11-кп/775/203/2014(м)
266/156/14-к

Єдиний унікальний номер 266/156/14-к Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11кп/775/203м/2014 доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, який має двох неповнолітніх дітей, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і йому призначене покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_8 на користь місцевого бюджету Маріупольської міської ради суму матеріальної шкоди в розмірі 8008 гривень, витрачену на лікування потерпілої ОСОБА_7 , процесуальні витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи у розмірі 611,80 гривень на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 15000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду 17 липня 2013 року приблизно в 07-00 годині ОСОБА_8 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним ОСОБА_10 , рухався по проїжджій частини вул. Ушакова в Приморському районі м Маріуполя з боку вул. Латишева в напрямку с. Мелекіно. Перебуваючи в районі будинку № 7 по вул. Ушакова, водій ОСОБА_8 проявив неуважність і необережність порушивши вимоги п. 2.1 (а), п. 2.3 (б), п. 2.10, п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Рухаючись по вул. Ушакова, та наближаючись до будинку № 7, де розташована зупинка громадського транспорту для приміських автобусів, на якій за межами проїжджої частини стояла потерпіла ОСОБА_7 , водій ОСОБА_8 відволікся від керування автомобілем у дорозі, перестав стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну, а перед перестроюванням і будь якою зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, різко здійснив маневр - поворот праворуч по ходу свого руху, заїхав на бордюрний камінь, за межі проїжджої частини, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , і не знижуючи швидкості руху, здійснив маневр повороту вліво, виїхавши знову на проїжджу частину АДРЕСА_3 , де скинув з капоту автомобіля потерпілу ОСОБА_7 , і, не зупиняючись, зник з місця події.

В результаті наїзду потерпілій ОСОБА_7 були причинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лонної і сідничної кісток ліворуч, забій грудної клітини ліворуч, струс головного мозку, забій лівої нирки, закритого міжвиросткового перелому лівої великогомілкової кістки, закритого перелому голівки лівої малогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад двадцять один день.

В причинному зв`язку з настанням події полягає порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 2.1 (а), п. 2.3 (б), 2.9(а),п. 2.10, п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Кримінальне провадження розглянуто у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання.

Посилається на однобічність і неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Вказує, що суд поверхнево розглянув справу та неправильно оцінив здобуті докази. Зокрема зазначає, що судом не враховано, що у ОСОБА_8 на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, він не має судимостей та негативних характеристик за місцем проживання. Вважає, що з урахуванням усіх обставин, наявні підстави для застосування положень ст.75 КК України.

30 травня 2014 року до апеляційного суду надійшло письмове клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому останній просить застосувати до нього вимоги Закону України «Про амністію в 2014 році», звільнивши його від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав своє клопотання про застосування амністії, посилаючись на те, що має дітей 1999 та 2000 років народження, відносно яких не позбавлений батьківських прав, тому підпадає під дію Закону України «Про амністію в 2014 році», потерпілу, яка заперечувала проти клопотання обвинуваченого, думку прокурора, що не заперечував проти задоволення зазначеного клопотання, вважаючи, що наявні підстави для застосування вимог п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та учасниками судового розгляду не оспорюється.

Обираючи вид і міру покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_8 не судимий в силу ст. 89 КК України, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, частково відшкодував завдану шкоду. При цьому судом першої інстанції взято до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, що враховано судом як обставину, що пом`якшує покарання, у якості обставин що обтяжують покарання враховано скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі. Разом з тим суд належним чином мотивував своє рішення щодо неможливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

Тому на переконання колегії суддів призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Стаття 86 КК України регламентує, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

19 квітня 2014 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 8 квітня 2014 року.

Положення пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачають звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 , визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 має дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківських прав, що підтверджується повідомленням, виданим Органом опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області № 01-525-11 від 16 червня 2014 року, згідно з яким у період з 2006 року по теперішній час питання щодо позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_8 не розглядалось.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять даних, які б свідчили про існування обставин, що унеможливлюють застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 8 квітня 2014 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що клопотання обвинуваченого про звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 407,418,419, п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_8 без змін.

ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, призначеного вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2014 року, на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 8 квітня 2014 року.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4