Справа №201/2868/16-к
Провадження № - 1кп/201/421/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 0005090 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-19.02.2016 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1, 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

-19.02.2016 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1, 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
08.12.2015, близько 18.15 години ОСОБА_3 разом зі своїм товаришем ОСОБА_4 , перебуваючи біля буд. № 157 по вул. Мандриківська у м. Дніпропетровську, побачили у потерпілої ОСОБА_6 її майно, а саме: жіночу сумку зі штучної шкіри чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, яку остання тримала у лівій руці, в якій знаходились наступні речі: шкіряний гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, з грошовими коштами в сумі 380 гривень, та банківськими картками, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, а також косметичні засоби, які також матеріальної цінності для потерпілої не представляють, яку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначили як об`єкт свого злочинного посягання, та розуміючи, що в ній можуть перебувати цінні речі, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 , діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, розуміючи, що його дії є очевидні для самої потерпілої, не зважаючи на опір потерпілої, її спроби утримати своє майно, вирвав вище вказану сумочку з руки потерпілої та таким чином відкрито заволодівши викраденим майном ОСОБА_6 , з місця скоєння злочину з ОСОБА_4 з викраденим майном зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 380 гривень 00 копійок.
Вказаними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Аналогічно суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину був не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 ,відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують його покарання.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року, то суд вважає за необхідне після призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним цим вироком.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину був не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 ,відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують його покарання.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Враховуючи, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року, то суд вважає за необхідне після призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним цим вироком.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року більш суворим покаранням призначеним цим вироком у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований до ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком законної сили., але не більш ніж до 13 лютого 2017 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2016 року більш суворим покаранням призначеним цим вироком у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання застосований до ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили., але не більш ніж до 13 лютого 2017 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1