1Справа № 335/3369/17 1-кс/335/2281/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 18.01.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000400 від 01.10.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 18.01.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000400 від 01.10.2015 року.
Вважає оскаржувану постанову незаконною та винесеною внаслідок неповно проведеної перевірки доводів, викладених у заяві.
Просить скаргу задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а кримінальне провадження повернути для проведення досудового розслідування.
Особа, яка подала скаргу ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Кримінальним-процесуальним кодексом України суд не наділений правом вживати заходи примусу у вигляді приводу для забезпечення участі заявника в судовому засіданні.

Як передбачено ч. 1 ст. 306 КПК України наслідки неприбуття сторін для участі у розгляді скарги встановлено у статтях 323 - 327 КПК.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за його відсутності на підставі наданих сторонами доказів.

Прокурор прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважає постанову слідчого законною, яка була винесена після повної та всесторонньої перевірки матеріалів кримінального провадження, постанова винесена у відповідності до вимог ст. 284 КПК України. Просить скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000400 від 01.10.2015 року, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Слідчим відділом прокуратури Запорізької області проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000400 від 01.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом вчинення слідчим СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 та слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в області ОСОБА_7 перевищення службових повноважень у ході розслідування кримінальної справи №4081001 за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР послужили заяви про злочин потерпілого ОСОБА_4 , в яких він зазначив, що слідчі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перевищуючи свої службові повноваження у ході досудового розслідування кримінальних справ №17250904 та №4081001, незаконно визнали представниками цивільних позивачів осіб, які були допитані у вказаних кримінальних справах в якості свідків, проведення слідчим ОСОБА_7 з порушенням вимог КПК України (в редакції 1960 року) виїмки документів, які складають банківську таємницю, а також вчиненням слідчим ОСОБА_6 службового підроблення, а саме: внесення останнім завідомо неправдивих відомостей до клопотання про продовження строків досудового слідства.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 28.12.2016 року кримінальне провадження № 0000400 від 01.10.2015 року щодо вчинення старшим слідчим в ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 та старшим слідчим СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в області ОСОБА_7 перевищення службових повноважень та внесення завідомо недостовірних даних до офіційних документів у ході розслідування кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших за ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діях слідчих складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 284 КПК України, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження за № 0000400, слідчій суддя вважає, що слідчим обґрунтовано винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, крім того в цьому кримінальному провадженні не повідомлялося про підозру жодній особі, з огляду на наступне.

Під час досудового розслідування встановлено наступне.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 показав, що він звернувся до прокуратури Запорізької області із заявами про незаконне визнання слідчими ОСОБА_7 і ОСОБА_6 свідків представниками цивільних позивачів у кримінальних справах №17250904 та №4081001, що є прямим порушенням ст. 63 КПК України в редакції 1960 року, так як прямо заборонено. 19.06.2012 своєю постановою старший слідчий в ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 по кримінальній справі №17250904 визнав представником цивільних позивачів ТОВ «СП «МДМ», ТОВ «Метро», ТОВ «ЗТЛ» і ТОВ «Будімпекс» ОСОБА_8 02 липня 2010 року своєю постановою старший слідчий Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 по кримінальній справі №4081001 визнав представником цивільного позивача ПАТ «МетаБанк» ОСОБА_9 04.05.2012 своєю постановою старший слідчий в ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 по кримінальній справі №490702пр-2 визнав представником цивільного позивача ТОВ «Запорізька інвестиційно-торгівельна компанія» ОСОБА_10 20 листопада 2010 року своєю постановою старший слідчий Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_7 по кримінальній справі №4081001 визнав представником цивільного позивача ТОВ «Видавничий будинок «Кераміст» ОСОБА_11 30.08.2010 своєю постановою старший слідчий в ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 по кримінальній справі №4081001 визнав представником цивільних позивачів КП «Водоканал» ОСОБА_12 . З приводу заяви про внесення завідомо неправдивих даних до подання про продовження строків досудового слідства від 22.11.2010 він вважає, що дії слідчого ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 366 КК України, так як складання цього документа спричинило тяжкі наслідки у вигляді продовження строків досудового слідства і тримання його під вартою. Дані, які є в цьому поданні завідомо неправдиві та вказані у заяві про злочин і він вважає, що слідчий вносив їх усвідомлено у свій документ.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 показав, що з 22.11.2010 він прийняв до свого провадження кримінальну справу №4081001 за обвинуваченням ОСОБА_4 та інших у скоєнні ряду особливо тяжких злочинів, серед яких ч. 1 ст. 255, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст. 209, ч.2 ст.366, ч. 2, 3 ст. 358 КК України. Щодо заяви ОСОБА_4 про незаконне визнання представником цивільного позивача ТОВ «СП «МДМ», ТОВ «Метро» та ТОВ «ЗТЛ» свідка ОСОБА_13 він пояснив, що ОСОБА_13 була допитана в якості свідка по кримінальній справі №490702пр слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ОСОБА_14 в 2008 році. Він її особисто не допитував. Зазначені підприємства надали йому документи на її представництво по кримінальній справі №17250904 в якості цивільного позивача. Таким чином обмеження щодо неможливості визнання її представником цивільного позивача на неї не діяло. На підставі вказаних документів він виніс постанову 19.06.2012 про визнання ОСОБА_13 цивільним позивачем. При цьому він не звіряв допити свідків, які ще були допитані до нього та не ним особисто. Крім того, сама ОСОБА_13 про те, що вона раніше була допитана в якості свідка йому не повідомляла. Якщо би йому було відомо, що ОСОБА_13 допитувалася, то він би не визнавав її цивільним позивачем, та у подальшому відсторонив її від участі по справі, але він про це не знав. Внаслідок визнання ОСОБА_13 представником цивільних позивачів жодної шкоди законним правам та інтересам ОСОБА_4 не завдано. Крім того, у подальшому суд може відсторонити представника цивільного позивача від участі по справі та витребувати від підприємств направити інших представників, які не допитувались в якості свідків по кримінальній справі. Щодо заяв ОСОБА_4 про визнання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_10 представниками цивільних позивачів пояснив, що це така ж ситуація як й у першому випадку з ОСОБА_13 . Він не знав що вони допитувалися раніше іншими слідчими, які проводили розслідування кримінальних справ. 19.02.2010 ОСОБА_15 в якості свідка по кримінальній справі №1111003 допитував слідчий СВ ЗМУ ГУМВС в області ОСОБА_16 , а представником цивільного позивача КП «Водоканал» він визнаний постановою від 30.08.2010. З приводу дати постанови він зазначив, що міг технічно помилитися датою винесення постанови про визнання ОСОБА_15 законним представником цивільного позивача. Дана постанова була винесена після 22.11.2010 року, тобто після прийняття кримінальної справи до провадження, яка точна була дата, він не пам`ятає. ОСОБА_15 приходив та ознайомлювався з постановою. Технічна помилка виникла через комп`ютер, оскільки є однотипні постанови, які беруться за зразок. Таким чином при винесенні такої постанови він склав фабулу злочину та забув виправити дату. Пізніше помилки він не побачив та ОСОБА_15 при ознайомленні з постановою теж не вказав на це. 21.03.2012 ОСОБА_10 в якості свідка допитав старший слідчий Ленінського РВ ЗМУ ОСОБА_7 по кримінальній справі № 490702пр. Представником цивільного позивача він визнаний ним по іншій кримінальній справі №490702-пр-2 постановою від 04.05.2012. В матеріалах об`єднаної кримінальної справи №4081001 наявні протоколи допитів дуже багатьох осіб, тому фізично запам`ятати прізвища всіх допитаних осіб не було змоги. Внаслідок прийняття вказаних постанов жодної шкоди законним правам та інтересам ОСОБА_4 не завдано. Щодо заяви ОСОБА_4 про внесення неправдивих відомостей до клопотання про продовження строків досудового слідства пояснив, що у зв`язку зі спливом великого проміжку часу, майже 5 років, він не пам`ятає всіх подробиць складання цього документу. Ознайомившись з клопотанням про продовження строків досудового слідства він зазначив, що в постанові вказуються докази, які слідчий вказує інформативно. Таким чином не указується весь документ, а тільки його суть. Покази свідків були викладені в стислому виді. Щодо невизнання ОСОБА_4 своєї вини пояснив, що в протоколі допиту, складеного слідчим ОСОБА_7 , він розповів об`єктивні факти вчинення ним дій, що було розцінено як фактично визнання своєї вини. В номерах справи могли бути технічні помилки, але це ніяк не впливає на докази, вказані в клопотанні. Крім цього, номера кримінальних справ не передбачені КПК України та використовуються у службових цілях. Також могли бути технічні помилки в датах проведених слідчих дій, він всього не пам`ятає. Технічні помилки виникають через комп`ютер, оскільки є однотипні клопотання, які беруться за зразок. Таким чином, при винесенні такого клопотання він міг залишити частину іншого документу. Разом з тим, вказані помилки, навіть, якщо вони були допущенні, не перешкоджають продовженню строку досудового слідства, оскільки не змінюють суть розслідуваних злочинів та доводів слідчого щодо обґрунтування необхідності продовження строків досудового слідства. Кримінальна справа вивчалася у ГПУ разом з постановою про порушення клопотання, де були погоджені докази вказані у клопотанні та воно було погоджено.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 показав, що дійсно представником потерпілого, цивільного позивача і цивільного відповідача не може бути особа, яка раніше допитана свідком або особою, яка буде допитана. При наявності цих обставин особа повинна відмовитися від виконання обов`язків представника потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача у даній справі. На цих же підставах особа може бути усунена від участі у справі слідчим, прокурором або судом. Він не пам`ятає обставин визнання ОСОБА_9 представником цивільного позивача, можливо у зв`язку з великим обсягом роботи по вищевказаній кримінальній справі, він міг забути про допит його свідком. У всякому разі, суд має повне право відсторонити ОСОБА_17 і визнати іншого представника. Саме по собі прийняття зазначеного рішення ніяких тяжких наслідків для обвинувачених не несе. З приводу визнання ОСОБА_11 представником цивільного позивача очевидно така ж ситуація як і з ОСОБА_9 . У справі було багато допитано свідків, напевно він не помітив допиту ОСОБА_11 . Саме по собі прийняття зазначеного рішення ніяких тяжких наслідків для обвинувачених не несе. Також він зазначив, що розслідувалася кримінальна справа, де одним з епізодів був епізод за фактом замаху на заволодіння шляхом обману майном ПАТ «Метабанк», у ньому використовувалося в схемі одне з підприємств ПП «Корпоративний капітал», створене членами злочинної організації, а також директором була ОСОБА_18 . В обвинувальному висновку чітко розписується роль кожного учасника і використання вищевказаного підприємства для заволодіння грошовими коштами банку. Тому банк був зацікавлений і самостійно надав як потерпіла сторона документи на відкриття рахунку ПП «Корпоративний капітал». Таким чином, вилучені ним документи не становлять банківську таємницю, де потерпілим є сам банк і добровільно надає їх слідчому, тому він не звертався до суду за постановою про проведення виїмки, а виніс її самостійно. Порядок отримання зазначених документів буде оцінювати суд при розгляді кримінальної справи по суті. При цьому сама виїмка була оформлена згідно з вимогами КПК, тобто з складанням протоколу. З приводу постанови про порушення клопотання про продовження строку слідства він обставини не може згадати, можливо, і він міг готувати вказаний документ. Можливо, дати у зазначеній постанові вказані помилково (технічна помилка). Наскільки йому відомо, вищевказане продовження строку слідства та тримання під вартою оскаржувалося в апеляційному суді Запорізької області, в результаті якого скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення.

