АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«15» грудня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № № 0000048 від 19 березня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Корестоуци Окницького району Республіки Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , адвоката асоціації адвокатів Чернівецької області, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 за ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України виправдано.
Обрану ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді застави скасовано.
На підставі ч.11 ст. 182 КПК України повернуто заставодавцю ОСОБА_8 суму 60900 (шістдесят тисяч дев`ятсот) грн., внесену в якості застави згідно квитанції №ПН371К від 27 березня 2015 року на рахунок ТУ ДСА в Чернівецькій області №0089 в ГУ ДКСУ у Чернівецькій області.
Провадження №11-кп/794/307/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія:ч.1 ст.296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Судові витрати за проведення експертизи матеріалів та засобів відео- та звукозапису в сумі 9631 грн. 30 коп. стягнуто за рахунок держави.
Скасовано накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 31 березня 2015 року арешт на грошові кошти в сумі 80 доларів США та 821 грн. і повернуто ці кошти ОСОБА_6 .
Вирішено долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 369, ч.1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання: - за ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.3 ст. 369 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (крім житла), без спеціальної конфіскації; - за ч.1 ст. 190 КК України у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (крім житла), без спеціальної конфіскації. Відповідно до вимог ч.2 ст. 55 КК України, застосувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права займатись адвокатською діяльністю строком на 3 роки. Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави змінити на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду. Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк утримання його під вартою в період з 26.03.2015 по 30.03.2015 року з розрахунку 1 день перебування в СІЗО за 2 дні позбавлення волію. Внесену за ОСОБА_6 заставу в сумі 60900грн. повернути заставодавцю ОСОБА_8 . Вирішити питання про речові докази у відповідності до ст. 100 КПК України. Арештовані згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівців від 31 березня 2015 року грошові кошти в сумі 80 доларів США та 821 грн. конфіскувати. Стягнути з ОСОБА_6 кошти за проведену по справі експертизу матеріалів та засобів відео-звукозапису в сумі 9631,50 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок районного суду є незаконний, винесений з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню,у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених при ухваленні вироку.
Вважає, що усі докази, які були визнані судом першої інстанції неналежними, були зібраними стороною обвинувачення у відповідності з вимогами закону, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих дій, які за своєю юридичною природою є належними та допустимими та у своєму взаємозв`язку доводять факт вчинення ОСОБА_6 інкримінованих злочинів.
На апеляційну скаргу прокурора від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло заперечення, в якому він просить вирок районного суду, як законний та обґрунтований, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Від інших учасників кримінального провадження апеляційних скарг не надійшло.
Як було встановлено судом першої інстанції органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 193, виданого Чернівецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 26 квітня 2000 року, має право на заняття адвокатською діяльністю, якою займається до даного часу.
На розгляді в Путильському районному суді Чернівецької області перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ст.119 ч.1 КК України, в якому в якості його захисника приймав участь ОСОБА_6 як адвокат у відповідності до укладеного договору про надання правової допомоги від 05 серпня 2014 року.
В березні 2015 року адвокат ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_11 , що для того, щоб її син не був засуджений до позбавлення волі реально, необхідно, щоб сторона обвинувачення орієнтувала суд на призначення покарання з застосуванням статті 75 КК України, тобто на звільнення від відбування покарання з випробуванням, а для такого позитивного вирішення питання необхідно передати через нього, як адвоката, заступнику прокурора Чернівецької області ОСОБА_12 та судді Путильського районного суду Чернівецької області ОСОБА_13 , який розглядав це кримінальне провадження, неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США, тим самим дав зрозуміти ОСОБА_9 , що в разі ненадання такої суми її син буде засуджений до реального позбавлення волі.
