АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/400/17 Головуючий І-ої інстанції
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні подання Диканівської виправної колонії (№12) УДПтСУ в Харківській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .
Відмовляючи у задоволенні подання, суд в ухвалі вказав, що ОСОБА_8 , який засуджений та відбуває покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 22.09.2014р. (з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 27.11.2014р. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.05.2015р.) за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, не довів свого виправлення ставленням до праці та своєю сумлінною поведінкою, а лише стає на шлях виправлення, що за умови подальшої стабільної позитивної поведінки та добросовісного ставлення до праці може бути підставою для вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення у майбутньому.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та звільнити його на підставі ст.81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Вказує на те, що він є інвалідом 3 групи, страждає захворюванням на епілепсію та рядом інших захворювань, має 2 заохочення та не має жодного стягнення. Зазначає, що з перших днів по прибуттю до установи виявляв добровільне бажання працювати, був працевлаштований та працював на дільниці виготовлення спецзасобів 2 місяці, в подальшому у зв`язку з погіршенням стану здоров`я був направлений на лікування, після чого працював прибиральником за власним бажанням без оплати праці. Також просить врахувати, що він добровільно відшкодував збитки згідно поданого цивільного позову, хоча виконавчі листи до установи виконання покарань не надходили. Також посилається і на те, що вдома на нього чекають мати та батько пенсійного віку, сестра-інвалід з дитинства, які потребують його допомоги, зобов`язується працювати за попереднім місцем роботи та стати повноправним членом суспільства. Крім того, вказує, що за період відбування покарання повністю розкаявся у вчиненому, зрозумів свою провину та вважає, що довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, який вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу засудженого необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Згідно з рекомендаціями, викладеними в п.п.2, 17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», прийняття рішення щодо умовно-дострокового звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, установлення, що процес виправлення засудженого відбувався протягом всього періоду відбування ним покарання.
Суд першої інстанції дотримався викладених вимог закону та рекомендацій у повному обсязі. При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 судом ретельно перевірялись дані, що характеризують засудженого під час відбування ним покарання, в тому числі і ті, на які він посилається в апеляційній скарзі.
Так, судом встановлено, що на момент розгляду подання, з урахуванням положення ч. 5 ст. 72 КК України, засуджений відбув 2 роки 11 місяців 1 день, що більше, ніж 2/3 строку призначеного йому покарання; невідбута частина покарання складає 1 рік 3 місяці 29 днів.

Засуджений є інвалідом 3-ї групи, має ряд захворювань, у тому числі, на епілепсію.

У характеристиці засудженого від 02.11.2016р., яка додана до подання, зазначено, що засуджений характеризується позитивно, за період відбування покарання в колонії норми, які визначають порядок, умови відбування покарання установи не порушував. Має два заохочення від адміністрації колонії. На виробництві не працевлаштований за станом здоров`я. Виконує встановлені законодавством вимоги персоналу колонії. Виконує роботи з самообслуговування. Має достатній рівень навичок з виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», до їх реалізації ставиться з зацікавленістю, у вільний від роботи час займається самоосвітою, за характером цілеспрямований, врівноважений товариський. У відношенні до засуджених неконфліктний. У вищевказаному злочині вину визнає, розкаюється.
При ухваленні рішення судом проаналізовано процес виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання на підставі матеріалів його особової справи та дослідженні даних про його особу.
Так, в матеріалах особової справи засудженого міститься характеристика від 04.11.2015р., в якій зазначено, що ОСОБА_8 характеризується посередньо, встановлені законодавством вимоги виконує під контролем представників адміністрації. Зазначено також, що ОСОБА_8 працевлаштований вантажником з погодинною оплатою праці, але будь-яких підтверджуючих цю обставину доказів суду не надано. Сам засуджений та представник колонії в судовому засіданні пояснювали, що засуджений не працевлаштований у виправній колонії та за станом здоров`я не може виконувати важкі фізичні роботи.

Рішенням засідання комісії Диканівської ВК (№12) від 04.11.2016р. було відмовлено у переведені засудженого ОСОБА_8 до дільниці соціальної реабілітації при колонії, тому що він не стає на шлях виправлення.

В матеріалах особової справи міститься також характеристика на засудженого від 16.03.2016р., в якій зазначено суперечливі з огляду на вищевказану характеристику від 04.11.2015р. висновки про те, що засуджений за час відбування покарання в колонії характеризується позитивно.

Згідно з характеристикою на засудженого від 26.07.2016р., тобто яка надана станом лише за три місяці до розгляду подання, зазначено про те, що ОСОБА_8 характеризується посередньо, виконує роботи з самообслуговування, але ініціативи не проявляє, до виконання робіт з благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи.

Суд також взяв до уваги те. що згідно з усіма вищевказаними характеристиками засуджений ОСОБА_8 під час перебування у Харківському СІЗО з 05.06.2013р. до 22.12.2014р. та під час перебування у Темнівській ВК (№100) на лікуванні з 17.03.2015 по 16.04.2015, з 15.09.2015 по 18.09.2015, з 29.04.2015 по 24.05.2016 характеризувався посередньо.
Також в ухвалі суд послався і на те, що засуджений дійсно має два заохочення від адміністрації колонії 29.02.2016р. та 15.09.2016р., стягнень не має. Але вищезазначені заохочення видані лише вперше за дев`ять місяців відбування засудженим покарання та самі по собі не можуть свідчить про стабільну сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Такі обставини суперечать викладеним в поданні та апеляційній скарзі засудженого доводам, оскільки свідчать про відсутність належних підстав вважати поведінку та ставлення засудженого до праці сумлінними та такими, що довели його виправлення, а тому суд правильно дійшов висновку про те, що на даний момент звільнення засудженого умовно-достроково на невідбутий строк покарання є неможливим.
Підтвердження того, що засудженим відшкодовано збитки за цивільними позовами суду не надавались.
Ті обставини, що засуджений має ряд захворювань, а його батьки потребують його піклування, самі по собі не можуть бути підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи, що засудженим не наведено переконливих доводів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин щодо передчасності його умовно-дострокового звільнення, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні подання Диканівської виправної колонії (№12) УДПтСУ в Харківській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5