Справа № 750/1283/17
Провадження № 1-кп/750/151/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України, -
13 вересня 2016 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, в ході суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_4 та вдарив її кулаком правої руки в обличчя, після чого схопив її за ліву руку своєю лівою рукою та наніс не менше шести ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_4 .
Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, параорбітальної гематоми справа, які згідно висновку експерта № 1179 від 29.11.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді синців та забиття м`яких тканин кистей рук, які згідно висновку експерта № 1179 від 29.11.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та суду пояснив, що потерпіла ОСОБА_4 є його колишньою дружиною, з якою вони розлучилися у вересні 2003 року, однак з того часу продовжують проживати у їх спільній 4-кімнатній квартирі АДРЕСА_2 , але між собою не спілкуються і стосунків не підтримують. Рішенням суду визначено порядок користування квартирою, де він, потерпіла, їх спільні донька та син мають кожен по окремій кімнаті.
Не заперечує, що 13 вересня 2016 року близько 18 год. 30 хв. у вказаній квартирі між ним та потерпілою ОСОБА_4 відбулася побутова сварка у зв`язку з тим, що потерпіла самовільно, без погодження з ним, спочатку замінила у квартирі на кухні стару газову плиту на нову, а потім у залі на стелі поміняла люстру. Саме після заміни люстри у нього ввірвався терпець і він зайшов до кімнати, де перебувала ОСОБА_4 та став вимагати пояснень з приводу її самовільних дій, а також намагався дізнатися, де поділася стара люстра. У стані алкогольного сп`яніння не перебував. Визнає, що в ході сварки він був збуджений, але не агресивний, внаслідок чого перестав себе повністю контролювати, при цьому, не стримався та наніс їй два удари долонею руки по потилиці, тримаючи її своєю лівою рукою за її ліву руку. Сказав потерпілій, щоб надалі вона нічого у квартирі без його відома не міняла, так як усі речі є їх спільним майном і він вправі теж висловлювати свою думку щодо розпорядження ними. Потерпіла не відбивалась і не втікала, а лише захищалась, сидячи на дивані. Після цього він пішов до себе у кімнату, а потерпіла, здається, вибігла з квартири та пішла до його брата, який мешкає поверхом нижче. Повернулась з донькою, зібрали свої речі та пішли з квартири. Припускає, що перебуваючи в емоційному стані, мабуть перестарався з ударами.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого діяння суд вважає доведеною, а його доводи спростованими, наступними доказами.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що розлучилися з ОСОБА_6 у 2003 році за спільною згодою та проживали окремо у своїх кімнатах. З 2008 року обвинувачений не приймає участі в утриманні квартири, тому вона за свої кошти придбала на кухню нову газову плиту, а у свою кімнату купила нову люстру.
13 вересня 2016 року у вечірній час вона сиділа на дивані та розмовляла по телефону з колегою по роботі, коли до неї у кімнату вбіг обвинувачений ОСОБА_6 , став перед нею та почав пред`являти претензії з приводу заміни люстри. Вона спокійно відповіла, що придбала нову люстру, так як стара прийшла у непридатність і вона викинула її на смітник, але це його лише роздратувало і він ударив її кулаком в обличчя. Вона спробувала ухилитись і удар сковзнув по обличчю, зачепивши кулаком над губою та біля ока. Вона продовжувала сидіти на дивані та намагалась захиститися подушкою, але обвинувачений лівою рукою схопив її та тримав за ліву руку, а правою наносив удари в область голови. Вона просила припинити побиття, яке тривало близько 20 хвилин, протягом яких ОСОБА_6 наніс їй не менше шести ударів в область голови, після чого вийшов з кімнати. Їх донька не з самого початку, але бачила, як ОСОБА_6 наносив їй удари.
Зазначила, що така поведінка обвинуваченого не є винятковою, оскільки він і раніше проявляв агресію та фізичний вплив, зокрема, 14 лютого 2014 року сильно побив її, з приводу чого вона зверталась з заявою до міліції, а 06 квітня 2017 року вчинив з надуманих мотивів конфлікт з донькою.
Цивільний позов підтримує у повному обсязі.
Свідок ОСОБА_7 суду повідомила, що обвинувачений та потерпіла є її батьками, з якими вона спільно проживає в одній квартирі в окремій кімнаті, батьки між собою стосунків не підтримують. З батьком у неї стосунки складні, оскільки час від часу у нього виникають прояви агресії і він умисно провокує сварку з нею чи матір`ю та часто переходить до рукоприкладства.
