Справа № 363/984/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/204/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 05.04.2017

УХВАЛА
іменем України
05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001658 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не маючого судимості,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 19.12.2015 року приблизно з 16 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перебували на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої. Близько 21-ої години між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на подвір`ї біля вказаного будинку розпочалась сварка з приводу того, що ОСОБА_7 ображав свою дівчину ОСОБА_10 .
В подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пішли до альтанки, що поряд з продуктовим магазином за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього, до вказаної альтанки прийшов ОСОБА_7 та почав із застосуванням фізичного впливу витягувати ОСОБА_10 з альтанки з метою забрати її додому. З цього приводу ОСОБА_9 зробив зауваження ОСОБА_7 у зв`язку із чим між ними розпочалась бійка.
В ході бійки у ОСОБА_7 виникли неприязні відносини до ОСОБА_9 , та пов`язаний з ними умисел на позбавлення його життя. Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 схопив у руку ніж, який мав при собі та умисно наніс дев`ять ударів ножем ОСОБА_9 , вісім із яких прийшлись в область тулуба та один в підборіддя. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування свої вимог посилається на те, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції прийняв обвинувальний акт, який не відповідає вимогам чинного законодавства, та призначив дану справу до розгляду, під час якого не доведена його вина в інкримінованому йому злочині.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, виходячи з наступного.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту указує на те, що при складанні обвинувального акту старшим слідчим СВ Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області не було дотримано цих вимог закону, оскільки затверджений та направлений прокурором обвинувальний акт містить зокрема, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та не містить формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , складений слідчим і затверджений прокурором, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.

Суд першої інстанції під час підготовчого провадження, зобов`язаний був перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судового рішення, передбаченого ч. 3 ст. 314 КПК України.

Але при розгляді даного кримінального провадження, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ч. 1 ст. 337 КПК України, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та розглянув кримінальне провадження, в якому прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону не висунуто щодо ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є перешкодою у встановленні істини в даному кримінальному провадженні, забезпеченні дотримання законності, правильного правозастосування та відповідно постановлення обґрунтованого судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону, а тому вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року необхідно скасувати, та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в суді першої інстанції.

Щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою колегія суддів вважає, що підстав для його скасування або зміни немає, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів, а саме до 04 червня 2017 року.

Головуючий

Судді