Справа №477/2113/16-к 22.03.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/270/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000764, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тузли Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
1. 26 вересня 2011 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
2. 5 червня 2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 301, ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
3. 27 червня 2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі;
4. 3 жовтня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 10 липня 2015 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяця 25 днів,
- визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить пом`якшити призначене судом покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України та призначено покарання:
за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді двох років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді чотирьох років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді трьох років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді двох років обмеження волі;
за ч. 1 ст. 310 КК України - у виді двох років обмеження волі.
За правилами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
За правилами ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 жовтня 2012 року, та призначено обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення зарахувано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 13 вересня 2016 року та по дату набрання вироком законної сили.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн. майнової шкоди, 5000 ( п`ять) грн. моральної шкоди та на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 660 (шістсот шістдесят) грн. 30 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій та доведеності його вини у вчиненні злочинів, за фактичних обставин встановлених судом першої інстанції, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним.

Стверджує, що суд під час розгляду провадження припустився грубих та недопустимих порушень вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що, призначаючи покарання суд не взяв до уваги усі пом`якшуючі обставини, визначені у ст. 66 КК України.

Вважає судове рішення незаконним, упередженим та таким, що ухвалено з порушенням положень ст. 69 КК України, так як, на його думку, суд не врахував у повній мірі обставини та дані про його особу, а саме, наявність трьох тяжких захворювань.

На думку апелянта призначене йому судом покарання є занадто суворим ніж необхідне для його виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що:

в кінці квітня 2016 року він, взявши раніше заготовлені ним насіння рослин роду коноплі та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний посів та вирощування коноплі, висадив насіння на присадибній ділянці за місцем мешкання, з яких виросло 26 кущів рослин роду коноплі. Після чого дані рослини рихлив, прополював та поливав;
влітку 2016 року він, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, зірвав кілька гілок з листям рослин роду коноплі, які зростали у нього за місцем мешкання. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу канабісу, помістив їх в приміщення однієї з господарчих будівель за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 та зберігав її для особистого вживання, шляхом куріння, без цілі збуту. 17 вересня 2016 року в ході проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено: з господарчої будівлі (кухні) - пристрій для куріння, який складається з двох обрізаних полімерних пляшок, на внутрішніх частинах яких містять нашарування смолянистої речовини темно-коричневого кольору і є смолою канабісу (гашишем), маса якого не встановлювалась у зв`язку з його слідовою кількістю; з-під даху господарчої будівлі - гілки з листям рослин роду коноплі, рослинна маса яких має анатомо-морфологічні ознаки рослин роду коноплі, а саме: суцвіття (верхівки), листя та (основи) гілок. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 162,082г;
17 серпня 2016 року о 01-30 годині він, перебуваючи за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виявив намір на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 . Підійшовши до будинку АДРЕСА_2 , проникнувши через паркан на територію подвір`я, шляхом пошкодження вхідних дверей проник у приміщення гаражу, звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 , а саме: велосипед марки «Україна», чим заподіяв останній матеріальний збиток на загальну суму 400 гривень. Викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд;
24 серпня 2016 року о 01-30 годині він, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов до будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , де, проникнувши через паркан на територію подвір`я, звідки таємно викрав майно належне ОСОБА_10 , а саме: велосипед марки «Україна», чим заподіяв останній матеріальний збиток на загальну суму 1200 гривень;
28 серпня 2016 року о 02-30 годині він, перебуваючи за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виявив намір на таємне викрадення майна ОСОБА_11 . Діючи повторно, підійшовши до будинку АДРЕСА_4 , проникнувши через паркан на територію подвір`я, шляхом пошкодження вхідних дверей проник до приміщення господарчої будівлі, звідки таємно викрав майно належне ОСОБА_11 , а саме: два алюмінієвих бідона об`ємом по 40 літрів, вартістю по 400 гривень за кожен; оприскувач з нержавіючої сталі, вартістю 600 гривень; електродвигун постійного струму, вартістю 700 гривень; алюмінієву драбину довжиною 3 м., вартістю 1000 гривень; алюмінієву хвіртку розмірами 1,8 м. на 08,8 м., вартістю 600 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 3700 гривень. Викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд;
9 вересня 2016 року о 10:30 годині він, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов до будинку АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_12 , де, проникнувши через паркан на територію подвір`я, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник в приміщення гаража, звідки таємно викрав майно, належне ОСОБА_12 , а саме: водяний насос БЦМ, вартістю 2000 гривень; кисневий редуктор, вартістю 800 гривень; шліфувальну машину, вартістю 700 гривень; електродрель, вартістю 400 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 3900 гривень. Викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд;
12 вересня 2016 року о 08-30 годині він, перебуваючи за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виявив намір на таємне викрадення чужого майна. Підійшовши до будинку АДРЕСА_4 , в якому проживає ОСОБА_8 , проникнувши через паркан на територію подвір`я, шляхом зламу навісного замка проник у приміщення гаража, звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме: дві бухти електродроту в чорній обмотці загальною довжиною 65 м., чим спричинив останній матеріальний збиток на загальну суму 6500 гривень. Після чого з місця скоєння злочину зник, та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд;
13 вересня 2016 року о 08-30 годині він, перебуваючи за місцем свого постійного мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , виявив намір на таємне викрадення чужого майна. Підійшовши до будинку АДРЕСА_4 в якому проживає ОСОБА_8 , проникнувши через паркан на територію подвір`я, шляхом зламу навісного замка проник у приміщення гаража, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_8 , а саме: дві бухти електродроту загальною довжиною 50 м. на загальну суму 5000 гривень. Довести свій намір до кінця і розпорядитися викраденим майном на свій розсуд не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки на виході з гаражу він був затриманий господаркою ОСОБА_8 . Електродріт, який він намагався викрасти з гаражу, було вилучено у нього та повернуто потерпілій ОСОБА_8 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_8 , які вважали її безпідставною, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій, відповідно за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом, відповідно до вимог ст. 65, 66 КК України, враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до встановленої ст. 12 КК України класифікації злочинів, є злочинами невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжкими злочинами; пом`якшуючі покарання обставини визнання ним вини, його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сукупності усіх обставин, що характеризують вчинені ним злочини, які є умисними, кількість епізодів, особистості обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від опіоїдів, має судимість, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, його стану здоров`я.
Покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України призначено у межах установлених санкцій частин, з дотриманням положень ч. 3 ст. 68 КК України щодо розміру покарання за вчинення замаху на злочин. За сукупністю злочинів (ч. 1 ст. 70 КК України) застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Належним чином судом першої інстанції також умотивовано застосування ст. 71 КК України.
Зваживши на зазначене, а також, що обвинуваченим вчинені нові умисні злочини, більшість яких є корисливими, у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, кількість епізодів, суд дійшов вірного висновку, що такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 свідчать про його небажання стати на шлях виправлення після звільнення з кримінально-виконавчої установи, про схильність до продовження злочинної діяльності і, відповідно, про необхідність ізоляції ОСОБА_6 від суспільства.

