Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2017 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю:
захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 11.03.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання, слідчий суддя,-
В С Т А Н О В И В :
19.04.2016 року ОСОБА_3 звернуся з вищезазначеною скаргою до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.
27.10.2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ухвалено направити до Апеляційного суду м. Києва подання про визначення підсудності провадження за скаргою ОСОБА_3
21.11.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва матеріали провадження за скаргою ОСОБА_3 направлено для розгляду до Подільського районного суду м. Києва, які отримано останнім 02.12.2016 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 вказує на те, що ГСУ Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000266, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2012 року, за заявою ОСОБА_6 щодо вчинення стосовно нього кримінальних правопорушень працівниками Генеральної прокуратури України, суддями Печерського районного суду міста Києва та Апеляційного суду м. Києва під час розслідування, розгляду в суді першої та апеляційної інстанції кримінальних справ № 49-3028 і № 49-3079.
Зазначає, що 12.04.2016 року його захисником поштою отримано копію постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 11.03.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.
Вважає, що вищезазначена постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 є незаконною і необґрунтованою, належними чином не вмотивованою та винесена з порушенням кримінального процесуального законодавства України.
Так відповідно до повідомлення про підозру від 12.08.2014 року ОСОБА_3 , як слідчий Генеральної прокуратури України, 27.12.2010 року вчинив за попередньою змовою з першим заступником Генерального прокурора України ОСОБА_7 завідомо незаконне затримання та тримання ОСОБА_6 під вартою, що спричинило тяжкі наслідки, а також підбурював суддю Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 до постановлення завідомо неправосудної постанови від 27.12.2010 року про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з підписки про не виїзд на тримання під вартою.
Зазначає, що в ході досудового розслідування слідством не тільки не встановлено, що ним, як слідчим Генеральної прокуратури України здійснено завідомо незаконне затримання ОСОБА_6 , а й не встановлено, що перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_7 давав йому будь-які вказівки, у тому числі незаконні, щодо його затримання, а також те, що він та перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_7 підбурювали суддю Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 до постановлення завідомо неправосудної постанови від 27.12.2010 року. Навпаки, зазначені у повідомленні про підозру від 12.08.2014 року обставини спростовані здобутими під час досудового розслідування доказами.
Звертає увагу слідчого судді на те, що у постанові заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 11.03.2016 року вибірково оцінено докази, зібрані під час досудового розслідування, що свідчить про упередженість під час її винесення та невідповідність висновків у ній фактичним обставинам провадження, а тому за таких обставин вказана постанова є незаконною і необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримує скаргу з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить слідчого суддю її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання слідчого суддю не повідомив.
Слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності прокурора, відповідно до вимог ст. 306 КПК України.
Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Так слідчим суддею встановлено, що в провадженні ГСУ Генеральної прокуратури України перебули матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000266 від 28.12.2012 року за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України, а також за фактом вчинення відносно ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 374, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 364 КК України.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_6 щодо вчинення стосовно нього кримінальних правопорушень працівниками Генеральної прокуратури України, суддями Печерського районного суду міста Києва та Апеляційного суду м. Києва під час розслідування, розгляду в суді першої та апеляційної інстанції кримінальних справ № 49-3028 і № 49-3079.
11.03.2016 року заступником Генерального прокурора України ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.
Як вже зазначалося вище, ОСОБА_3 звертаючись із даною скаргою до суду вважає постанову прокурора незаконною і необґрунтованою, оскільки прокурором було вибірково оцінено докази, зібрані під час досудового розслідування, що свідчить про його упередженість під час її винесення та невідповідність висновків у ній фактичним обставинам провадження, які навпаки свідчать про відсутність події кримінальних правопорушень, що йому інкримінувалися.
Однак слідчий суддя не може погодитись з такими доводами ОСОБА_3 та його захисника, виходячи з наступного.
Слідчим суддею встановлено, що 27.11.2015 року заступником Генерального прокурора України ОСОБА_5 вже виносилася постанова про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2016 року вищезазначена постанова прокурора була скасована з мотивів того, що останній при її винесенні не надав належної оцінки всім доказам, які були отримані під час досудового розслідування, мають важливе значення у даному кримінальному провадженні та можуть бути доказами у суді, а саме: складеним слідчим ОСОБА_3 матеріалам, які стали підставою для затримання ОСОБА_6 26.12.2010 року, обрання та зміни запобіжного заходу, продовження строків тримання його під вартою; матеріалам про закінчення досудового слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної справи № 49-3028; не взяті до уваги рішення Печерського районного суду м. Києва про скасування вироків від 27.02.2012 року та 17.08.2012 року; про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 365 КК України, у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення, що на думку слідчого судді призвело до порушення прокурором істотних вимог кримінально-процесуального закону та хибного висновку про те, що крім показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2012 року у справі «Луценко проти України», інших доказів, які б в сукупності вищезазначеними були б достатніми для доведення винуватості ОСОБА_3 у суді, не встановлені і вичерпані можливості їх отримання.
Так стаття друга КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
З системного аналізу зазначених норм чинного кримінально-процесуального законодавства вбачається, що завданнями кримінального провадження в першу чергу є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
І з метою досягнення вказаних завдань кримінального провадження, законодавцем на орган досудового розслідування (слідчого, прокурора) покладено цілий ряд зобов`язань, зокрема останні зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всі обставини і надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, що є гарантією того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.
Крім того, прокурор, слідчий зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Статті 26, 94 КПК України визначають, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
З наданих матеріалів кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року вбачається, що в ході проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню в частині, яка стосується підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України органом досудового розслідування дійсно було зібрано ряд доказів, які на думку як органу досудового розслідування так і сторони потерпілого підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених, ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України, зокрема вказані матеріали містять також: складені слідчим ОСОБА_3 матеріалам, які стали підставою для затримання ОСОБА_6 26.12.2010 року, обрання та зміни запобіжного заходу, продовження строків тримання його під вартою; матеріали про закінчення досудового слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної справи № 49-3028; рішення Печерського районного суду м. Києва про скасування вироків від 27.02.2012 року та 17.08.2012 року; про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 365 КК України та ін..
Слідчим суддею встановлено, що заступником Генерального прокурора України ОСОБА_5 при винесенні оскаржуваної постанови від 11.03.2016 року було надано належну та об`єктивну оцінку всім наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, в тому числі і тим, які на думку слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області не були враховані під час винесення ним попередньої постанови від 27.11.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання, та вірно зроблено висновки про те, що зібраних доказів і на даний час не достатньо для доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України, в суді, а можливість отримання нових вичерпана, в тому числі і у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.
З врахуванням зазначеного вище, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова прокурора відповідає вимогам статті 110 КПК України є обґрунтованою та такою, що винесена ним на підставі та у спосіб визначені Конституцією України та чинним кримінально процесуальним законодавством України, а висновки, що зроблені в ній, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на підставі зібраних доказів, яким надана належна та неупереджена оцінка.
Доводи ОСОБА_3 відносно того, що рішення прокурором прийнято упереджено, оскільки висновки викладені в ньому не відповідають фактичним обставинам провадження, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної скарги, а тому слідчий суддя визнає їх безпідставними та не вбачає підстав для скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України.
Стаття 26 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Зі змісту статті 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Слідчий суддя оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому його скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 94, 303, 304, 306, 307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 11.03.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000266 від 28.12.2012 року в частині підозри ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 371, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України на підставі п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 діб з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваОСОБА_1