1-в/755/717/16

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,
15 листопада 2016 року адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулась до суду із клопотанням про скасування арешту майна, який був накладений 09 лютого 2010 року на підставі постанови слідчого в ОВС прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав вказаних в останньому, зокрема мотивувала його тим, що в застосуванні цього заходу відпала потреба, а сам арешт накладено необґрунтовано, його застосування обмежило вільне розпорядження майном ОСОБА_5 .
В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши думку прокурора, пояснення адвоката ОСОБА_4 , дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України, суддя приходить до наступного.
З положень ст. 174 КПК України слідує, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
Так, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року. Однак у вказаному вироку суду, суддею ОСОБА_8 не було вирішено питання, щодо накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
В судому засіданні суддею встановлено, що арешт було накладено на майно, а саме квартиру, яка є об`єктом злочинного посягання та з метою забезпечення цивільного позову.
Станом на час розгляду клопотання вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року набрав законної сили, а тому на даний час потреба у застосуванні арешту на вказане майно.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.
З урахуванням викладеного вважаю, що на даний час потреба у застосуванні арешту на вищевказану квартиру відпала, за відповідних обставин арешт майна є таким, що не відповідає законній меті та порушує справедливий баланс між завданням кримінального провадження та вимогою закону щодо захисту прав особи на безперешкодне володіння своїм майном.
Керуючись ст.ст. 170-175, 376 КПК України, -
Клопотання заявника ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, який був накладений 09 лютого 2010 року на підставі постанови слідчого в ОВС прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 задовольнити.
Скасувати арешт, який був накладений 09 лютого 2010 року на підставі постанови слідчого в ОВС прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: