ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 211/7136/14-к
Провадження № 1-кп/210/32/17

"20" липня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00001657 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Менжинка Софіївського району Дніпропетровської області, Україна, українця, гр. України, з не повною середньою освітою, не працюючого, інваліда 3 групи по зору, не одруженого, на утриманні дітей не має (позбавлений батьківських прав), зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України,-

сторони та інші учасники кримінального провадження, які приймали участь у розгляді кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представник потерпілих - адвокат ОСОБА_11 , законні представники потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_16 , її доньками ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , та їх спільними дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в період часу з грудня 1999 року по листопад 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 ; в період з часу з листопада 2010 року по вересень 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 ; в період з часу з вересня 2011 року по вересень 2012 року за адресою: АДРЕСА_3 ; з вересня 2012 року по вересень 2014 рік за адресою: АДРЕСА_3 .

За період їх сумісного проживання ОСОБА_6 систематично застосовував, як до ОСОБА_16 так і до дітей, фізичне насильство, яке виражалося в нанесені ударів кулаками, взутими ногами та металевою бляшкою шкіряного ременя в різні життєво важливі частини тіла, а також психологічне насильство, яке виражалося в погрозі вбивством, застосуванні фізичної сили, ножа, сокири та бензопили.

Таким чином, ОСОБА_6 створив в сім`ї атмосферу агресії та насильства, чим викликав постійний панічний страх малолітніх дітей та співмешканки перед ним, в результаті чого діти та ОСОБА_21 перебували під його повним психологічним впливом, чим він і скористався для досягнення своєї збоченої злочинної мети при вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів стосовно малолітніх, а згодом неповнолітніх, дітей.

В перших числах липня 2009 року в денну годину за адресою: АДРЕСА_1 , діючи всупереч загальнолюдським нормам моралі, використовуючи обстановку, що склалася, а саме, перебуваючи в одній кімнаті з співмешканкою ОСОБА_16 та її малолітньою донькою ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив вчинити розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_17 , достеменно знаючи про її малолітній вік, ОСОБА_6 , діючи умисно в перших числах липня 2009 року в денну годину за місцем свого проживання, примушував ОСОБА_16 вступити з ним в статевий контакт в присутності її малолітньої доньки, на що ОСОБА_16 відмовилась. Після відмови співмешканки вступити з ним в статевий контакт, ОСОБА_6 наніс їй два удари долонею руки в область обличчя. Продовжуючи погрожувати застосуванням фізичною насильства у відношенні цивільної дружини ОСОБА_16 , ОСОБА_6 примусив її вступити з ним в статевий контакт природнім шляхом у присутності доньки ОСОБА_22 , а малолітню ОСОБА_10 примушував дивитися на їх статевий акт, на що остання відмовилась. Після чого ОСОБА_6 наніс два удари долонею руки в область обличчя малолітній ОСОБА_17 , подавив її волю до супротиву, підкоривши своїм вимогам. ОСОБА_6 здійснив з ОСОБА_16 природній статевий акт, а далі задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприроднім способом у вигляді орогенітального контакту в присутності малолітньої ОСОБА_17 .

Здійснюючи природній статевий акт та контакт неприроднім способом у присутності малолітньої ОСОБА_17 , ведучи при цьому зі співмешканкою та малолітньою потерпілою цинічні розмови на сексуальні теми, оголяючи свій статевий орган, ОСОБА_6 вчинив з малолітньою ОСОБА_23 дії сексуального характеру, зазіхнувши тим самим на статеву недоторканність, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток дитини, чим розбещував малолітню ОСОБА_17 як фізично, так і інтелектуально.

В той же день, в перших числах липня 2009 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в одній кімнаті з співмешканкою ОСОБА_16 та малолітньою ОСОБА_10 , ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив зґвалтувати ОСОБА_10 , достеменно знаючи про її неповнолітній вік.

ОСОБА_6 достеменно знав, що ОСОБА_16 та її малолітня донька ОСОБА_22 тривалий час перебувають під його повним психологічним тиском через страх застосування фізичної сили до них, і тим самим, не в змозі чинити йому опір. Крім того, ОСОБА_6 достеменно знав про малолітній вік ОСОБА_17 .

