СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/5937/16-к
пр. № 1-кп/759/443/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000252 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Станіславчик, Ставищанського району, Київської області, громадянки України, освіта вища, заміжня, пенсіонерка, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалід 3 групи, зареєстрована та проживаюча в АДРЕСА_1 , раніше не судима,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4

сторони захисту: захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілої: ОСОБА_7

цивільного позивача: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 , 26.02.2016, приблизно о 20 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася по проїзній частині вул. Булаховського зі сторони просп. Палладіна в напрямку вул. Підлісна в м. Києві зі швидкістю 40-50 км/год.

Рухаючись у вказаному напрямку, вона наближалася до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 5 по вул. Булаховського, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.2 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід».

В цей час по вказаному нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху вищевказаного автомобіля «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалися пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Під час руху ОСОБА_3 грубо порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились в тім, що вона, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Булаховського, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , не врахувала дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.2, які інформували її про наявність цього переходу, не зменшила швидкість і не зупинилася, щоб надати дорогу пішоходам, які перебували на пішохідному переході, в наслідок чого навпроти будинку № 5 по вул. Булаховського в м. Києві скоїла наїзд на них.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки: переломів обох кісток лівої гомілки у дистальній третині зі зміщенням уламків; закритої травми грудей і живота: перелому грудинного кінця правої ключиці; переломів лонної та сідничної кісток справа зі зміщенням уламків; рвана рана у ділянці лівої надколінної ділянки, що в своїй сукупності відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, визнала у повному обсязі, щиро покаялась і дала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_3 показала, що 26 лютого 2016 року рухалася на автомобілі Ford Transit Connect по вул. А. Булаховського в напрямку м. Ірпінь. Був вечір, було темно і йшов рясний косий дощ. Було дуже погано видно, але вона рухалася у нормальному ритмі, у потоці. Попереду неї їхала машина і збоку від неї була машина. Рухалася вона у крайній правій смузі. Попереду машина була на відстані 50 метрів від неї, а збоку на відстані 10-15 метрів. Спокійно рухалася, ніяких перешкод на шляху не було, ніхто дорогу не переходив, автомобілі не гальмували, коли під`їхала до пішохідного переходу, раптово перед капотом її автомобіля з`явилися дві людини, які бігли. Попереду одна людина у чорному, а позаду у коричневому капюшоні. Після чого відчула удар, загальмувала, розбилося вікно, і вона зрозуміла, що відбулося ДТП. Вибігла з машини і побачила, що на землі лежить жінка. Вона спитала у людей, які були поряд, чи викликати швидку, на що їй відповіли, що вже викликали. Вона намагалася допомогти жінці, щось підправить, але син потерпілої сказав не чіпати її. В невдовзі, через 15 хвилин, приїхала швидка, щось запитали у потерпілої і забрали останню та її сина.

Також обвинувачена показала, що пішоходи йшли з ліва на право по ходу її руху. Попереду неї машина, яка їхала, не гальмувала, напевно пішоходи її пропустили і після чого почали бігти. Наїзд відбувся або на пішохідному переході, або вже за ним. Попереджувальні знаки пішохідний перехід вона бачила. По її власному відчутті їхала зі швидкістю 20-30 км, але точно сказати не може, адже на спідометр не дивилася. Вона пропонувала потерпілій посильну їй допомогу, але потерпіла відмовилася. Цивільний позов потерпілої визнає частково, матеріальну шкоду у сумі зазначеній у чеках, моральну шкоду у сумі 5000 грн., а цивільний позов ОСОБА_8 не визнає взагалі.

Винуватість ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України крім її власних показань підтверджується показаннями потерпілої та свідка.

Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що ввечері 26 лютого 2016 року, вона з сином йшла додому звичайним маршрутом, яким вже ходить вісім років і переходила вулицю А. Булаховського по наземному пішохідному переходу. Що було далі не пам`ятає. Коли прийшла до тями, відчула холод та мокроту і з`ясувалося що її з сином збила машина, після чого її на швидкій допомозі забрали до лікарні. Дорога, яку вони переходили має одну смугу в одному напрямку і одну смугу в іншому. Марку та колір автомобіля, який її збив не бачила. Водій автомобіля, який їх збив, ні фізичної, ні матеріальної допомоги не надавала, лише одного разу наступного дня на ранок прийшла до неї до лікарні. Потім її син декілька разів їй намагався додзвонитися, але нічого не вдалося і після цього вони не намагалися вже з нею зв`язатися. Перед тим, як перейти дорогу, вони переконалися у безпечності. Наземний перехід (зебра), по якому вони переходили дуже добре освітлений за рахунок освітлення магазину «Агромат» та ліхтаря над переходом, тобто він з різних сторін освітлюється. Переходили дорогу звичайним темпом, не дуже швидко, адже син на той момент не міг швидко йти, бо проходив лікування. Цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що їхав з роботи на таксі зі сторони проспекту Палладіна по вулиці Булаховського біля складу магазину «Агромат». Перед ними, на відстані трьох-чотирьох метрів, їхав автомобіль марки «FORD Connect» білого кольору. Чи були якісь інші автомобілі він не звертав уваги. Водій таксі встиг сказати лише «дивись не…» і після цього він побачив, як в бік бордюру відлетіла жінка. Водій автомобіля, який їх збив, просто не побачив людей, які вже майже перейшли дорогу. Вони не дійшли кілька метрів до тротуару. Жінка, яка збила людей, навіть не встигла натиснути на гальма. Вони зупинилися і вже після того, як підійшли з*ясувалося, що збили і хлопця, і жінку. Зупинилася ще одна машина, вони звідти дістали ковдру і підклали під голову жінки, тому що вона взагалі не могла рухатися і лежала у калюжі. Якусь допомогу жінці не надавали, адже вони намагалися зробити так, щоб жінка не рухалася, бо вона казала, що в неї дуже болить нога і шия. Жінка була при тямі. У жінки- водія був шок, вона стояла біля автомобіля і комусь телефонувала. Потім викликали швидку та міліцію. Швидка приїхала через 5-10 хвилин, а після швидкої приїхала міліція. Також свідок показав, що того вечора накрапав дощ, почало темніти, адже всі ввімкнули фари і була погана видимість, але даний пішохідний перехід добре освітлювався.

