Справа № 204/5112/16-к
Провадження № 1-в/204/27/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5
представника установи ОСОБА_6
представника установи ОСОБА_7
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_8
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В:
30 листопада 2016 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 . Зазначена заява за об`єктивних підстав (хвороба захисника, необхідність витребування доказів, допиту особи, яка тривалий час перебувала у відпусці лікаря ОСОБА_9 , виклик та допит голови комісії ОСОБА_10 , призначення засідання в режимі відеоконференції, виконання інших обов`язкових для суду посилань, зазначених у ухвалі суду апеляційної інстанції при направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції) судом розглядалась у розумні строки.
В судових засіданнях представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 підтримали подану заяву та просили суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 .
ОСОБА_6 пояснила суду, що є лікуючим лікарем ОСОБА_8 . Психіатрична допомога полягає у медичній, психіатричній та соціальній допомозі. Зазначила, що вона розробляє план лікування хворого та особисто призначає медикаменти. Крім того, з членом комісії ОСОБА_12 здійснює огляд пацієнта та проводить з ним бесіди. Зазначила, що ОСОБА_8 без сумнівів має психічну хворобу, його поведінка свідчить про збереженням нам небезпеки для оточуючих.
ОСОБА_10 пояснила суду, що на момент складання висновку комісії №848 щодо ОСОБА_8 була головою комісії, має досвід роботи лікаря-психіатра близько 48 років. Зазначила, що психічний стан ОСОБА_8 відповідає висновкам комісії після огляду хворого та дослідження медичної документації у відношенні нього. Зазначила також, що висновок лікаря ОСОБА_9 , наявний в матеріалах справи, підтверджує наявність психічної хвороби, зазначеної у висновку №848. Наявність психічного захворювання підтверджується і експертизою, проведеною до цього. На момент комісійного огляду, психічні розлади у ОСОБА_8 зберігалися. При цьому, він відмовлявся від прийому ліків, налаштовує інших хворих проти медичного персоналу. Зазначила, що комісія відзначила збереження діагнозу ОСОБА_8 та розкриття хворобливого стану. Його психічне захворювання має хронічний характер, наявні порушення мислення, емоційно-вольові порушення, відсутність розуміння наявності захворювання та оцінка тяжкості хвороби. При цьому, його у різні проміжки часу оглядало більш ніж десять лікарів, які підтвердили психічну хворобу. Зазначила, що взагалі шизофренію симулювати важко, а при обставинах, які мали місце при проведення експертизи щодо ОСОБА_8 симулювати неможливо, оскільки він усвідомив насильницькі дії у відношенні себе та за минуванням років зустрів ту людину, та вирішив помститися. Він готувався до злочину. В нього присутня паралогічність мислення. Всі порушення психіки, зазначені в останньому висновку комісії, присутні. Небажання отримувати медичну допомогу та допомогу психологу не виключає повторність скоєння злочину. Відмова ОСОБА_8 від ліків приводить до погіршення його стану. ОСОБА_8 зберігає особливу суспільну небезпечність. При цьому, недоцільним є зміна закладу, який здійснює лікування, на заклад з посиленим наглядом, оскільки мета лікування у закладі з суворим наглядом не досягнута, розуміння хворим своєї хвороби не має місця; клінічні, особисті та соціальні фактори соціальної небезпеки ОСОБА_8 не купировані. Без лікування покращення стану хворого не матиме місця. Посилання ОСОБА_8 на відсутність в нього хвороби свідчить про його дисимуляцію, тобто, заперечення хвороби. Він намагається уникнути лікування у лікарні, при цьому, його тактика змінюється спочатку він говорив, що симулював хворобу, потім що хворіє, після чого вважав, що має бути переведений до лікарні з посиленим наглядом. Стосовно висновку психіатра ОСОБА_9 зазначила, що він спостерігав ОСОБА_8 у лікарні нетривалий час, з останнього огляду минуло багато часу, а під наглядом лікарів у лікарні він перебуває постійно. Пояснила також, що ОСОБА_8 призначаються препарати другого покоління, які не мають виражених побічних ефектів. Збільшення ваги ОСОБА_8 пояснила значним вживанням їжі та малою рухомістю.