При цьому ОСОБА_6 усвідомлював, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 через те, що він є адвокатом, сприймають його як особу, яка за специфікою своєї діяльності, близько знайома з працівниками прокуратури та суду і, як наслідок, вважали його пропозицію надати неправомірну вигоду судді та прокурору реальною та такою, яка спрямована на вчинення дій на користь ОСОБА_11 .
Своїми висловлюваннями ОСОБА_6 ставив на меті сформувати у ОСОБА_9 та її сина уявлення про те, що питання застосування норм кримінального законодавства, які є бажаними для обвинуваченого, вирішуються виключно через надання неправомірної вигоди судді та стороні обвинувачення прокурору.
ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , побоюючись, що в разі ненадання неправомірної вигоди заступнику прокурора Чернівецької області та судді сторона обвинувачення буде орієнтувати суд на призначення йому виключно міри покарання у вигляді позбавлення волі, що, як наслідок, призведе до постановлення судом вироку без застосування положень статті 75 КК України, погодились надати таку неправомірну вигоду заступнику прокурора Чернівецької області та судді. Цим самим ОСОБА_6 підбурив свого підзахисного ОСОБА_11 та його матір ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди службовим особам прокурору та судді, які займають відповідальне становище, за вчинення ними дій з використанням наданих їм влади та службового становища в його інтересах як обвинуваченого в кримінальному провадженні.
20 березня 2015 року ОСОБА_6 з метою з`ясування можливості застосування щодо його підзахисного ОСОБА_11 положень ст.75 КК України прийшов до заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_12 , який курує напрямок процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення в суді, в його службовий кабінет. При цій зустрічі ОСОБА_12 повідомив йому, що всі дії та рішення щодо його підзахисного будуть прийняті згідно чинного законодавства.
24 березня 2015 року вироком Путильського районного суду Чернівецької області ОСОБА_11 був засуджений до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з дворічним іспитовим строком. Також було частково задоволено заявлений потерпілою ОСОБА_14 цивільний позов та постановлено стягнути з ОСОБА_11 на її користь 20442 гривні у відшкодування матеріальної шкоди та 70000 гривень у відшкодування моральної шкоди.
Усвідомлюючи, що застосування судом у вироку відносно ОСОБА_11 положень ст.75 КК України є саме тим процесуальним рішенням, за винесення якого ОСОБА_6 вже отримав згоду ОСОБА_9 надати неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США для судді та прокурора, та достовірно знаючи, що він ні з судом, ні зі стороною обвинувачення про надання такої вигоди не домовлявся і вимогу надати таку вигоду не одержував, розуміючи, що вказаний вирок влаштовує підзахисного та його матір, з урахуванням того, що судом задоволено позовні вимоги потерпілої не в повному обсязі, вирішив скористатись цими обставинами та обманним шляхом заволодіти коштами потерпілої ОСОБА_9 , при цьому продовжуючи підбурювати її надати обумовлену раніше неправомірну вигоду, вводячи її в оману, що кошти будуть передані ним судді та заступнику прокурора Чернівецької області.
При цьому ОСОБА_6 вирішив незаконно збагатитись, використовуючи той факт, що його клієнти через сформовану ним хибну уяву про те, що судова гілка влади та вся правоохоронна система діють виключно з корисних мотивів і будь-які процесуальні рішення, що приймаються на користь сторони захисту, та дії, що вчиняються, мають виключно корупційний корисний характер, а тому ОСОБА_9 та його підзахисний ОСОБА_11 , побоюючись засудження останнього до покарання у вигляді реального позбавлення волі, з метою уникнення такої відповідальності нададуть неправомірну вигоду.
25 березня 2015 року, зустрівшись на вулиці Головній неподалік Першотравневого районного суду м. Чернівців зі своїм підзахисним ОСОБА_11 , ОСОБА_6 вказав, що той має передати йому 1500 доларів США, а він в свою чергу надасть ці кошти в якості неправомірної вигоди заступнику прокурора Чернівецької області ОСОБА_12 , які він йому раніше пообіцяв.
Одночасно з метою переконати ОСОБА_11 в необхідності надання неправомірної вигоди в сумі 1500 доларів США для заступника прокурора області ОСОБА_6 , вводячи в оману свого клієнта для формування у нього думки, що між адвокатом та прокурором дійсно досягнута злочинна домовленість про вчинення дій службовою особою прокуратури за неправомірну винагороду, повідомив ОСОБА_11 про обставини, яких в дійсності не було, зокрема сказав, що заступник прокурора Чернівецької області ОСОБА_12 при обговоренні кримінального провадження повідомив, що все буде по закону і при цьому нібито написав на аркуші паперу «сімдесят п`ята», тобто нібито гарантував застосування до нього положень статті 75 КК України.
