Справа № 396/892/17
Провадження № 1-кс/396/145/17
УХВАЛА
Посилається на те, що кримінальне правопорушення відбулося за наступних обставин. 21.06.2014 р. біля 10.30 год. в с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області між ним і ОСОБА_6 (головою сільської ради) відбулася розмова, в ході якої, потерпілий попросив його зробити зауваження його водію, так як той перед тим, управляючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху.
Після того, як він попросив ОСОБА_6 зробити зауваження водію, ОСОБА_6 несподівано розлютився почав його ображати і наніс два удари в район шиї та грудей. Бив його рукою, і так як ОСОБА_6 як мінімум вдвічі важчий за нього та фізично сильніший, то від його ударів він впав на землю. Після того піднявся, і бачучи розлючений стан ОСОБА_6 , пішов до своєї машини, де на нього чекав знайомий ОСОБА_7 , який все бачив.
Вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є неправомірною.
ОСОБА_8 і ОСОБА_4 скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.
Прокурор скаргу заперечила, просить відмовити у її задоволенні.
Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження прокурор зазначила, що не встановлено достатніх доказів для оголошення підозри будь-якій особі, не встановлено, що внаслідок ОСОБА_4 могли бути заподіяні удари (побої), показання свідків ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_4 суперечать показанням ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , показання свідка ОСОБА_10 викликають сумнів, проведення одночасного допиту свідків не усунуло протиріч, показання інших свідків не надають інформації про факт та обставини вчинення кримінального правопорушення.
На виконання попередньої ухвали слідчого судді, якою також скасовувалась постанова про закритття провадження, проведено судмедекспертизу, в якій експерт зазначив, що питання можливості спричинення ударів із завданням фізичного болю не входять до компетенції експерта.
Прокурор у постанові зазначила, що в ході досудового розслідування не здобуто достатніх доказів спричинення ОСОБА_4 ударів із заподіянням фізичного болю, й будь-якій особі підозра по цьому кримінальному правопорушенню не оголошувалась.
Суд вважає, що прокурором поспішно та безпідставно винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із наступним.
Частина 1 статті 126 КК України передбачає відповідальність за нанесення одного чи кількох ударів, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень. Під ударом слід розуміти одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю. Побої - це багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень.
Завдання удару, побоїв, вчинення інших насильницьких дій утворюють склад злочину, передбаченого статтею 126 КК, за двох умов, а саме тоді, коли вони: а) завдали потерпілому фізичного болю; б) не спричинили тілесних ушкоджень.
Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло.
З оглянутих письмових протоколів та прослуханих аудіозаписів допиту свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_10 вбачається причетність ОСОБА_6 до заподіяння ОСОБА_4 двох ударів, їх показання в основних деталях збігаються із показаннями, наданими самим скаржником ОСОБА_4 , а незначні суперечності не можуть бути підставою не брати їх до уваги. Відсутність при цьому будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого не є підставою для закриття провадження, оскільки відсутність тілесних ушкоджень є кваліфікуючою ознакою, яка відмежовує правопорушення за ст.125 і ст.126 КК України. Визначальним в даному випадку є встановлення факту причетності підозрюваної особи до нанесення одного чи кількох ударів, а питання заподіяння фізичного болю потерпілому повинно вирішуватися в судовому засіданні, оскільки відчуття фізичного болю від ударів є суб`єктивним фактором.
Згідно висновку експерта №688 від 03.06.2015 р. вказано, що погіршення здоров`я потерпілого та перебування на стаціонарному лікуванні обумовлено загостренням наявних хронічних захворювань. Суд вважає, що вказаний висновок не спростовує наявність події та складу кримінального правопорушення, оскільки стан погіршення здоров`я та час перебування потерпілого на лікуванні має значення для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, а не для визначення факту завдання потерпілому фізичного болю.
Посилання прокурора на те, що будь-якій особі підозра не оголошувалась, не є підставою для закриття кримінального провадження, так як і ОСОБА_4 , і двоє свідків прямо вказують на конкретну особу, яка наносила удари потерпілому, а тому органу досудового розслідування слід у встановленому порядку вирішити питання оголошення цій особі підозри та продовження досудового розслідування і здійснення відповідних слідчих дій.
У даному випадку вважаю, що під час досудового розслідування зібрано достатньо доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, а компетенція оцінки цих доказів та визнання особи винуватою належить суду, який повинен у встановленому порядку дослідити ці докази в судовому засіданні згідно принципу змагальності, за результатом чого винести законне, вмотивоване та обгрунтоване рішення.
ОСОБА_4 категорично та послідовно наполягає на притягненні ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, не відмовляється від обвинувачення, право ініціювання кримінального провадження у формі приватного обвинувачення належить потерпілому, а тому прокурор повинен вжити необхідних заходів для продовження досудового розслідування та забезпечення прав та інтересів потерпілого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,
Скаргу задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1