Крім того, у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено службове розслідування. Згідно висновку службового розслідування від 06.11.2015 факти порушень, викладені у листі слідчого прокуратури Запорізької області, підтвердились частково. Підтвердження знайшов факт допущення слідчими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 технічних помилок при складанні процесуальних документів, а саме: помилково зазначено дату винесення постанови про визнання ОСОБА_15 законним представником цивільного позивача.

За результатами службового розслідування слідчим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суворо вказано на необхідність більш ретельно готувати процесуальні документи, уважно ставитись до їх складання та недопустимість технічних помилок.

Таким чином, у ході досудового розслідування дійсно підтверджено факт визнання представниками цивільних позивачів ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які раніше допитувались в якості свідків. У ході слідства цивільні позивачі давали відповідні документи на залучення певних осіб в якості представників цивільних позивачів. Слідчі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі наданих цивільними позивачами документів визнавали вказаних осіб представниками цивільних позивачів, не знаючи про наявність допитів вказаних осіб в якості свідків, через те, що вказані особи допитувались раніше іншими слідчими, а також через великий обсяг матеріалів кримінальної справи та наявність декількох кримінальних справ, у яких і допитувались вказані особи в якості свідків та які у подальшому були об`єднані в одну кримінальну справу.

У відповідності до ст. 63 КПК України (в редакції 1960 року) особа, яка допитувалась або підлягає допиту як свідок, зобов`язана відмовитися від виконання обов`язків представника потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача в даній справі. На цих же підставах вона може бути усунута від участі в справі слідчим, прокурором або судом.

Проте ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 знаючи про те, що вони раніше допитувались в якості свідків про вказаний факт слідчим не повідомили, а слідчий не зобов`язаний був перевіряти ці обставини якимось іншим чином.

