печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних посадових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000474, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність компетентних посадових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000474, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 КПК України, в обґрунтування якої зазначила.

06.09.2016 за місцем її проживання на підставі ухвали слідчого судді від 29.08.2016 р., в приватному домоволодінні, що належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 , органом досудового розслідування проведено обшук, в ході якого вилучено її особисті речі та документи та речі, що належать її малолітнім дітям. Копія протоколу проведення обшуку їй не надавалася, що унеможливлює конкретизацію переліку майна вилученого в ході проведеного обшуку.

Стверджуючи про те, що зазначене майно не має доказового значення для цілей кримінального провадження № 0000474, утримується органом досудового розслідування без законних на те підстав, за відсутності рішення суду про його арешт, що порушує її право на вільне володіння та користування належним майном, ОСОБА_4 у скарзі просить зобов`язати слідчого та/або прокурора в кримінальному провадженні повернути особисте майно, що було вилучено в неї під обшуку 06.09.2016.

В судовому засіданні 09.11.2016 р. представник власника майна адвокат ОСОБА_3 доводи скарги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_5 заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні скарги. За клопотанням слідчого ОСОБА_5 в судовому засіданні 09.11.2016 р. оголошено перерву. Будучи належним чином про день, час, місце розгляду скарги в наступне судове засідання слідчий ОСОБА_5 не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Згідно положень ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Судовим розглядом встановлено, що ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 07.08.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209 КК України.

Зокрема, в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що група осіб, діючи за попередньою змовою із службовими особами ПАТ «Кожухівське», використовуючи ряд фіктивних підприємств вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України

В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 29.08.2016 р. від 29.08.2016 р. надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 та фактично використовується її чоловіком Головою Правління ПАТ «Кожухівське» ОСОБА_6 , з метою виявлення та вилучення в тому числі персональних комп`ютерів, ноутбуків, телефонів, електронно-обчислювальної техніки а електронних носіїв інформації.

06.09.2016 органом досудового розслідування проведено обшук за вищевказаною адресою, в ході якого згідно протоколу обшуку серед іншого вилучено згідно доводів заявника належне йому майно, а саме: телефон «NOKIA 8800е-1», ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора АСЕ CARD, та ноутбук марки ASER ASPIRE 7520 sLXAKLOXO 157931210D1601.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Натомість, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Проте, як свідчать матеріали справи, орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилученого у майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності даних про визнання вилучених телефона «NOKIA 8800е-1», ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора АСЕ CARD, Ноутбука марки ASER ASPIRE 7520 sНОМЕР_2 , речовими доказами, відсутності судового рішення про арешт належного ОСОБА_4 майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню в цій частині.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних посадових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000474, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити частково.

Зобов`язати компетентних посадових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000474 негайно повернути ОСОБА_4 , вилучені 29.08.2016 р. під час проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: телефон «NOKIA 8800е-1», ІМЕІ НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора АСЕ CARD, Ноутбук марки ASER ASPIRE 7520 sНОМЕР_2 .

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1