Справа № 645/2302/17
Провадження № 1-кп/645/365/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2017 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , , прокурора Харківської місцевої прокуратри №3 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харкова, громадянку України, не одружену, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
ОСОБА_4 08.03.2017 року, приблизно о 20 год. 30 хв., перебувала в гостях у раніше знайомого їй ОСОБА_5 , за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходилась сусідка ОСОБА_5 ОСОБА_6 , у якої при собі мався належний їй мобільний телефон «NOMI I 5030 GOLD», під час перебування у вищевказаній кімнаті ОСОБА_7 залишила свій мобільний телефон на дивані, що помітила ОСОБА_4 . В цей час у неї виник намір на таємне викрадення майна, належного ОСОБА_7 . Так, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволіклася та за її злочинними діями ніхто не спостерігає, узяла з дивану, тим самим таємно викрала, мобільний телефон «NOMI I 5030 GOLD» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартістю 1909 гривень.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 беззаперечно визнала себе винною у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, пояснила суду про обставини викладені вище, зазначивши, що дійсно 8 березня 2017 року в вечірній час, вона таємно заволоділа телефоном ОСОБА_7 ..
Показання обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам справи, які вона не заперечує, як і кількість і вартість викраденого майна. З урахуванням повного визнання вини у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, вважає за доцільне дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченої та цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Вину обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не засуджена, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є умисним злочином середньої тяжкості, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченої, відношення обвинуваченої до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженої, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням обвинуваченої від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки її виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а також додатково обов`язок, необхідний і достатній для її виправлення, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України
У справі наявні процесуальні витрати за проведення: судово-товарознавчої експертизи у розмірі 990 грн. 00 коп., які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК України.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов на суму 6000 гривень: 3000 грн., 00 коп. у якості відшкодування матеріальної шкоди, а також 3000 гривень у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
При вирішенні питання щодо цивільного позову суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості,та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Згідно абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Як зазначає у цивільному позові ОСОБА_7 вартість заподіяної їй шкоди, тобто вартість викраденого у неї телефону«NOMI I 5030 GOLD» складає 3000 гривень, однак не надано жодних доказів, що саме такою є його вартість, у той час, як вбачається з судово-товарознавчої експертизи №5768 від 18.04.2017 року, вартість викраденого майна на момент скоєння кримінального правопорушення з урахуванням зносу склала 1909 гривень., у зв`язку з чим саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 .
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому стягненню з ОСОБА_4 , виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ст. 23 ЦК України, а також п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Суд вважає необхідним визнати наявність отримання потерпілою моральної шкоди, приймає до уваги той факт, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного протиправними діями обвинуваченої.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 500 гривень, оскільки тягар цивільної відповідальності у даному випадку має нести винна у завданні шкоди особа, якою є обвинувачена ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
У зв`язку зі звільненням засуджену ОСОБА_4 з випробуванням покласти на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Також додатково покласти на засуджену ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1909 грн. (тисяча дев`ятсот дев`ять гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 500 грн. (п`ятсот гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім..Засл. проф.. М.С, Бокаріуса процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи №5768 від 18.04.2017 рокуу сумі 990 грн. 00 коп. (дев`ятсот дев`яносто гривень).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя