Ухвала
іменем україни

8 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000836 щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 4 липня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Новгородської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Горняцького районного суду м. Макіївки Донецької області від 16.12.2005 року за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187 із застосуванням ст. 70 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 3 грудня 2010 року умовно достроково на 7 місяців 17 днів,

засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнаний винуватим у повторному відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднаному з проникненням у житло. Злочин вчинено за наступних обставин.

03.03.2016 року приблизно о 3 год. ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, проник до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 . Через незачинені на замок вхідні двері проник до квартири АДРЕСА_3 домоволодіння за вищевказаною адресою, куди не мав вільного доступу та дозволу власниці ОСОБА_7 . Знаходячись у квартирі, ОСОБА_6 висловив вимогу ОСОБА_7 віддати наявні в неї грошові кошти. Після чого, з метою отримати бажаний результат, виказуючи рішучість своїх намірів, ОСОБА_6 застосував до ОСОБА_7 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме схопив руками за плечі та почав її утримувати силою та висловлювати погрози застосувати більш жорстке фізичне насильство. Після чого, ривком розірвав кофту, в яку була одягнена потерпіла та силою штовхнув її на диван, чим завдав останній фізичну біль та в результаті чого спричинив їй легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_7 , злякавшись продовження фізичного насилля над собою та її новонародженою дитиною, яка знаходилась на той час у квартирі, вказала де знаходяться грошові кошти в сумі 230 грн., якими ОСОБА_6 відкрито заволодів.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості і суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу винного, який маючи не зняту та непогашену судимість вчинив умисний тяжкий корисливий злочин. Висновок суду про те, що ОСОБА_6 неофіційно працює і самостійно заробляє на життя, зменшує ризики вчинення ним нових злочинів проти власності, вважає нічим не підтвердженим. Наголошує, що суд не в повній мірі врахував той факт, що обвинувачений вчинив інкримінований злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та незважаючи на те, що потерпіла перебувала у одній кімнаті з новонародженою дитиною, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння. Призначене із застосування ст. 75 КК України покарання вважає невиправдано м`яким.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується покарання призначеного ОСОБА_6 яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 372 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання засудженому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на точні положення закону, а саме ст. 75 КК України, яка застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.
Звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Як вбачається з вироку, суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, дані про особу винного, який маючи не зняту та непогашену судимість вчинив умисний тяжкий корисливий злочин і не навів переконливих мотивів про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Слушними є і доводи прокурора про те, що судом зазначено, однак не в повній мірі враховано, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та незважаючи на те, що потерпіла перебувала в одній кімнаті зі своєю новонародженою дитиною, що свідчить про підвищений ступінь суспільної діяння і особи винного.

Апеляційна інстанція не звернула уваги на ці упущення, не спростувала належним чином доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону, а саме безпідставне застосування ст. 75 КК України.
За таких обставин доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі, про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає слушними, а касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.
При новому апеляційному розгляді справи, суду необхідно звернути увагу на допущені недоліки, усунути їх та в разі підтвердження того ж об`єму обвинувачення, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3