливо зачепила нігтем за шию, коли відтягувала, при цьому наступила йому на ногу, щоб він не втік. Поруч стояли її діти, друг потерпілого, який казав «що ви робите?», на що вона йому сказала щоб він йшов звідти. Також проходив вчитель фізики, а більше нікого не було. Потім підійшла вчителька, сказала, що треба розмовляти з вчителями. Вона відповіла, що це не допомагає, тому що вона неодноразово зверталась до класних керівників своїх дітей зі скаргами на образи своєї дитини, але реакції не було ніякої. Вона знає, що не мала права так поводитись з чужою дитиною, просила вибачення у його матері, але її вибачення не були почуті. 3 жовтня 2016 року її сина ОСОБА_9 в школі побили до струсу мозку, при цьому казали що це «за ОСОБА_10 ». Також надходили погрози його двоюрідному брату.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, її вина у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому повністю підтверджується такими доказами, дослідженими судом:
- показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні повідомив, що 22 вересня 2016 року, у школі, коли продзвенів дзвінок, він спускався з третього поверху по сходах. В цей час обвинувачена зі своїм сином ОСОБА_8 піднімалась вгору. Денис показав на нього пальцем і сказав, що він його ображав. Обвинувачена взяла його правою рукою за шию та почала душити. Він казав їй, що її сина не чіпав, але вона сказала, що виведе його за школу і там з ним покінчить. При цьому наступила йому на ногу, щоб він не втік, але він не тікав, лише убрав її руку, тоді вона смикнула його за руку та почала закручувати комір куртки так, що той здавлював шию. Це все бачили інші учні та вчитель фізики, який проходив мимо. Дії обвинуваченої припинила вчителька математики коли вже продзвенів дзвінок на урок. Повідомив, що ОСОБА_9 він не ображав, знає його з вересня 2016 року, тому що його друг ходив до ОСОБА_9 в клас спілкуватись, а він ходив разом з ним;
- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що 22 вересня 2016 року, коли йшов на урок, на третьому поверсі, біля сходів, неподалік 317 кабінету, бачив як обвинувачена схопила ОСОБА_12 однією рукою за шию, а іншою за кофту, яку закручувала та щось йому говорила а той стояв дивився та намагався вирватись. Їх розмирила вчителька математики ОСОБА_13 . Після цього він з ОСОБА_10 пішов у клас і той показував йому подряпини на шиї та казав, що він навіть не зустрічався з ОСОБА_9 ;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що 22 вересня 2016 року, ідучи на перерві між уроками до себе в кабінет, на третьому поверсі, біля 317 кабінету, побачив як обвинувачена та потерпілий спорили між собою. При цьому обвинувачена підняла руки до шиї чи коміру куртки потерпілого та казала: «щоб я більше не бачила, щоб ти до нього наближався». Дитина щось відповіла і жінка почала опускати руки, а він пішов до себе в кабінет, не втручався, тому що не бачив реальної загрози для життя дитини;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працює медсестрою травматологічного відділення Миргородської ЦРЛ. 22 вересня 2016 року, близько 15 години, коли вона була на зміні, до травмпункту звернулась мати з потерпілим, яка повідомила, що його душила в школі чиясь мати. У потерпілого були виявлені осадження на шиї, його оглядав лікар та робив відповідні записи;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка повідомила, що 22 вересня 2016 року, вона вийшла після уроку з 317 кабінету, побачила групу дітей і зрозуміла що там відбувається якийсь конфлікт. Вона зайшла всередину групи і розвела в різні сторони потерпілого і обвинувачену, щодо якої не одразу зрозуміла, що це не учениця школи а мати учня. Потім вона сказала обвинуваченій, що проблеми так не вирішуються, треба звертатись до класного керівника, на що та відповіла, що це не допомагає. В учительській вона розповіла про конфлікт класному керівнику ОСОБА_12 , яка пішла шукати його а потім привела до неї і показала пошкодження на його шиї;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка повідомила, що є класним керівником потерпілого. 22 вересня 2016 року під час уроків ОСОБА_16 їй повідомила що у ОСОБА_18 стався конфлікт з матір`ю одного з учнів. Вона пішла до ОСОБА_10 , побачила на шиї червоні плями, про що повідомила його матері. Потерпілий їй сказав, що його давила за шию обвинувачена, він не знає за що. Раніше до неї скарг на поведінку ОСОБА_10 , чи про те, що він знущається над іншими учнями, не надходило;
- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що 22 вересня 2016 року бачила в коридорі на третьому поверсі школи як обвинувачена правою рукою душила ОСОБА_18 за шию. Їх розборонила вчителька математики;
- висновком експерта № 345 від 04.10.2016, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_4 виявлено такі тілесні ушкодження: садна, що розташовані на боковій поверхні шиї зліва у верхній третині та передньо-боковій поверхні шиї зліва у верхній третині, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, можливо, при стисненні шиї руками та пошкодженням її нігтями, по давності утворення можуть відповідати даті 22.09.2016 та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані пошкодження могли утворитися за обставин, вказаних потерпілим;

- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 12.10.2016, під час якого потерпілий ОСОБА_4 вказав місце, механізм та обставини нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченою;

- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 13.10.2016, під час якого свідок ОСОБА_20 розказав та показав обставини нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_4 ;

- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 13.10.2016, під час якого свідок ОСОБА_11 розказав та показав обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_4 ;

- висновком експерта № 373 від 26.10.2016, згідно якого враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, вони могли утворитися за обставин, вказаних потерпілим та свідками під час слідчих експериментів.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, беручи до уваги той факт, що в ході судового розгляду кримінального провадження не здобуто будь-яких об`єктивних даних на підтвердження того, що потерпілий міг отримати виявлені у нього тілесні ушкодження в інший час та за інших обставин, ніж встановлені у справі, суд приходить до висновку про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , що виразилось у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 , мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Обвинувачена ОСОБА_6 винна у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення. Посилання обвинуваченої та захисту на відсутність її вини в зв`язку з тим, що вона захищала свою дитину, суд вважає безпідставним, оскільки з досліджених судом доказів, в т.ч. показань обвинуваченої та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , не вбачається наявність під час вищезазначеної події реальної загрози життю чи здоров`ю сина обвинуваченої ОСОБА_22 , що потребувала б вчинення обвинуваченою інкримінованих їй дій, а також вбачається, що інформація про те, що потерпілий раніше ображав її сина, була отримана обвинуваченою вже після вчинення нею цих дій. При цьому, згідно показань свідка ОСОБА_17 , раніше до неї, як до класного керівника, скарг на поведінку потерпілого не надходило.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, та особу винної, яка має молодий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої, суд не вбачає.
З урахуванням зазначеного вище суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, що на думку суду сприятиме досягненню мети її виправлення і перевиховання та слугуватиме мірою запобігання вчинення нових злочинів у майбутньому.
Цивільний позов, речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в сумі становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1