Справа № 308/2872/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.05.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ужгород, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не працюючий, з середньою спеціальною освітою, неодружений, раніше судимий: вироком Ужгородського міського суду від 12.03.1997 року за ст.ст.81 ч.3,140 ч.2, 140 ч.3, 89 ч.1, ст.42 КК України (1960 року) на підставі ст.43 КК України (1960 року) до 6 років загального режиму з конфіскацією майна; постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2001 року вважається засудженим за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 194 ч.1 КК України, на підставі ст.ст.70,71 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна; вироком Ужгородського міського суду від 15.08.2003 року за ст.185 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; вироком Ужгородського міськрайонного суду від 15.05.2007 року за ст.186 ч.3 КК України, на підставі ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2012 року за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік; постановою Мукачівського міськрайонного суду від 22.08.2013 року звільнений від покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 27.07.2012 року у зв`язку із закінченням іспитового строку; вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2016 року за ст.122 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі,
засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутого покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2016 року 6 місяців обмеження волі, що згідно п.п.б) п.1 ч.1 ст.72 КК України, з розрахунку 2 (два)дні обмеження волі 1 (один) позбавлення волі, відповідає 3 (трьом) місяцям позбавлення волі, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання 02 лютого 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з 2 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 - 4450 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 1297 грн. 08 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 26 грудня 2013 року, приблизно о 20 год. 20 хв., по вул. Можайського, 5 в м.Ужгород, умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, із кишені куртки ОСОБА_8 викрав гаманець вартістю 226,8 грн., в якому знаходилися грошові кошти у сумі 4450 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4676, 8 грн.
Крім того, ОСОБА_7 26 грудня 2013 року, приблизно о 21 год. 00 хв., знаходячись поблизу будинку №5 по вул.Можайського в м.Ужгород, умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, із внутрішньої кишені куртки ОСОБА_9 викрав грошові кошти в сумі 150 грн., мобільний телефон марки «Самсунг Дуос», ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору, вартістю 225 грн., карту банку «Приватбанк», чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 375 грн.
Також ОСОБА_7 , 03 травня 2014 року приблизно о 01 год. 00 хв., умисно, таємно, з метою заволодіння чужим майном, повторно, через неповністю зачинене скло на лівій передній дверці з боку водія автомобіля марки «FordCurier», н/з НОМЕР_2 , що був припаркований у дворі поряд з будинком №11 по вул.Жемайте в м.Ужгород, викрав з салону автомобіля грошові кошти у сумі 1500 грн., дві пачки кави «Експрессо Італіано», вагою 1 кілограм кожна, вартістю 63,33 грн. за пачку, одну упаковку сухого молока «Bianka Riastora EKO», вагою 1 кілограм, вартістю 50,83 грн., всього на суму 1677, 49 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 01 лютого 2016 року близько 01 год. 30 хв. умисно, таємно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом розбиття скла, проник всередину приміщення офісу «Лігалекс» по вул.Собранецькій, 104 в м.Ужгород, звідки викрав монітор марки «LGFLATRON» вартістю 715,2 грн., монітор марки «Samsung» вартістю 600 грн. та одну пляшку віскі «Chivas Regal», ємністю 1 літр, вартістю 700 грн., а всього на суму 2015,2 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про те, що покарання за ч.4 ст.70 КК України йому призначено неправильно, оскільки на його думку кримінальне провадження про його обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України роз`єднано з іншими кримінальними провадженнями безпідставно. Крім того, вважає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, не враховано, що причиною вчинення ним злочинів, являється збіг тяжких обставин, пов`язаний із наявністю на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також, його щире розкаяння та активне сприяння розкриттю злочинів, що давало підстави суду першої інстанції призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України. Ставить питання про пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання, застосування ст.69 КК України, а також про перевірку законності призначення покарання місцевим судом за сукупністю вироків.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає його, в частинні призначення покарання, незаконним і необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, внаслідок його суворості. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано всіх пом`якшуючих вину обвинуваченого обставин, зокрема, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, посередню характеристику за місцем проживання, а також наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей в цивільному шлюбі у зв`язку з чим просить допитати співмешканку обвинуваченого ОСОБА_12 , відсутністю претензій з боку потерпілих та усне зобов`язання обвинуваченого відшкодувати останнім матеріальну та моральному шкоду. Просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Іншими учасниками судового розгляду апеляції та заперечення не подавались.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора про безпідставність поданих апеляцій та законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, внаслідок чого ці обставини, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Як видно, суд першої інстанції провів судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 із застосуванням правил, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу положення ст..349 КПК України та визнав недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження заявили, що правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. У зв`язку з цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інші приміщення, вчинене повторно, кваліфіковано вірно.
Що ж стосується виду та міри покарання за кожне з кримінальних правопорушень, винуватим у якому визнаний ОСОБА_7 та за їх сукупністю, справедливість якого оскаржена апелянтами, то при вирішенні цих питань, і це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, після відбуття покарання за умисні злочини, знову вчинив такі, що свідчить про його стійку кримінальну поведінку.
Відповідно до ст.ст.66,67 КК України, суд обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття обвинуваченого, а обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
При цьому, колегія суддів вважає правильним неврахування судом першої інстанції інкриміновану обвинуваченому ОСОБА_7 , обтяжуючу покарання обставину, вчинення злочину повторно, оскільки така зазначена в диспозиції статті інкримінованого йому злочину, відтак згідно ч.4 ст.67 КК України, не може ще раз враховуватись при призначенні покарання як така, що його обтяжує.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду в частині призначення йому покарання як за кожен зі злочинів, за які він засуджений, так і за їх сукупністю, в межах санкції статтей кримінального закону та із призначенням покарання на підставі ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 50, 52, 65, 66, 67 КК України і не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості.
Достатніх підстав для його пом`якшення, в тому числі і з застосуванням положень ст. ст. 69, 75 та ст..76 КК України стороною захисту не надано.
Більше того, із показів допитаної апеляційном судом за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_12 , цивільної дружини обвинуваченого, вбачається, що обвинувачений на час вчинення злочинів покинув сім`ю, в тому числі не займався вихованням та утриманням їх неповнолітніх дітей. Відтак, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, як на підставу призначення більш м`якого покарання, є безпідставними.
Будь-яких інших обставин, які б залишилися поза увагою суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на сукупність зазначених обставин, з урахуванням особи винного, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини до позбавлення волі і на шлях виправлення не став, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом суд першої інстанції за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст.. 69 КК України, як про це порушується питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Остаточне покарання ОСОБА_7 вірно призначено у відповідності до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та ч.4 ст.70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом часткового приєдання до покарання, призначеного за новим вироком, не відбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2016 року .
Разом з тим, суд першої інстанції з посиланням на ч.4 ст.40 КК України правильно визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, оскільки згідно копії вироку від 16.09.2016 року ОСОБА_7 вчинив злочин до постановлення цього вироку, проте помилково зазначив у вироку від 20.12.2016 року сукупність вироків. Така описка підлягає виправленню в порядку ст..379 КПК України і не може бути підставою для зміни чи скасування вироку.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування постановленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_7 та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: