Справа № 474/611/17
Провадження № 1-кс/474/140/17
УХВАЛА
про відмову в задоволенні скарги
на постанову про закриття кримінального провадження
21.08.17 року смт. Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 28.04.2017р. про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000574 від 08.06.2013р. за за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:
16.08.2017р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області звернулася ОСОБА_3 зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 28.04.2017р. про закриття кримінального провадження № 0000574, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 08.06.2013р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження даних, на які посилалася у своїх показаннях потерпіла.

Так, ОСОБА_3 вказує на те, що слідчий не вчинив всіх дій передбачених КПК України, а саме:

- в порушення приписів ч. 9 ст. 224 КПК України слідчим не проведено одночасного допиту кількох осіб, зокрема потерпілої та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідчення яких різняться між собою;

- слідчим не витребуванні та не взяті до уваги дані щодо власника будинку з якого було викрадено речі та не витребувано договору купівлі-продажу житлового будинку потерпілою - ОСОБА_10 ;

- оцінюючи свідчення ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , слідчий в порушення норм ст. 94 КПК України, вдалась до їх оцінки без повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи та об`єктивної оцінки доказів;

- в порушення приписів ст. 240 КПК України слідчим не проведений слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а також не проведенні інші розшукові та слідчі дії.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала свої вимоги з підстав зазначених у скарзі в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Прокурор та слідчий заперечили проти задоволення вимог скарги, вказуючи на те, що постанова від 28.04.2017р. про закриття кримінального провадження відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.
Заслухавши пояснення скаржника, прокурора та слідчого, розглянувши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000574 приходжу до наступного висновку.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до постанови слідчого від 28.04.2017р. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000574 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрите у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
З комплексного аналізу КПК України вбачається певний алгоритм проведення досудового розслідування, порядок та послідовність вчинення слідчих розшукових дій.
Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Так, щодо порушення слідчим приписів ч. 9 ст. 224 КПК України щодо не проведено одночасного допиту кількох осіб, зокрема потерпілої та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідчення яких різняться між собою, слід зазначити, що ОСОБА_3 вказуючи на розбіжності у показаннях, жодним чином не висвітлює їх у своїй скарзі, а обмежується загальною фразою.
У відповідності до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Частиною 9 ст. 224 КПК України визначено, що слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.
Тобто, в силу приписів ч. 5 ст. 40 та ч. 9 ст. 224 КПК України, слідчий має право, а не обов`язок провести одночасний допит декількох осіб, при чому вирішуючи це питання він також має керуватися вимогами ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження обставин кримінального провадження.
Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених КПК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 не дали жодних показань щодо факту крадіжки майна належного потерпілій, а повідомили лише про факт продажу житлового будинку належного потерпілій, про який вони дізналися зі слів інших осіб, а відтак безпосередніми свідками обставин щодо продажу чи не продажу житлового будинку та вчинення кримінального правопорушення вони не були.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 повідомили про обставини вивезення в липні 2009 року з будинку належній потерпілій певних речей, яких вони розгледіли, а також про обставини використання ОСОБА_10 житлового будинку, що, в свою чергу, в певній мірі узгоджується з показаннями потерпілої щодо факту зникнення речей та обставин використання будинку ОСОБА_10 . Також вказані свідки повідомили, що про підстави використання ОСОБА_10 житлового будинку вони довідалися від самої потерпілої.
Таким чином, вважаю, що одночасний допит вказаних свідків з потерпілою чи іншими свідками не усуне розбіжностей у їх показаннях, оскільки ці розбіжності є наслідком отримання свідками інформації зі слів інших осіб, а відтак приходжу до висновку, що в цій частині скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо тверджень ОСОБА_3 про не взяття до уваги слідчим даних щодо власника будинку з якого було викрадено речі та не витребування договору купівлі-продажу житлового будинку потерпілою - ОСОБА_10 , слід зазначити, що вказана обставина жодним чином не впливає на повноту та об`єктивність досудового розслідування, оскільки як з показань потерпілої так інших свідків вбачається, що житловий будинок належить потерпілій, при чому як сама потерпіла так і свідки вказують про відсутність письмового договору купівлі-продажу житлового будинку.
Таким чином, приходжу до висновку, що в цій частині скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо тверджень ОСОБА_3 , що слідчий оцінюючи свідчення ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , в порушення норм ст. 94 КПК України, вдалась до їх оцінки без повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи та об`єктивної оцінки доказів, слід зазначити наступне.
Вказуючи на ці порушення допущені слідчим потерпіла жодним чином не вказує в чому саме полягало порушення слідчим принципу повноти, всебічності та неупередженості дослідження всіх обставин справи та об`єктивності оцінки доказів, як і не надає жодних доказів на підтвердження цих обставин, а обмежується лише загальною фразою з посиланням на приписи ст. 94 КПК України.
Крім того, окремо слід наголосити на тому, що ОСОБА_3 в скарзі вказує на порушення слідчим принципу неупередженості під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, однак жодним чином не обґрунтовує своє твердження та не надає жодних належних та допустимих доказів.
Таким чином, приходжу до висновку, що в цій частині скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо тверджень ОСОБА_3 , що слідчим в порушення приписів ст. 240 КПК України не проведений слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а також не проведенні інші розшукові та слідчі дії, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, має право, а не обов`язок провести слідчий експеримент, а також проведення необхідних дослідів чи випробувань, при чому вирішуючи це питання він також має керуватися вимогами ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження обставин кримінального провадження.
Стверджуючи про порушення слідчим вимог КПК України щодо проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 жодним чином не вказує для перевірки чи уточнення яких обставин кримінального правопорушення слід здійснити вказану слідчу дію, а обмежується лише загальною фразою.
При чому, слід зазначити, що з матеріалів кримінального провадження, зокрема показань свідків допитаних в ході досудового розслідування не вбачається, щоб хтось повідомляв щодо особи чи осіб, які викрали речі, та які, саме речі були викрадені тією чи іншою особою, спосіб яким зазначені речі були викрадені, а свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 лише повідомили, що бачили як певні особи завантажували речі біля будинку належного потерпілій, проте жодним чином не вказали які це речі та чи взагалі ці речі належать потерпілій, а відтак відсутність обставин, які не обхідно перевірити чи уточнити унеможливлює проведення слідчого експерименту,необхідних дослідів чи випробувань.
Таким чином, досліджуючи оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, (безпосередньо матеріали кримінального провадження), суд приходить до висновку, що при проведенні досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим було проведено всі необхідні слідчі дій, а тому відсутні законні підстави для задоволення скарги.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 28.04.2017р. про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000574 від 08.06.2013р. за ч. 1 ст. 185 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1