Так, діючи умисно, в той же день, в перших числах липня 2009 року в денну годину за місцем свого проживання реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування малолітньої, з погрозами застосування фізичного насильства до матері та доньки ОСОБА_6 примушував останніх вступити з ним в статевий зв`язок втрьох, на що співмешканка та малолітня ОСОБА_17 відмовились. Після чого ОСОБА_6 наніс два удари долонею руки в область обличчя ОСОБА_16 , а потім наніс два удари долонею руки по обличчю малолітній ОСОБА_17 , при цьому продовжував погрожувати застосуванням фізичної сили до них, якщо вони не задовольнять його статеву пристрасть. Надалі, ОСОБА_6 наказав своїй співмешканці та її малолітній донці роздягнутися. Знаючи те, що ОСОБА_6 може знову застосувати до них фізичну силу, вони підкорилися його наказу. Після чого ОСОБА_6 , використовуючи встановлений ним повний психологічний контроль над малолітньою та її безпорадний стан, оскільки знав, що вона не буде чинити опір через свій малий вік та побоювання застосування до неї фізичної сили, наказав ОСОБА_17 стати на коліна на ліжко, і зґвалтував малолітню ОСОБА_17 в присутності матері ОСОБА_16 , яка теж знаходилась під впливом погроз застосування фізичного насильства відносно себе та малолітньої доньки з боку ОСОБА_6 .

В той же день, в перших числах липня 2009 року в денну годину за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись в одній кімнаті з співмешканкою ОСОБА_16 та малолітньою ОСОБА_10 , ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив задовольнити свою статеву пристрасть неприроднім способом з потерпілою ОСОБА_10 , достеменно знаючи про її малолітній вік, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_6 достеменно знав, що ОСОБА_17 перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї, і вона не в змозі чинити йому опір в силу свого малолітнього віку.

Так, діючи умисно, в той же день, в перших числах липня 2009 року в денну годину за місцем свого проживання реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом з малолітньою потерпілою, із застосуванням погроз фізичного насильства до неї, ОСОБА_6 примушував ОСОБА_17 задовольнити його статеву пристрасть неприроднім способом шляхом здійснення орогенітального контакту. Продовжуючи погрожувати застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_6 , схватив малолітню ОСОБА_17 за голову та насильно задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом у вигляді орогенитального контакту всупереч волі потерпілої.

Крім того, 27 березня.2011 року в період часу з 15:00 годині до 15:10 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи обстановку, що склалася, а саме наявності вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 виник намір на зґвалтування малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_6 достеменно знав, що малолітня ОСОБА_18 перебуває в безпорадному стані, оскільки не в змозі чинити йому опір через свій малолітній вік, вона тривалий час перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї.

Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_18 , діючи умисно 27.03.2011 в період часу з 15:00 до 15:10 години за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , наніс один удар рукою, зажатою в кулак, в область голови малолітньої ОСОБА_24 , після чого, з погрозами знову застосувати фізичну силу до неї, примусивмалолітню ОСОБА_18 лягти на ліжко і зґвалтував останню.

Згідно висновку експерта № 2400 від 23.10.2014 року судово-медичної експертизи, яка була проведена на основі акту судово-медичного обстеження № 594 «С» від 07.04.2011, встановлено, що анатомічна цілісність дівочої пліви у ОСОБА_9 порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинниковому циферблату. Порушення дівочої пліви виникло від дії тупого твердого предмету, яким міг бути напружений статевий член при введенні останнього в піхву. Час порушення анатомічної цілісність дівочої пліви встановити не надається можливим із за давність скоєного. На момент огляду потерпіла ОСОБА_9 не досягла 14-літнього віку, тому статева зрілість не визначалась.