Лікар ОСОБА_13 , яка також була членом медичної комісії під час винесення висновку щодо ОСОБА_8 , в судовому засіданні за допомогою медичної документації ОСОБА_8 обгрунтувала відомості, зазначені в п.24 (динаміка перебігу стану особи в закладі) висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №848, підтвердила та обгрунтувала зазначені у п.24 відомості посиланнями на відповідні аркуші в медичній документації хворого.
ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні заяви. Зазначив, що на час проведення психіатричної експертизи психічно хворим не був, психічну хворобу симулював, захисник його запевнив, що в такому разі він трохи полікується та вийде на волю, просив відмовити у задоволенні заяви.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні заяви, не вважаючи ОСОБА_8 психічно хворою людиною, оскільки, з його слів, хвороба ним була симульована. Зазначив про негативний вплив лікування на особу, оскільки ОСОБА_8 значно набрав вагу. Наголошував на необхідність його негайного звільнення.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення заяви.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, що перебуває в суді, та матеріали особової справи, наданої на огляд суду, суд приходить до наступного.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013, ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України. До ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2013 (аркуш особової справи 32), ОСОБА_8 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27.12.2013 (аркуш особової справи 33), ОСОБА_8 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.02.2014 (аркуші особової справи 35-37), зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.06.2014 (аркуш особової справи 38), ОСОБА_8 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.08.2014 (аркуші особової справи 42-45), зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 (аркуші особової справи 46-47), ОСОБА_8 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.03.2015, зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25.08.2015 (аркуші особової справи 52-53), ОСОБА_8 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.11.2015 (а.с.54-57), зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_8 .
Досліджуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції з 26.07.2013 по 11.11.2015, суд звертає увагу на встановлення зазначеними судами наявності у ОСОБА_8 психічного захворювання, наявність якого, наряду з іншими дослідженими судами документами, приводило суди до висновку щодо необхідності продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, чим повністю спростовується позиція захисника та ОСОБА_8 щодо відсутності в нього психічного захворювання на момент вчинення ним злочину.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.09.2016 (а.с. 34-35), ОСОБА_8 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.11.2016 (а.с.108-111), зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, матеріали направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Судом було досліджено надане стороною захисту експертне дослідження судово-психіатричного експерту ОСОБА_9 від 22.11.2014 №22 (а.с.83-92), Бабинець страждає на шизофренію, просту форму. Психічний стан ОСОБА_8 , потребує реабілітаційних заходів, які неможливо проводити в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом. Потреба в застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру не відпала, однак, враховуючи необхідність застосування до нього реабілітаційних програм, до ОСОБА_8 можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу с посиленим наглядом.
Допит особи у якості спеціаліста діючим КПК не передбачено, при цьму вислухати безпосередню думку ОСОБА_9 судом не представилось за можливе, оскільки він у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та місце розгляду справи наявними у суду засобами смс-повідомленнями, повістками. Оскільки саме захисник ОСОБА_4 наполягав на його допиті, судом запропоновувалось забезпечити його явку до суду, проте до суду ОСОБА_9 жодного разу не з`явився. Судом було задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_9 з Подільським районним судом м.Києва, але у призначений час до Подільського районного суду він не прибув, будучи повідомленим про дату та час засідання, у зв`язку з чим судове засідання в режимі відеоконференції було розпочато, але ОСОБА_9 у зв`язку із неявкою допитаний не був. Таким чином, судом застосовано всі можливі заходи для надання ОСОБА_9 пояснень по справі, проте, його допитано не було з причин, що не залежать від суду.