Поряд з цим ОСОБА_6 акцентував увагу ОСОБА_11 на необхідності передачі неправомірної вигоди і судді Путильського районного суду Чернівецької області ОСОБА_13 , який діяв, зі слів адвоката, на його користь, прийняв ідеальне для нього рішення, а саме: застосував положення статті 75 КК України, зменшив на двісті тисяч позовні вимоги потерпілої сторони та виключив мотив помсти в його діях.
Також з метою формування переконання у свого клієнта про існуючі тісні особистісні стосунки між адвокатом та суддею і, як наслідок, прийняття суддею рішення в догоду адвокату, ОСОБА_6 в цій розмові наголосив, що суддя особисто перед постановленням вироку надіслав йому «смс-повідомлення», в якому зазначив, що ОСОБА_11 припустився помилки під час судового засідання, але не зважаючи на це, він прийняв рішення в його інтересах.
Оскільки в цій розмові ОСОБА_11 підтвердив свою згоду про надання обумовленої адвокатом неправомірної вигоди, але сказав, що всі питання матеріального характеру вирішує мати, 26 березня 2015 року близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_6 з метою заволодіння коштами свого підзахисного та його матері особисто підійшов до ОСОБА_9 , яка стояла біля верхнього входу на ринок «Центральний» по вулиці Дмитра Загули м. Чернівців. Діючи з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 продовжив підбурювати ОСОБА_9 до надання через нього неправомірної вигоди працівникам прокуратури та суду, не маючи на меті ці кошти реально передавати та бажаючи обернути на свою користь, сказав їй, що вона, як він вже повідомляв її сина, має надати неправомірну вигоду в сумі 1500 доларів США працівнику прокуратури та 500 доларів США судді, на що вона дала згоду, однак повідомила, що цієї суми у неї при собі немає, тому ОСОБА_6 сказав, що підійде пізніше.
В цей же день близько 11 години 00 хвилин з метою завершення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння коштами підзахисного та його матері, під приводом одержання від них неправомірної вигоди для подальшої передачі працівникам прокуратури та суду ОСОБА_6 знову підійшов до ОСОБА_9 , яка перебувала на тому ж місці навпроти верхнього входу на ринок «Центральний», і сказав їй надати обумовлену ним раніше суму коштів, частину з яких 1500 доларів США він відразу віднесе в прокуратуру Чернівецької області, яка знаходиться неподалік місця їхньої зустрічі.
ОСОБА_9 , знаючи, що прийняте судом рішення влаштовує її сина та відповідно її, будучи переконаною ОСОБА_6 , що таке рішення прийнято виключно через його позапроцесуальні домовленості із заступником прокурора Чернівецької області ОСОБА_12 та суддею Путильського районного суду Чернівецької області ОСОБА_13 завдяки існуючим у нього зобов`язанням надання цим службовим особам неправомірної вигоди, побоюючись можливості апеляційного оскарження стороною обвинувачення цього вироку і, як наслідок, його скасування, діючи у відповідності до досягнутої з ОСОБА_6 попередньої домовленості, передала йому кошти в сумі 2000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 47000 грн., в якості неправомірної вигоди в сумі 1500 доларів США для заступника прокурора області ОСОБА_12 та 500 доларів США для судді ОСОБА_13 .
Такими злочинними діями адвоката ОСОБА_6 . ОСОБА_9 була підбурена до давання неправомірної вигоди службовим особам, які займають відповідальне становище.
Однак ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ці кошти надані йому для передачі в якості визначеної ним неправомірної вигоди для заступника прокурора Чернівецької області та судді Путильського районного суду Чернівецької області, не маючи на меті їх нікому передавати, приховуючи цей факт від ОСОБА_9 , заволодів отриманими коштами в сумі 2000 доларів США, спричинивши їй матеріальну шкоду на цю суму.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст.ст.27 ч.4 15 ч.2 369 ч.3 КК України як підбурення до замаху на надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи в ній зазначені, потерпілу, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора й просили вирок районного суду, як законний і обґрунтований, залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів встановила.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України, як підбурення до замаху на надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, якщо неправомірна вигода надавалась службовій особі, яка займає відповідальне становище.

