Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/374/17
Провадження № 1-в/553/87/2017
У Х В А Л А
Іменем України
10.05.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений в судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення даного клопотання.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, суд розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 02.10.2009 року Семенівським райсудом Полтавської області за ст. 121 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2009 року скасовано вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2009 року та засуджено ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі, строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати 14 березня 2009 року, що уточнено Апеляційним судом Полтавської області.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 02 лютого 2016 року зараховано в строк покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2009 року та Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2010 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення в період з 14 березня 2009 року до 13 січня 2011 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення в період з 14 березня 2009 року до 13 січня 2011 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, строк покарання засудженого складає: початок строку покарання 14.03.2009 року, кінець строку покарання 12.05.2020 року. Таким чином судом встановлено, що станом на 10.05.2017 року засуджений фактично відбув більше 3/4 строку покарання, невідбута частина покарання станом на 10.05.2017 року становить 3 роки 2 дні.

З характеристики засудженого, наданої начальником відділення СПС ПВК (№ 64) та затвердженої начальником установи 28.03.2017 року засуджений ОСОБА_4 покарання відбуває з 14.03.2009 року, за період перебування в СІЗО м.Полтави характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 09.03.2011 року ОСОБА_4 відбуває покарання в Полтавській виправній колонії (№64). За час відбування покарання на початку відбування покарання за допущені порушення установленого порядку відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Але під впливом виховних профілактичних заходів зробив вірі для себе висновки та змінив свою поведінку на кращу. Стягнення погашені в установленому законом порядку. Має сім заохочень, в тому числі два рази правами начальника установи. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їхні законні вимоги. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Працевлаштований на швейній дільниці установи, до роботи ставиться сумлінно. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, приймає активну участь в роботах по благоустрою території та приміщень установи та відділення.

За час відбування реалізована програма диференційованого виховного впливу «Професія», оволодів робітничою професією електрогазозварювальника в Полтавському навчальному центрі №64 при установі. Приймав участь у програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Заходи виховного характеру відвідував, робить вірні для себе висновки. У вільний час відвідує бібліотеку, читає літературу та дивиться телепередачі. Негативно ставиться до злодійських традицій, приймає активну участь у суспільному житті колективу відділення, позитивний приклад іншим засудженим.

За характером спокійний, врівноважений. Інтелектуально достатньо розвинутий, у відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки з засудженими позитивної спрямованості.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого можна визнати сумлінною та це свідчить про ті процеси позитивних змін, які відбулися та відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Так у засудженого на даний час відсутні стягнення, позитивна характеристика, на протязі відбування покарання був працевлаштований в установі відбування покарання, тобто займався суспільно корисною працею, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, критично ставиться до скоєного. А тому всі ці дані свідчать про виправлення засудженого.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , згідно ст. 81 КК України звільнити умовно достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 2 дні.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1