Крім того, 27 березня 2011 року в період часу з 15.10 годині до 15.30 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи обстановку, що склалася, а саме, наявності вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_10 та малолітньої ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 виник намір на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_6 достеменно знав, що неповнолітня ОСОБА_17 тривалий час перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї, і тому вона не в змозі чинити йому опір.

Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_17 , діючи умисно 27.03.2011 в період часу з 15:10 до 15:30 години за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , з погрозами застосування фізичної сили до неї та до її малолітньої сестри ОСОБА_24 , подавивши при цьому волю потерпілої до супротиву, примусив неповнолітню ОСОБА_17 лягати на ліжко, і зґвалтував останню.

Згідно висновку експерта № 2401 від 23.10.2014 року судово-медичної експертизи, яка була проведена на основі акту судово-медичного обстеження № 594 «С» від 07.04.2011, встановлено, що анатомічна цілісність дівочої пліви у ОСОБА_10 порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинниковому циферблату. Порушення дівочої пліви виникло від дії тупого твердого предмету, яким міг бути напружений статевий орган при введенні останнього в піхву. Час порушення анатомічної цілісність дівочої пліви встановити не надається можливим із за давність скоєного. На момент огляду потерпіла ОСОБА_10 статевої зрілості не досягла, про що свідчать недостатні розміри таза.

Крім того, 10 травня 2014 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи обстановку , що склалася, а саме наявності вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 виник намір на зґвалтування ОСОБА_9 , достеменно знаючи про її неповнолітній вік.

ОСОБА_6 достеменно знав, що неповнолітня ОСОБА_18 тривалий час перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї, і тому вона не в змозі чинити йому опір.

Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_18 , діючи умисно 10 травня 2014 року в денну годину за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , з погрозами застосування фізичної сили до неї, подавиши волю потерпілої до супротиву, примусив її роздягнутися та лягти на ліжко, після чого зґвалтував останню.

Наслідком зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_9 стала її вагітність. Так 11 липня 2014 року вагітність була перервана оперативним шляхом (термін вагітності на момент операції складав 9 тижнів).

Згідно висновку експерта № 293 від 19 вересня 2014 року судової медичної молекулярно-генетичної експертизи на встановлення кровного споріднення встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком ембріона, біологічний матеріал якого відібраний в результаті переривання вагітності у неповнолітній ОСОБА_18 . Вірогідність того, що ОСОБА_6 дійсно є біологічним батьком ембріона, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менш 99,999%.

Так 23 червня 2014 року приблизно о 10 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи обстановку , що склалася, а саме наявності вдома наодинці з ним неповнолітньої ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 виник злочинний намір на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_9 .

ОСОБА_6 достеменно знав, що неповнолітня ОСОБА_18 тривалий час перебуває під його повним психологічним впливом через страх застосування фізичної сили до неї, і тому вона не в змозі чинити йому опір.

Реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_18 , діючи умисно 23 червня 2014 року в денну годину за місцем свого проживання, ОСОБА_6 , з погрозами застосування фізичної сили до неї, чим подавив волю потерпілої до супротиву, примусив її роздягнутися та лягти на ліжко, після чого зґвалтував останню.

Еяколяцію ОСОБА_6 здійснив на обличчя ОСОБА_9 , після чого, потерпіла витерла сперму рушником помаранчевого кольору.

Згідно висновку експерта № 2156 (1318 «С») від 24.09.2014 року судово-медичної експертизи, встановлено, що анатомічна цілісність дівинки у ОСОБА_9 порушена, на що свідчить наявність старих розривів дівинки, розташованих відповідно 3 та 6 годинами за годинниковим циферблатом. Час порушення анатомічної цілісності дівочої пліви встановити не надається можливим із за давність скоєного. Статевої зрілості ОСОБА_9 не досягла, про що свідчать недостатні розміри миски.

Згідно висновку експерта № 308 від 15 жовтня 2014 року при проведенні судової медичної молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що із змішаних зі спермою біологічних слідів на рушникові, виявленому та вилученому 24 червня 2014 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_3 , отримані препарати ДНК, встановлені їх фенотипічні характеристики. ДНК з епітеліальних клітин в змішаних біологічних слідах на рушникові походить від потерпілої ОСОБА_9 з ймовірністю не менше 99,9999935%. ДНК зі спермальної фракції в змішаних біологічних слідах на рушникові походить від ОСОБА_6 з ймовірністю не менше 99, 9981%.