Не зважаючи на той факт, що ОСОБА_9 не надав свої пояснення безпосередньо у судовому засіданні, враховуючи той факт, що ним було винесено висновок, який мається в матеріалах справи, крім того, судами першої та апеляційної інстанції ОСОБА_9 допитувався, а з пояснень учасників процесу, з того часу ОСОБА_8 не досліджував та не відвідував, судом було досліджено його пояснення, встановлені у рішеннях суду, в його висновку та надані ним під час ефіру передачі, яку було записано ОСОБА_4 на компакт-диск, який було переглянуто у судовому засіданні.
Так з дослідженої у судовому засіданні ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2014 та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2015, які набрали законної сили (аркуші особової справи 46-50), якими було встановлено наявність психічного захворювання у ОСОБА_8 , при цьому, враховано показання лікаря ОСОБА_9 , яким було зазначено, що в даному випадку з таким захворюванням (шизофренія, проста форма) негативна симпоматика не може мати покращення. Таке твердження підтверджує висновки комісії лікарів-психіатрів в тій частині, що покращення психічного стану хворого під час його перебування в закладі не відбулося. Також було встановлено, що ОСОБА_9 в суді першої інстанції погоджувався, що ОСОБА_8 дійсно страждає на психічне захворювання. В цій же ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено, що у відповідності до ч.3 ст.514 КПК України, подання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру розглядається за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів, а не висновку лікаря. Тобто, висновки суду першої та апеляційної інстанції підтверджують наявність на той момент психічної хвороби у ОСОБА_8 як після дослідження медичної документації, так і після оцінки позиції лікаря ОСОБА_9 . У зв`язку з чим, посилання ОСОБА_8 та його захисника щодо симуляції хвороби, ухвалами суду першої та апеляційної інстанції, а також поясненнями ОСОБА_9 , встановленими рішеннями суду після його безпосереднього допиту, спростовуються. Судом також звернуто особливу увагу на той факт, що з моменту встановлення зазначених фактів щодо позиції ОСОБА_9 . ОСОБА_8 ним не оглядався, тому позиція захисту є необгрунтованою та надуманою. Наявність психічної хвороби підтверджено ОСОБА_9 в його експертному дослідженні від 22.11.2014 №22 (а.с.83-92)
Таким чином, з експертного дослідження ОСОБА_9 та з його пояснень, досліджених судом, йдеться про наявність у ОСОБА_8 психічного захворювання простої форми шизофренії.
Надаючи оцінку наведеним в експертному дослідженні судово-психіатричного експерту ОСОБА_9 від 22.11.2014 №22 (а.с.83-92) посиланням на те, що враховуючи необхідність застосування до нього реабілітаційних програм, які не можуть бути проведені в умовах лікарні з суворим наглядом, тому до ОСОБА_8 можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу с посиленим наглядом, суд знаходить такі посилання безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються довідкою від 09.12.2016 №05-45 за якою, Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом має в своєму штаті фахівців, якими можуть бути виконані реабілітаційні програми щодо хворих.
Надаючи оцінку позиції захисника та ОСОБА_8 стосовно симуляції хвороби, суд приходить також до наступного. Позиція ОСОБА_8 та його захисника полягає в тому, що ОСОБА_8 під час проходження психіатричної екпертизи симулював захворювання. Аналізуючи фактичні обставини справи, що наразі є предметом розгляду в суді, з`ясувавши думку учасників процесу, зокрема, вислухавши пояснення лікарів-психіатрів, дослідивши письмові матеріали справи, зокрема, Акт стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №415 (аркуші особової справи 128-133), встановлено наявність у ОСОБА_8 психічної хвороби. Експерт ОСОБА_9 при проведенні іншого дослідження, наявного в матеріалах справи (а.с.83-92), ініційованого стороною захисту, та дослідженого судом, також прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_8 психічного захворювання, висловивши лише позицію щодо доцільності зміни типу установи надання примусової медичної допомоги, таку позицію він висловив і при допиті у судах. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №848 (а.с.3-5), ОСОБА_8 страждає на психічне захворювання просту форму шизофренії. З пояснень представників лікарні ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та голови комісії ОСОБА_10 , діагноз психічної хвороби, зазначений в акті, повністю підтверджений. Наявність психічної хвороби додатково підтверджено висновком за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_8 від 28.12.2016. Незгода захисника та особи, відносно якої вирішується питання про можливість продовження примусових заходів медичного характеру, які не є фахівцями в області психіатрії, з наявністю психічної хвороби у ОСОБА_8 , є необгрунтованою та розцінюється судом як намагання припинити лікування ОСОБА_8 .