У подальшому після направлення кримінальної справи до суду, під час судового розгляду справи суд має повноваження самостійно або за клопотанням учасників процесу відсторонити неналежного представника від участі у справі в якості представника цивільного позивача, зажадавши від цивільного позивача надати повноваження представника іншій особі.

Таким чином, у ході досудового розслідування встановлено, що слідчі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допустили у кримінальну справу в якості представників цивільних позивачів осіб, допитаних в якості свідків, через неуважність, немаючи при цьому умислу на перевищення своїх службових повноважень, тим більше, що такі дії не мали для потерпілого ОСОБА_4 реальних матеріальних, моральних або фізичних наслідків, що виключає наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Так само, у ході досудового розслідування встановлено, що дійсно слідчим ОСОБА_6 складалась постанова про порушення клопотання про продовження строків досудового слідства від 22.11.2010 року. У постанові вказані докази, які слідчий зазначив інформативно та зазначено тільки суть документа. Покази свідків викладені у стислому виді. Слідчий ОСОБА_6 допускає можливість технічних помилок у цьому документі, що стосується дат проведених слідчих дій, номерів кримінальних справ, а також фабули кримінального правопорушення, але це ніяк не впливає на сам факт наявності тих доказів, які вказані у клопотанні. Що стосується помилок у зазначенні номерів кримінальних справ, то слід зазначити, що КПК України не передбачено взагалі наявність номерів кримінальних справ та номери кримінальних справ використовуються у службовому користуванні. Що стосується зазначення тієї обставини, що ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину то слідчий ОСОБА_6 розцінив, що оскільки у протоколі допиту, складеного слідчим ОСОБА_7 , ОСОБА_4 фактично розповів обставини вчинення ним кримінального правопорушення, це і було розцінено як фактичне визнання ОСОБА_4 своєї вини.

Вказана постанова про порушення клопотання про продовження строків досудового слідства вивчалась як у апараті прокуратури Запорізької області, так і у апараті Генеральної прокуратури України разом з матеріалами кримінальної справи, тільки після цього заступником Генерального прокурора України строк досудового слідства у кримінальній справі було продовжено до 9 місяців.

Вказане свідчить про відсутність в діях слідчого ОСОБА_6 умислу на внесення до офіційного документу - постанови про порушення клопотання про продовження строків досудового слідства в кримінальній справі №4081001 завідомо неправдивих відомостей.

Також у ході досудового слідства знайшов своє підтвердження факт проведення слідчим ОСОБА_7 виїмки у ПАТ «МетаБанк» документів, які містять банківську таємницю на підставі постанови про проведення виїмки від 07.04.2010 року.

У кримінальній справі №13560901 у межах якої проводилась зазначена виїмка, ПАТ «МетаБанк» було визнано потерпілою особою, а тому, відповідно до вимог ст. 66 КПК України (в редакції 1960 року) слідчий у справі, яка перебувала у його провадженні, вправі був вимагати від банку інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб у порядку та обсязі, встановлених ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

З огляду на те, що ПАТ «МетаБанк» був зацікавленим у наданні слідству вказаних документів, а відповідно до ст. ст. 49, 50 КПК України (в редакції 1960 року) міг самостійно подавати докази та пред`являти всі необхідні документи, пов`язані з заявленим позовом, а вилучені в ході виїмки документи є такими доказами, то слідчий ОСОБА_7 у вказаному випадку діяв виключно в інтересах слідства, з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування кримінальної справи.

Питання допустимості та належності отриманих в такий спосіб доказів буде оцінено судом за результатами судового розгляду вказаної кримінальної справи.

Згідно п. 3 примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою, яка є обов`язковим елементом складу злочину передбаченого ст. 365 КК України, для цього складу злочину вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Тобто істотна шкода повинна мати майновий вираз. При цьому в ході досудового слідства, в тому числі при допиті потерпілого ОСОБА_4 , будь-яких доказів про завдання йому майнової шкоди внаслідок вищезазначених дій слідчих не отримано.

При винесенні оскаржуваної постанови слідчим надано оцінку зібраним доказам та встановленим під час досудового слідства обставинам з посиланням на проведені ним процесуальні дії.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2,284 КПК України).
Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
Тобто, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000400 від 01.10.2015 року слідчий суддя дійшов до висновку про те, що слідчим вжито усіх належних заходів щодо встановлення усіх обставин справи та перевірено всі наведені в заяві обставини щодо можливого вчиненння кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене слідчий суддя не вбачає підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 від 18.01.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000400 від 01.10.2015 року залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1