Вказаних висновків колегія суддів дійшла провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту в редакції від 06 березня 2017 року за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
З урахуванням того, що згідно п. 20 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» (надалі Постанова) при здійсненні опису у вироку обставин вчиненого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, надмірна натуралізація їх опису є недопустимою бо це може призвести до приниження гідність потерпілої особи.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у пред`явлених звинуваченнях не визнав. Під час надання показів та відповідаючи на запитання сторін та учасників кримінального провадження, а також членів колегії, ОСОБА_6 зазначав, що: восени він став проживати разом із ОСОБА_16 . Він забрав її до себе з двома доньками. Анжелі було 3,5 роки, ОСОБА_25 1,5 роки. Забрав у його будинок, там ще жила його бабуся, яка потім виїхала. Спочатку ОСОБА_16 разом з доньками жили як квартиранти. Свєта попросилась пожити до весни, сказала, що весною вони поїдуть до її батьків. Однак з весни почали жити у цивільному шлюбі. Він отримував пенсію, ОСОБА_26 не працювала, згодом зробили свідоцтва про народження дівчатам і стала отримувати гроші на дітей. За час сумісного проживання ОСОБА_16 народила йому двох дітей, і вони разом жили з чотирма дітьми. Анжела гуляла їй було 12 років, мати її сварила, тягала за волосся, бо ОСОБА_22 приходила додому п`яна, її пригощали спиртними напоями. Діти спали в спальні, вони з цивільною дружиною у залі, діти не бачили як вони займалися статевими актами. Дівчата мились у спальні, воду носила мати, а коли підросли самі. Заходив коли вони були ще малі і їх купала ОСОБА_26 , а після того як їм виповнилось по 7-8 років, то не заходив до кімнати коли вони мились. Коли ОСОБА_22 було 8-9 років до них прийшли знайомі, випивали. ОСОБА_27 ліг спати у кімнаті, а його друг у сусідній кімнаті. Коли прокинулися, то ОСОБА_22 йому пожалілась на те, що його друг ( ОСОБА_28 ), положив її разом із собою на ліжко та мацав її. Тому тоді він його ( ОСОБА_29 ) побив. Анжела не любила його ( ОСОБА_27 ), тому що він не пускав її гуляти, коли переїхали в город, їм його рідна тітка зняла трикімнатну квартиру на вул. Тухачевського, ОСОБА_22 стала красти. Будинок, в якому вони жили, згодом продали. Анжела закохалась у сусіда ОСОБА_30 , який був одружений, на той момент їй було 12 років. Одного разу, ОСОБА_22 вдома не було, вона була у ОСОБА_30 , бо дружина останнього була в місті. Він пішов до ОСОБА_30 , дід відкрив двері, він зайшов до кімнати і побачив там ОСОБА_22 і ОСОБА_30 разом, вони були одягненні. Анжела писала йому листи кохання, а потім зателефонувала дружина ОСОБА_30 і сказала що знайшла її листи.

Також ОСОБА_6 під час допиту зазначав, що одного дня дівчата пішли погуляти, тому він писав їм смс-повідомлення з запитаннями де вони. Згодом подзвонили зі школи-інтерната, та спитали де діти. Він не знав, визвали до школи, там міліція, одягли кайданки, сказали що він зґвалтував. В 2011 році була заява, його відпустили, віддали паспорт, бо не було побоїв та насильства, приїхав додому, дівчат вже не було, вони були у інтернаті. Він не хотів дівчат забирати назад, уїхав в село і більше року вони не спілкувались. Після вул. Тухачевського вони жили у Довгинцівському районі, забрали дітей з притулку, ОСОБА_22 поступила до училища, та вчитись не хотіла, гуляла із хлопцями, п`яна приходила додому в 2-3 години о півночі, їх мати це бачила. Ходили чутки, що ОСОБА_22 , коли їй було 16 років, тягали хлопці цигані, хоча вона не погоджувалася. Анжела казала, що то не про неї а про її подругу ОСОБА_31 . Він її побив, та сказав збирати речі та виїжджати.