З урахуванням кількості попередніх судимостей, відсутності обставин, які б істотно знижували суспільну небезпеку особи обвинуваченого, схильного до продовження злочинної діяльності, відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України і, відповідно, пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , про що просить останній в апеляційній скарзі, призначення йому покарання менш суворого, ніж визначив суд першої інстанції, суперечить засадам ст. 50, 65 КК України.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Враховуючи наведеними, є безпідставними твердження апелянта щодо суворості покарання та необхідності призначення для його виправлення менш суворого покарання.
Порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому, доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі і в цій частині є також безпідставними.
Відповідно до ст. 66 КК України, враховані усі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , дані по яким були встановлені у цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції.
Беручи до уваги кількість попередніх судимостей, кількість епізодів злочинів за даним кримінальним провадженням, відсутність обставин, які б істотно знижували суспільну небезпеку особи обвинуваченого, схильного до продовження злочинної діяльності, стан здоров`я обвинуваченого не є таким, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому також не може бути підставою для визнання цієї обставини як такої, що пом`якшує покарання, та не є підставою для застосування положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання менш суворого, ніж визначив суд першої інстанції.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Пославшись на підставі ч. 5 ст. 72 КК України на зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк покарання у визначеному законом співвідношенні, суд першої інстанції не визначив конкретного строку попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_6 , який підлягає зарахуванню у строк їх покарання.
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За такого, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 становить з 13 вересня 2016 року по 22 березня 2017 року включно (день набрання вироком законної сили) та підлягає зарахуванню обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дві дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 з 13 вересня 2016 року по 22 березня 2017 року (включно) зарахувати у строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримаються під вартою у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: