ЄУН № 389/276/17
Провадження № 1-кс-389/389/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2017 року Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №0000132 від 21 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

05 вересня 2017 року адвокат ОСОБА_2 , який відповідно до укладеної 15 лютого 2017 року угоди про надання правової допомоги є захисником ОСОБА_3 , звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №0000132 від 21 січня 2017 року, яка полягає у не проведенні одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та не повідомленні останній про підозру у вчиненні злочину.

Зазначив, що слідчий слідчого відділу Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000132 за заявою ОСОБА_3 про вчинення злочинних дій ОСОБА_5 . З часу внесення відомостей про злочин скоєний ОСОБА_5 з 21 січня 2017 року слідчим ОСОБА_4 не повідомлено останню про підозру у вчиненні злочину. За весь час досудового розслідування заявника було допитано дише два рази, при цьому питання слідчим повторювались кожного разу. Клопотання щодо проведення одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слідчим ігноруються. Мотивація відмови має заспокійливий характер. Слідчий постійно обіцяє, що він щось буде робити, коли вибере час, свідомо затягує час проведення слідчих дій.

У зв`язку з тим, що слідчим ОСОБА_4 свідомо не проводиться одночасного допиту за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а процесуальний прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 втратив здатність процесуального керівника у кримінальному провадженні згідно з п.4 ч.2 ст.36 КПК України, він вимушений звернутися до суду з питання стимулювання діяльності слідчого. Відзначив, що згідно зі ст.ст. 214, 223 КПК України слідчий повинен спрямувати свої дії по перевірці заявлених вимог заявника, з`ясування усіх обставин кримінального правопорушення.

Перевіривши матеріали скарги, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України, параграф 1, ст.303-308 цього Кодексу.

Бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій (крім внесення відомостей до ЄРДР та повернення тимчасово вилученого майна), є третім, комплексним видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст.220 КПК, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

При цьому варто зважати на те, що відповідна бездіяльність може бути зумовлена не лише невчиненням процесуальної дії в межах встановлених зазначеною нормою строків, а й неналежним розглядом клопотання, зокрема, залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням.

Також слід розмежовувати бездіяльність, яка оскаржується в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК, та відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, тобто розмежовувати підстави оскарження бездіяльності, зумовленої невиконання слідчим, прокурором положень ст. 220 КПК (згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК), та оскарження постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій (згідно з п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК)..

Так, необхідно враховувати, що якщо особа звернулась з клопотанням про проведення слідчої (розшукової) дії, однак воно залишилось без реагування або без належного реагування (наприклад, не було розглянуте або було розглянуте в частині) слідчого, то в такому випадку правомірним є оскарження такої бездіяльності відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК. Однак, якщо клопотання розглянуто, а в його задоволенні було відмовлено, то така відмова є предметом оскарження винятково відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК.

Тобто, не може розцінюватись як бездіяльність, передбачена п.1 ч. 1 ст.303 КПК, невчинення слідчих (розшукових) дій, які ініціює заявник, оскільки відповідно до ст.220 КПК має бути забезпечено лише розгляд відповідного клопотання, нездійснення якого і є предметом оскарження відповідно до вказаного пункту. Якщо ж за результатами розгляду клопотання слідчий, прокурор приймають постанову про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, то така постанова, очевидно, є предметом оскарження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК.

Суд звертає увагу заявника на те, що бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись з відповідним клопотанням до слідчого.

Разом з цим, зі змісту клопотання не можливо зрозуміти чи порушувалось заявником попередньо питання (шляхом подання відповідного клопотання слідчому) про вчинення слідчої дії (допиту) та яка подальша доля такого клопотання. Так, у скарзі заявник відзначає, що його клопотання щодо проведення одночасного допиту ігноруються, що можна зрозуміти таким чином, що його клопотання слідчим не розглянуто, тобто залишено без належного процесуального реагування. Водночас, залишається не зрозумілим коли і в якій формі заявник звертався до слідчого з таким клопотанням. У змісті скарги такі обставини заявником взагалі не відображено. В подальшому у скарзі заявник вказує на те, що «мотивація відмови слідчого має заспокійливий характер», тобто із вказаного речення можна зрозуміти, що слідчим відмовлено у задоволенні клопотання. Одночасно заявник зауважує, що «слідчий обіцяє, що він щось буде робити, коли вибере час». Із даного речення можна зрозуміти, що слідчим задоволено певне клопотання, однак реальних дій щодо фактичного проведення слідчих дій ним не вчинено.

Зі змісту скарги не зрозуміло чи оскаржує заявник порушення слідчим приписів КПК щодо порядку розгляду його клопотання про проведення слідчих дій, чи ним подано скаргу на постанову щодо відмову у вчиненні слідчої дії (допиту). Вказані недоліки скарги унеможливлюють правову оцінку обґрунтованості вимог.

Крім того, в матеріалах скарги відсутні відомості щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за №0000132 та про процесуальний статус ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні. При цьому, оскарження бездіяльності прокурора та слідчого передбачено лише конкретними, встановленими в КПК України особами.

Суд звертає увагу заявника на те, що за роз`ясненнями, викладеними в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», бездіяльність слідчого щодо невручення особі повідомлення про підозру, на яку вказує заявник, не може бути предметом оскарження відповідно до ст.303 КПК України.
Слід зважати також і на те, що норма ст.303 КПК України не передбачає оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування». Враховуючи вимоги ст. 304 КПК, ВССУ роз`яснив, що в разі надходження на розгляд таких скарг (про оскарження абстрактної бездіяльності, яка призводить до «неналежного досудового розслідування») необхідно відмовляти у відкритті провадження, а не в їх задоволенні, оцінюючи їх обґрунтованість.
Бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових), дій може бути предметом оскарження лише у тих випадках, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись із відповідним клопотанням до слідчого. За відсутності такого попереднього клопотання ВССУ роз`яснив про необхідність відмови у відкритті провадження за відповідною скаргою.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного та вимог ст.304 КПК України, підстави для відкриття провадження за даною скаргою наразі відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х ВА Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого СВ Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №0000132 від 21 січня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1