Обвинувачений також зазначив, що він ОСОБА_22 не торкався. Згодом ОСОБА_22 вийшла заміж, завагітніла від чоловіка, коли посварилась із чоловіком приїхала до нього, на воєнний городок, потім взимку знову приїжджала в 2 години о півночі, п`яна.

ОСОБА_25 , на відміну від ОСОБА_22 спокійна, вона не вміє брехати.

В травні 2014 року, коли вони жили по вул. Лугова, до них у гості прийшли ОСОБА_32 і ОСОБА_33 , була ОСОБА_25 , вони разом пили пиво і палили цигарки. ОСОБА_25 вже було тоді 17 років. Вона теж пила і курила з ним. Включили телевізор, «дурачились» з ОСОБА_25 , сміялись, балакали, вона лоскотала його, бо знала що він «боїться лоскотання». Так сталось, що вони лягли у ліжко, дивились телевізор і між ними відбувся статевий акт. Менші діти тоді гуляли на подвір`ї, а ОСОБА_34 була на роботі. Ніхто не сперечався, він не зрозумів як усе сталося. Потім вони покурили, він пішов спати, двері були закриті, постукали діти і ОСОБА_25 відкрила їм двері. Потім дивились телевізор.

23 червня 2014 року ОСОБА_25 прийшла додому у неї був день народження, просилась гуляти. Плакала, а він її не відпускав. Подзвонила ОСОБА_26 , просила відпустити ОСОБА_25 . Але він не відпускав. ОСОБА_25 плакала, потім пішла покурила, сигарети брала у нього, а він в цей час поливав огород. Після того як ОСОБА_25 покурила, вона зайшла в хату, накрилась одіялом. Т.я. Свєта дозволила їй гуляти, він стягнув з ОСОБА_25 одіяло і сказав «Їдь гуляй». Вона його обняла, поцілувала та поїхала, сексуального контакту у них не було. Ввечері приїхала міліція, забрали його, узяли підписку про невиїзд. Приїхала мати дівчат ОСОБА_16 , десь у шість годин вечора, заявила, що ОСОБА_22 та ОСОБА_25 написали заяви, що він їх ґвалтував.

Обвинувачений вважає, що ОСОБА_22 була ображена на нього за покарання, він дівчат карав, бив лозиною, одного разу наніс ножове поранення їх матері, коли вони сварились але дружина не зверталась до поліції з приводу насильства в сім`ї. Також зазначав, що у 2014 році йому зателефонували журналісти телеканалу СТБ, сказали що хочуть допомогти, запропонували поїхати до ОСОБА_35 , безкоштовно, відпочити. Їхали разом із цивільною дружиною та спільними дітьми до готелю, програма усе сплачувала. Приїхали на студію, дівчатам за ефір сплатили по 10000,00 грн. Йому грошей не дали, назад він їхав на електричках, коштів не було.

Також під час допиту обвинувачений зазначав, що менші діти, дивлячись на ОСОБА_25 , теж тікали з додому, він їх бив, але виключно за погану поведінку з метою виховання. При огляді місця події працівники вилучили рушник, пральної машини у них не було, прали руками.

Вказував, що коли ОСОБА_25 було 16 років, вона була оголена та на її прохання він робив їй масаж. Меншим дітям теж робив масажі. Йому також робили масаж при ньому роздягалась, також лежала в футболці та шортах