Частина 4 ст.27 КК України дає визначення поняття підбурювач - особа, яка умовлянням, підкупом, погрозою, примусом або іншим чином схилила іншого співучасника до вчинення злочину.

Згідно ч. 2 ст.15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Стаття 369 КК України передбачає покарання за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Згідно частини 3 цієї статті діяння, передбачені ч.1 або 2, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище, або вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Об`єктивна сторона даного злочину характеризується трьома альтернативними діями: пропозицією надати неправомірну вигоду, обіцянкою надати неправомірну вигоду, надання такої вигоди за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише прямим умислом.

Колегією суддів, під час проведення часткового судового слідства встановлено, що ОСОБА_6 будь-яких дій на підбурення ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди прокурору та судді не вчиняв.

Він в такий спосіб мав намір отримати від ОСОБА_9 вказані грошові кошти в сумі 2000 доларів США, та привласнити їх шахрайським шляхом.

Вказаний факт підтверджується також показами свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даними ними в суді апеляційної інстанції, з яких встановлено, що будь-яких розмов між ними та ОСОБА_6 про передачу їм грошей не було. Крім того, свідок ОСОБА_12 зауважив, що він повідомив ОСОБА_6 , що рішення буде прийнято відповідно до закону.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що прямого умислу на підбурення до надання неправомірної вигоди службовій особі зі сторони обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено, а тому, зазначені обставини свідчать, що в даному випадку діяння обвинуваченого ОСОБА_6 потрібно розцінювати лише як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, і кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України, в чому його винуватість повністю доведена, із виключення із обвинувачення за вказаною статтею, кваліфікуючої ознаки шляхом обману як зайвої.

Факт того, що при вчиненні шахрайства, ОСОБА_6 сам схилив потерпілу до давання неправомірної вигоди, а не вона сама запропонувала такі дії сторона обвинувачення не довела.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в діях ОСОБА_9 вбачаються ознаки провокації,оскільки після розмови із прокурором ОСОБА_12 вона прийшла до переконливого висновку, що ОСОБА_15 не збирається передавати грошові кошти службовим особам, при цьому вирок судді Путильського суду Чернівецької області щодо її сина повністю її влаштовував, а тому вона усвідомлювала, що 26 березня 2015 року передає ці кошти з метою провокації.

На підставі викладеного, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачення за ч.4 ст. 27 ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 369 КК України, а саме підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, не знайшло свого підтвердження ані в суді першої ні в суді апеляційної інстанції.

Наявні в кримінальному провадженні матеріали не доводять винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, при цьому вичерпано всі можливості отримати додаткові докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Посилання прокурора в своїй апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду України від 26.03.2015 року є безпідставним, оскільки в самому висновку зазначено, що «суди оцінювали встановлені органами досудового слідства фактичні обставини справи крізь призму оцінки доказів і саме внаслідок оцінки були ухвалені рішення про виправдання осіб за обвинуваченнями у вчиненні підбурювання до замаху на давання хабара.»

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України, то в такому випадку, керуючись вимогами п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд вважає за необхідне, у зв`язку з наявністю для цього підстав, ухвалити щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України ухвалу.

У зв`язку з наведеним апеляційна скарга прокурора в цій частині не підлягає задоволенню, а виправдувальний вирок районного суду у частині обвинувачення за ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 в частині визнання винним та засудження ОСОБА_6 за ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 , виправданого за ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 369 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3