13 вересня 2016 року ввечері вона прийшла додому та почула голоси з маминої кімнати на підвищених тонах. Бачила, як батько тримав маму за руку та бив її по обличчю. Мама сиділа на дивані та просила її відпустити, тоді батько залишив її та вийшов у іншу кімнату, а вона з мамою зібралися та пішли з квартири.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 є його рідним братом по матері, стосунки з ним нормальні, проживають в одному будинку на сусідніх поверхах. 13 вересня 2016 року близько 19 год. до них у квартиру прийшла ОСОБА_9 , колишня дружина брата, з якою вони продовжують проживати в одній квартирі, та поскаржилась, що він її побив. Потерпіла була схвильована, в сльозах на обличчі, візуально тілесних ушкоджень він не помітив і не звертав на це уваги. Запросив потерпілу до квартири та пішов займатися своїми справами, а ОСОБА_4 далі спілкувалася з його дружиною.
Аналогічні свідчення дала суду свідок ОСОБА_10 , додавши, що в розмові потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що обвинувачений з надуманих мотивів ввірвався до неї в кімнату та побив її безпричинно.
Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що була присутня в якості понятої при слідчих експериментах за участю потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 , які підтвердили та показали на місці обставини побиття потерпілої.
Окрім зазначеного, винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступним:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.09.2016 зафіксовано факт звернення ОСОБА_4 до поліції з усною заявою про нанесення їй цього дня о 18-й годині тілесних ушкоджень за місцем проживання її колишнім чоловіком ОСОБА_6 ;
-згідно висновку експерта № 1179 від 22-29.11.2016 у ОСОБА_4 мались тілесні ушкодження у вигляді:
а) закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, параорбітальної гематоми справа, які в сукупності, як наслідок одного травматичного процесу, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
б) синців та забиття м`яких тканин кистей рук, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За давністю утворення зазначений комплекс тілесних ушкоджень може відповідати даті 13.09.2016, а виходячи з кількості ушкоджень, описаних в наданій медичній документації, їх характеру та розташування, експерт припускає отримання потерпілою ОСОБА_4 впливу щонайменше трьох травматичних дій.
Аналізуючи в сукупності оголошені та досліджені у судовому засіданні долучені до матеріалів кримінального провадження документи, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_4 , у зв`язку з чим його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України.
З врахуванням того, що обвинувачений не заперечує факту та обставин побиття потерпілої, суд вважає, що часткове визнання ним своєї провини у скоєному ґрунтується лише на його суб`єктивному сприйнятті обставин, що начебто, спонукали його до протиправних дій.
Твердження обвинуваченого про заподіяння ним потерпілій лише двох несильних ударів долонею руки по потилиці спростовується як висновком експерта, яким за об`єктивними даними визначено наявність не менше 3-х травмуючих дій, так і свідченнями потерпілої, яка стверджує, що побиття тривало до 20 хвилин та обвинувачений наніс їй не менше 6 ударів в область голови.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання, де негативно не характеризується, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, категорично заперечує наявність у нього психічних розладів, у зв`язку з чим ухвалою слідчого судді від 12.01.2017 було відмовлено у направленні його для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.
Разом з тим, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке за відсутності віктимної поведінки потерпілої ґрунтується на безпідставному прояві агресії з боку обвинуваченого з застосуванням фізичної сили, нікчемний привід, використаний обвинуваченим як підстава до сварки, суд приходить до висновку про необхідність та достатність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді арешту в межах санкції статті, за якою він засуджується.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині матеріальної шкоди суд вважає належно обґрунтованими та підтвердженими документально, надані суду фіскальні чеки підтверджують факт придбання медикаментів, збігаються в часі з періодом перебування потерпілої на лікуванні, відповідають записам історії хвороби та характеру лікування потерпілої, у зв`язку з чим позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі.
При вирішенні питання розміру цивільного позову у виді грошового відшкодування потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди, суд враховує характер та тяжкість кримінального правопорушення, глибину та тривалість завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого. При цьому, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає обґрунтованою та достатньою суму сатисфакції стягнення у розмірі 1 000 грн.
Процесуальні витрати, дані щодо речових доказів у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його фактичного затримання при виконанні вироку.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 2 013 (дві тисячі тринадцять) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 (одну тисячу) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 3 013 грн.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1