Допитаний у судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_8 суду показав, що сума матеріальних претензій складається з двох частин, це 3600 грн за оренду медичного обладнання для догляду за його матір`ю та 711 грн. за МРТ. Щодо моральної шкоди зазначив, що після ДТП він був зобов`язаний постійно доглядати у лікарні матір, адже у лікарні працювало лише дві санітарки. Пізніше, коли потерпілу було виписано з лікарні він зобов`язаний був за нею ще деякий час доглядати. Також до моральних страждань він відносить те, що на підставі сильних нервових хвилювань у матері потерпілої, його бабусі, яка проживає разом з ними, стався інсульт та дане захворювання залишило свої наслідки.

Крім показань потерпілої та свідка винуватість ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України об`єктивно підтверджується наступним:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.02.2016р., згідно якого було встановлено місце скоєння ДТП ( а.п. 85-93);

-висновком експерта №494/Е від 12.04.2016р., згідно якого у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лобної ділянки справа, синці лівого стегна, обох колінних суглобів. Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, відноситься до легкого тілесного ушкодження (а.п.94-97);

-висновком експерта №713/Е від 06.04.2016р., згідно якого у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: а) закрита травма лівої гомілки, переломи обох кісток лівої гомілки у дистальній третині (зі зміщенням уламків); б) закрита травма грудей та живота: переломи грудинного кінця правої ключиці, переломи лонної та сідничної кісток справа (зі зміщенням уламків); в) рана (визначена клінічними лікарями як рвана) у ділянці лівої надколінної ділянки. Тілесні ушкодження у п.п. а), б) даних підсумків відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Тілесне ушкодження, вказане у п. в) даних підсумків, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (а.п.98-102);

-висновком експерта №226ат від 31.03.2016р. згідно якого причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України (а.п.104-110).

Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченої в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст.337 КПК України, доведеною повністю.

Юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_3 за ст.286 ч.1 КК України визнано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, заміжня, характеризується позитивно, пенсіонного віку, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття в скоєному та наявність інвалідності 3 група, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено і вважає за необхідне обрати їй міру покарання у виді штрафу.

При вирішенні цивільного позову позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Цивільні позивачі та їх представник, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили суду, що матеріальна шкода складається із витрат понесених потерпілими на лікування від ДТП, моральна ж шкода полягає у пережитих ними стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заявлений цивільний позов визнала частково, а саме зауважила, що частково визнає позов ОСОБА_6 , зокрема ті суми, які вказані в наданих суду чеках, моральну шкоду визнала в сумі 5 000 грн., а позов ОСОБА_8 не визнала взагалі.

Представник ПАТ «Київський страховий дім» у задоволені цивільного позову вважав за необхідне відмовити з підстав викладених у запереченнях (а.п. 179-189), зокрема виходячи з того, що цивільним позивачем не було дотримано вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст. 35 цього Закону.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Київський страховий дім» укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Форд Транзіт», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно ж до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Поряд з цим, суд враховує, що в даних правовідносинах обов`язковим є застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Так, в силу статті 4 Закону відповідач - 2 є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а його відповідальність перед третіми особами (потерпілими) застрахована, оскільки ця відповідальність є об`єктом страхування згідно ст. 5 Закону.

При цьому, суд звертає увагу на те, що постановою ВСУ від 20.01.2016 року зроблено правовий висновок у справі № 6-2808цс15, де визначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, оскільки позивачами заявлений позов лише до відповідача ОСОБА_3 , що є правом позивачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним наявність матеріальної шкоди у цивільних позивачів у вигляді фактично понесених витрат останніми на лікування, а саме ОСОБА_6 понесено витрати у розмірі - 40785 грн. 00 коп., які складаються з вартості придбаних на лікування медикаментів, а ОСОБА_8 витрачено 4311 грн., що складається з вартості придбаних лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення. Вказані вище суми підтверджуються наданими до суду квитанціями, та не заперечуються відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 227-230).

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно вимог ст.23 ч.1,2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілих, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст.128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди., з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, її майновий стан, пенсійний вік, наявність інвалідності 3 групи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь цивільного позивача ОСОБА_6 - 20 000 грн., а на користь цивільного позивача ОСОБА_8 стягнути 8 000 грн.

В частині цивільного позову про стягнення з відповідача ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у сумі 25 000 гривень слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Відповідно до договору від 03.06.2016 року, укладеного між позивачем ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_10 про надання правової допомоги, останній зобов`язувався надавати юридичні та консультаційні послуги в об`ємі і на умовах, що передбаченні даним Договором. Вартість послуг передбачена розділом 4 договору та додатком № 1 до договору.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт адвокатом, будь-які належні та допустимі докази того, що позивач сплатила адвокату ОСОБА_10 25 000,00 грн. та що вони були оподатковані.

Процесуальні витрати по справі покласти на обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ідн. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 40 785 (сорок тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 4 311 (чотири тисячі триста одинадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення експертизи, на користь держави у розмірі 1 760 гривень 80 копійки.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1