Справа № 357/3150/17
1-кп/357/622/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в відкритому підготовчому судовому провадженні в залі суду № 3 міста Біла Церква, Київської області обвинувальний акт з угодою у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000013 від 02.03.2017 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яланець Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, із професійно-технічною освітою, не судимого, працюючого оператором відеозапису СГД «Клембівка» ПрАТ ПК «Поділля», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць.

Злочин було вчинено за таких обставин:

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29 березня 2014 року № 70 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 , призваного на військову службу під час мобілізації 29 березня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія інженерно-саперної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

1 вересня 2014 року солдат ОСОБА_5 на підставі направлення командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 вибув для проходження лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону у м. Вінниця, після закінчення якого повинен був 13 вересня 2014 року прибути на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 30 хвилин 13 вересня 2014 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 та до 1 березня 2017 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

1 березня 2017 року близько 12 години солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 2 березня 2017 року № 63 ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Томашпільського РВК Вінницької області.

На підставі ч. 2 ст.469 КПК України в підготовчому судовому провадженні суду була надана угода про визнання винуватості від 11 травня 2017 року укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , яку в судовому засіданні прокурор у справі ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 просять затвердити.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч.2,5 ст.469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Таку угоду у відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України суд має право затвердити у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається із вказаної угоди прокурор у справі ОСОБА_3 будучи уповноваженим відповідно до ст. 37 КПК України та обвинувачений ОСОБА_5 у відповідності до ст.ст. 468,469, 470,472 КПК України уклали угоду, на підставі якої обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді двох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України його звільнення від відбування покарання з випробовуванням протягом іспитового строку тривалістю одного року, з покладанням певних обов`язків .

Судом під час судового засідання роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки затвердження такої угоди, передбачені ст. 474 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Переконавшись в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження такої угоди, а також в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є актом насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду, оскільки підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України суд не встановив.

При наявності цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, який не являє собою великої суспільної небезпеки, його ролі при скоєнні злочину, суд вважає за можливе призначити йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання скоєння нових злочинів, і вважає можливим його виправлення без відбування покарання у вигляді позбавлення волі, та вважає можливим на підставі статі 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в силу суд вважає за можливе не обирати.

Керуючись ст. ст. 314,374, 474,475, 484 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 травня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000078 від 08.12.2016 року.

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за виконанням покарання відносно ОСОБА_5 покласти на Вінницький міськрайонний відділ з питань пробації центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства Юстиції.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів, з моменту проголошення вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Згідно ч.6 ст. 376 копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1 ,