У х в а л а

16 травня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3., розглянувши заяву захисника ОСОБА_4. про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_2 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Апеляційний суд Автономної Республіки Крим вироком від 22 лютого 2006 року засудив ОСОБА_2 за пунктом «г» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Верховний Суд України ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ від 4 травня 2006 року зазначений вирок щодо ОСОБА_2 залишив без зміни.

Верховний Суд України постановою Судової палати у кримінальних справах від 19 березня 2015 року скасував ухвалу колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 4 травня 2006 року щодо ОСОБА_2, а справу направив на новий касаційний розгляд.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 22 березня 2016 року вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 22 лютого 2006 року щодо ОСОБА_2 залишив без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_5. - без задоволення.

У заяві захисник ОСОБА_4 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_2 на підставі пунктів 1 і 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку із неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, та невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Заявник вважає, що має місце неоднакове застосування норми, яка регулює порядок обчислення строків давності, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинені злочини, - стаття 48 КК 1960 року та стаття 49 Кримінального кодексу України (далі - КК)

На обґрунтування неоднакового правозастосування до заяви додано копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2017 року, 15 березня 2017 року, 7 лютого 2017 року, 10 листопада 2016 року, 8 листопада 2016 року, 22 вересня 2016 року, 10 квітня 2014 року, 21 травня 2013 року, 12 жовтня 2012 року.

На думку захисника рішення касаційного суду щодо ОСОБА_2 також не відповідає висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду України від 5 вересня 2013 року та 19 березня 2015 року.

Заявник просить змінити зазначене судове рішення, визначити засудженому ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років та на підставі частини п'ятої статті 72 КК звільнити його від відбування покарання.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 13 травня 2016 року в цій справі відкрито провадження з метою її розгляду Верховним Судом України, у зв'язку з чим необхідно здійснити передбачені законом підготовчі дії,.

На підставі наведеного, керуючись статтями 452 КПК,

у х в а л и л а:

Витребувати матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_2.

Направити копію ухвали до Апеляційного суду м. Києва.

Справу щодо ОСОБА_2 розглянути у відкритому судовому засіданні.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3