Справа № 357/1711/17
1-кп/357/409/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.06.2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 м. Білої Церкви угоду про примирення між обвинуваченою та потерпілим від 17.11.2016 року у кримінальному провадженні № 0005382 від 25.10.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.03.2016 року Білоцерківським районним судом Київської області за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн., який сплатив, в силу ст. 89 КК України не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
24 жовтня 2016 року, близько 13 год. 56 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «АТД», що належить ОСОБА_4 , розташованого по вул. Ярмарковій 19 в м. Біла Церква, умисно, таємно від оточуючих, з корисливих намірів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці магазину термос марки «A-Плюс», ємністю 500 мл, вартістю 210 гривень, заховав його під комір пальто, в яке був одягнений та не розрахувавшись за вищевказаний термос вийшов з приміщення магазину, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_4 матеріального збитку на суму 210 гривень.

Органами досудового розслідування даний злочин кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Під час досудового розслідування, 17.11.2016року між потерпілою ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468,469,471 КПК України укладено угоду про примирення, згідно якої обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, попросити публічно в судовому засідання вибачення у потерпілої за вчинений злочин, збитки злочином потерпілій відшкодовано, потерпіла претензій майнового характера до обвинуваного не має, та сторони угоди погодились на призначення ОСОБА_5 покарання за вчинений злочин у виді штрафу в 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України, беззастережно визнав обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, вибачився перед потерпілою та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді штрафу в 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.

Потерпіла ОСОБА_4 розуміє наслідки затвердження угоди, які полягають в обмеженні її права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394,424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за назване

кримінальне правопорушення і заявляти вимоги про відшкодування шкоди.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, не заперечив щодо затвердження угоди.

Вислухавши учасників підготовчого провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, обвинувачений вину у вчиненому кримінальному злочині визнає повністю, потерпіла не має претензій майнового характера до обвинуваченого, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Відповідно до ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим щодо кримінальних злочинів невеликої чи середньої тяжкості, у формі приватного обвинувачення.

Злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 ч.3 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для примирення наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді штрафу в 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850грн., що в межах санкції ст.185 ч.1 КК України та узгоджене між сторонами угоди про примирення.

Речові докази по справі- термос «А-Плюс», який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_4 слід залишити потерпілій, ДВД диск з записом камер відео спостереження - слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати в провадженні відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання судом не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,474,475 КПК України , суд -

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про примирення від 17.11.2016 року, укладену у кримінальному провадженні №0005382 від 25.10.2016 року між потерпілою ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити їй узгоджене між сторонами угоди про примирення покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.

Речові докази по справі, термос «А-Плюс», - залишити потерпілій ОСОБА_4 , ДВД диск з записом камер відео спостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 ч.3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1