У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000378 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 травня 2016 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь:
ТОВ «Харківський завод ЖБК-5» 72 600 грн матеріальної шкоди;
держави 2119 грн 30 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено. Відповідно до положень п. «в» ст. 1, ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного цим вироком основного покарання. В решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, обіймаючи посаду директора ТОВ «Харківський завод ЖБК-5» (відповідно до наказу № 127-к від 28.11.2011р.), будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, за обставин, викладених у вироку, в невстановлений досудовим розслідуванням час, умисно, з метою особистого збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, склав фіктивний Договір № 10 від 06.12.2010р. (відповідно якого ФОП « ОСОБА_6 » мав надати замовнику ТОВ «Харківський завод ЖБК-5» в особі директора ОСОБА_7 юридичні послуги) та Акт прийому-передачі виконаних робіт від. 09.11.2012р. Вказаний Договір ОСОБА_6 підписав як ФОП « ОСОБА_6 » з одного боку та від імені колишнього директора ТОВ «Харківський завод ЖБК-5» ОСОБА_7 (як замовника) з іншого боку.
Після цього, ОСОБА_6 , виконуючи свої організаційно-розпорядчі функції директора ТОВ «Харківський завод ЖБК-5», 09 та 13 листопада 2012 року перерахував з рахунку ТОВ «Харківський завод ЖБК-5» на рахунок ФОП « ОСОБА_6 », який належить йому, грошові кошти у розмірі 44 800 грн та 15 200 грн відповідно, чим спричинив ТОВ «Харківський завод ЖБК-5» матеріальної шкоди на загальну суму 60 000 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду, звільнення його на підставі п. «в» ст. 1, ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» як від основного, так і додаткового покарань. Крім того, просить відмовити у задоволенні цивільного позову. Зазначає про безпідставне посилання на вчинення ним корупційного злочину.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація його дій, відповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі в касаційній скарзі не оскаржуються.
Посилання засудженого на неправильне застосування апеляційним судом положень Закону України «Про амністію у 2014 році» є безпідставними.
Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, а відповідно до ст.14 цього ж Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом.
З матеріалів провадження та змісту ухвали вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на вказаний вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 травня 2016 року, в якій, зокрема, порушував питання про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році».
Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження та врахувавши дані про особу засудженого, дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 на підставі п. «в» ст. 1, ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» від основного покарання та відсутність підстав для його звільнення від додаткового покарання (призначені за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України), оскільки завдана цим злочином шкода протягом тривалого часу не відшкодована. При цьому суд обґрунтовано зазначив, що звільнення особи від додаткового покарання на підставі норм цього Закону не є імперативним.
Не заслуговують на увагу й вимоги засудженого щодо відмови у задоволенні цивільного позову, оскільки цивільний позов є обґрунтованим і його було розглянуто в кримінальному провадженні згідно з вимогами закону.
Разом із цим доводи засудженого про безпідставність посилання на вчинення ним корупційного злочину заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
З матеріалів провадження та змісту ухвали вбачається, що апеляційний суд, обґрунтовуючи відсутність підстав для звільнення засудженого від додаткового покарання, послався, в тому числі, на те, що відповідно ст. 45 КК України вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до корупційних.
При цьому судом не враховано, що зміни до ст. 45 КК України (статтю доповнено приміткою про перелік злочинів, які визнаються корупційними), внесено на підставі Закону України «Про Національне антикорупційне бюро» від 14 жовтня 2014 року, а злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_6 , скоєно в 2012 році.
За таких обставин відповідні посилання на вчинення ОСОБА_6 корупційного злочину підлягають виключенню з мотивувальної частини ухвали суду апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, виключити з її мотивувальної частини посилання на вчинення ОСОБА_6 корупційного злочину.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ __________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3