АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району, Вінницької області, українця, громадянина України, без місця реєстрації, на момент затримання навчався в ДНЗ «Савранське професійно-технічне аграрне училище», не одружений, раніше не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 185 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Щура-Копіївська, Тульчинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, тимчасово проживав в АДРЕСА_1 , реєстрації не має, не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 185 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не судимий,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, ?
прокурора ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_12
законного представника ОСОБА_13
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2016, в якій вона просить суд апеляційної інстанції змінити оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, застосувавши до нього ст.69 КК України та зменшивши міру призначеного покарання, обмежившись відбутим покаранням, зарахувавши в строк відбуття покарання тримання під вартою з 17.10.2015 по 14.12.2015 та з 15.01.2016, звільнивши останнього з під варти при постановленні рішення.
Так, вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2016:
ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК Україна і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбуття 2 (два) роки 3 (три) місяці позбавлення волі. Строк покарання рахується з 15.01.2016. Зараховано в строк відбуття покарання тримання його під вартою з 17.10.2015 по 14.12.2015. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.
ОСОБА_14 визнати винним за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК Україна і призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття 2 (два) роки 3 (три) місяці позбавлення волі. Строк покарання рахується з 15.01.2016. Зараховано в строк відбуття покарання знаходження під вартою з 17.10.2015 по 14.12.2015. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.
ОСОБА_11 визнати винним за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_15 від відбуття покарання випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_15 не виїзджати за межі України і постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та періодично з`являтись на реєстрацію цей орган.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, в обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що неповнолітній ОСОБА_6 не потребує подальшої ізоляції від суспільства, відбув достатній строк, необхідний для його перевиховання. При цьому адвокат посилається на те, що ОСОБА_6 за час перебування в СІЗО навчався у професійному технічному училищі та здобув середню освіту, будь-якої реальної шкоди від вчинених злочинів не завдав, має постійне місце проживання та місце реєстрації, має родину та матір, яка є інвалідом дитинства та потребує допомоги сина.
Також від обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника надійшли клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення, в яких вони просять суд апеляційної інстанції зарахувати ОСОБА_14 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 17.10.2016 по 14.12.2015 та з 15.12.2016 по 07.11.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2015 приблизно о 02 год. 00 хв. обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та неповнолітній ОСОБА_6 вступили між собою в злочинну змову направлену на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій намір, знаходячись по АДРЕСА_2 , обвинувачені підійшли до підвального приміщення вказаного будинку та пошкодили кріплення навісного замка дверей, проникли до вказаного підвального приміщення. Знаходячись всередині, діючи спільно та узгоджено, з корисливих спонукань та з метою власного збагачення, ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 намагались з комори таємно викрасти чуже майно, що належить ОСОБА_19 , а саме: електричний тример марки «Bosch», вартістю 800 грн., ящик з риболовецькими снастями вартістю 700 грн., інструмент для рубки льоду вартістю 450 грн., набір риболовецьких снастей, вартістю 3500 грн., три палатки, вартістю кожна 500 грн., три котушки для спінінга, вартістю 350 грн. кожна та насос для підкачки шин, вартістю 250 грн., а всього на загальну суму 8250 грн. Однак довести свої злочинні наміри обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не змогли, з причин що не залежали від їх волі, оскільки були затримані на місці вчинення кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, змінивши вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, доводи захисника ОСОБА_12 , який просив задовольнити його клопотання про застосування до ОСОБА_14 положень ч.5 ст.72 КК України, думку іншого обвинуваченого ОСОБА_11 , відносно якого апеляцій не надходило, прокурора, яка в свою чергу заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого та наголосила на необхідності залишити без змін рішення Солом`янського районного суду міста Києва, відношення інших учасників щодо наявної апеляційної скарги, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляції та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2016 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених: ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у приміщення, який не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі тач.3 ст.185 КК України таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у приміщення.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 щодо призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосування положень ст. 69 КК України, ніж передбачено законом, то вони є необґрунтованими, зважаючи на слідуюче.
Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як слідує з матеріалів провадження, саме цими нормами закону керувався суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_6 покарання. Так, на думку колегії суддів, суд дотримався положень ст.65 КК України і обираючи обвинуваченому вид та міру покарання вірно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких, та зважив на особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд визнав відсутність у останнього судимостей, щире каяття у вчиненому, відсутність невідшкодованих збитків, вік ОСОБА_6 , який є неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо можливості призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, адже в наявності існує кілька обставин, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Отже, доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 пом`якшуючих обставин, зміни вироку та призначення його із застосуванням ст.69 КК України ? є безпідставними, як і посилання захисника на неврахування при призначенні покарання інших обставин, які характеризують особу обвинуваченого та які пом`якшують покарання, поза як при ухваленні вироку судом дотримано вимоги ст.65 КК України та враховано всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається захисник, а покарання за статтями кримінального закону за якими його визнано винним, призначено із застосуванням положень ст.69 КК України.
Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, визначеного ст.65 КК України, виходячи із засад необхідності і достатності покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання співрозмірне з вчиненими ним злочинами, обравши його нижче від найнижчої межі, передбаченою санкцією ч.3 ст. 185 КК України. Крім того слід звернути увагу на те, що при обранні виду покарання було враховано поведінку обвинуваченого під час досудового слідства, яка була підставою до обрання йому біль суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких обставин, призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і підстав для його пом`якшення, як про це йдеться в апеляційній скарзі, не вбачає, оскільки йому призначено найм`якше покарання, яке суд міг призначити за вищезазначених обставин.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає оскаржуваний вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2016 належним чином мотивованим та обґрунтованим, а також таким, який не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання, у зв`язку з чим підстав для його зміни, як про це йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.
Інших самостійних доводів ані в апеляційній скарзі, ані в судовому засіданні наведено не було.
Крім того, на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_14 і його захисника ОСОБА_12 та у відповідності до правил ч.5 ст.72 КК України вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2016 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07.10.2016 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, ? залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати: ОСОБА_6 строк попереднього увязнення із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі з 17.10.2015 року по 14.12.2015 року включно та з 15.01.2016 року по 22.12.2016 року включно; ОСОБА_14 з 17.10.2015 року по 14.12.2015 року включно та з 15.01.2016 року по 22.12.2016 року включно, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника адвоката ОСОБА_12 в цій частині задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/2077/2016
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_23
Доповідач ОСОБА_1