Відповідно до п.п.18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 N 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-III зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Таким чином, Пленумом ВСУ чітко зазначено, що зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з
поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Надаючи оцінку доцільності продовження примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_8 , суд приходить до наступного.
Наказом №397 від 08.10.2001 затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, в п.2 зазначено, що у таких медичних закладах надається психіатрична допомога хворим, які становлять особливу небезпеку. Відповідно до п.3, вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчиненого нею діяння з урахуванням її суспільної небезпечності. У п.5 зазначено, що активний тип суспільної небезпечності спостерігається у осіб з такими психічними розладами: зокрема, психопатоподібний синдром.
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №848 від 01 серпня 2016 року (а.с.3-5) ОСОБА_8 страждає на психічне захворювання шизофренію, просту форму, безперервний тип перебігу, «simplex» синдром, помірно виражений психопатоподібним тип дефекту. В клінічній картині захворювання домінують прояви афективної нестійкості, подразливості, конфліктності, дійової розкутості, демонстративності, мали місце агресивні висловлювання на адресу працівників лікарні, поведінка носила про вокативний характер. В психологічному дослідженні виявлені виражені дисимілятивні тенденції, прихована агресія, брехливість, імпульсивність вчинків, властивості дратівливо-експлозивної поведінки. Викладене, поряд зі стійкими негативними терапевтичними настановами, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Відповідно до висновку за результатами клініко-експертної оцінки надання допомоги ОСОБА_8 від 28.12.2016, висновок комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №848 від 01 серпня 2016 року повністю підтверджений.
Відповідно до пояснень представників лікарні та лікарів ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , голови комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_8 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом. При цьому, суд окрему увагу приділяє поясненням голови комісії ОСОБА_10 , лікаря-психіатра з досвідом близько 48 років, якою, крім зазначеного вище, в судовому засіданні роз`яснено, якою є мета примусових заходів медичного характеру в лікарні з суворим наглядом, та зазначено, що така мета досі не досягнута, тому до ОСОБА_8 мають бути застосовані примусові заходи медичного характеру саме у лікарін з суворим наглядом.
Враховуючи зазначене, відповідно до Наказом №397 від 08.10.2001, яким затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, ОСОБА_8 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з суворим наглядом.
Посилання захисника про негативний вплив лікування на ОСОБА_8 , у зв`язку з чим він набрав вагу, спростовуються поясненнями ОСОБА_10 та висновком за результатами клініко-експертної оцінки надання допомоги ОСОБА_8 від 28.12.2016, які зазначають, що набір ваги має місце у зв`язку з підвищеним калоражом вживаної ОСОБА_8 їжі за рахунок додаткових продуктів харчування.
Клопотання захисника щодо необхідності призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи та клопотання про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з поданням її неуповноваженою особою, а також про необхідність негайного звільнення ОСОБА_8 , вирішені судом, у зв`язку з чим судом винесені мотивовані ухвали, у зв`язку з чим суд повторно не вдається до оцінки таких позицій захисника, повторно висловлених після оголошення зазначених ухвал.
Таким чином, ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.19, 22 Закону України Про психіатричну допомогу від 22.02.2000, суд
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1