Свою вину не визнає, оскільки розпусних дій відносно ОСОБА_22 не вчиняв, а з ОСОБА_25 у них був добровільний статевий акт. Також вказав на те, що до нього під час досудового розслідування цього провадження застосовувалися недозволені методи дізнання, його били .
Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у пред`явлених звинуваченнях не визнав, його вина у скоєнні злочинів відносно потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується показами допитаних у судовому засіданні потерпілих, свідків, безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів, висновків експертиз, в їх сукупності, з урахуванням наступного.
Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених статтями 352, 353 КПК України, потерпіла ОСОБА_17 в судовому засіданні в своїх показах та на запитання сторін та учасників кримінального провадження, членів колегії підтвердила обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.
Зазначила, що знає ОСОБА_27 з 3-х років, жили в с. Менжинці, після села стали проживати у АДРЕСА_4 . Бив дуже часто мамку, коли вона трохи підросла бив і її рукою, поясом, кулаками, ногами, хватав за волосся, погрожував вбити, якщо вона комусь розкаже, що він коїв з ними. Включав бензопилу, лякав таким чином, підносив пилу мамі до шиї, коли вона сиділа, ножі кидав у стіну. Не звертав уваги коли вони плакали.

Коли їй виповнилося 7 років батьки прийшли додому дуже п`яні, ОСОБА_27 примусив мати роздягнутись при дівчатах і щоб вона вступила з ним в орогенетальний контакт. На ранок, коли мати пішла, ОСОБА_27 примусив її робити те саме, що вчора мати робила. Часто примушував її це робити, він погрожував вбити, якщо вона комусь про це розкаже. Вона мовчала бо дуже його боялася. І мамі теж нічого не казала. До 12 років ОСОБА_22 тільки вступила з ним в орогенетальний контакт, статевих контактів природнім шляхом спочатку не було, ОСОБА_27 сказав, що такі статеві контакти будуть після того, як їй виповниться 13 років. Мати бачила, заступалася, але він кричав на неї, погрожував вбити, бувало вони разом отримували від нього.

В 2008 році в с. Менжинка у серпні перед школою ОСОБА_27 примушував вступити з ним в орогенетальний контакт. ОСОБА_25 була вдома, змусив щоб ОСОБА_25 стояла і дивилася, а вона робила, інакше погрожував побити. Якщо плакали теж бив. Вона відмовилася, він схватив її за волосся і притягнув до себе, сказав ОСОБА_25 хай дивиться та вчиться. В цей момент матері вдома не було.

У 2009 році мати вже знала, що він їх ґвалтує, примусив, щоб мати роздяглася, ОСОБА_22 роздяглася, він вступив в статевий контакт з мамкою та примусив її щоб вона стояла та дивилась, потім мати вступила з ним в орогенетальний контакт, потім наказав їй стати на коліна і почав її ґвалтувати, а матір примусив залишитися і дивитися. На той момент їй вже було 14 років. Вона не тікала, бо не було куди тікати. Вона вірила, що ОСОБА_27 може її вбити. Ґвалтував дуже часто, коли мами не було вдома. Жили вони на його пенсію, на той час мати не працювала, вона навчалась у школі. Про те, що сталося нікому не розповідала. Коли вона була у притулку і мати захотіла її забрати і знову відвести до ОСОБА_27 , то вона не схотіла.

У 2011 році, коли прийшла додому, то побачила що ОСОБА_27 був із ОСОБА_25 у залі, він був зверху на ОСОБА_25 , потім примусив, щоб вона теж роздяглась та лягла до нього, він зґвалтував її, ОСОБА_25 цього не бачила, так як вийшла до туалету.

Коли були канікули у інтернаті, у якому вони навчались, вони пішли туди та все розповіли вихователям, з вихователями пішли до міліції, щоб написати заяви. Їх возили на експертизу. Ґвалтував їх ОСОБА_27 дуже часто, коли матері не було вдома.

Влітку 2014 року ОСОБА_25 сказала їй, що у неї затримка. Вона купила тест та вони дізнались що ОСОБА_25 вагітна, ОСОБА_25 сказала що це вітчим її зґвалтував коли мами не було, вона дуже боялася розказувати, в цей час вона ( ОСОБА_22 ) вже жила окремо, ОСОБА_25 на той момент було 14 років.

23 червня 2014 року на день народження, ОСОБА_27 не відпускав ОСОБА_25 до неї, ОСОБА_25 плакала, але вони таки побачилися та звернулися до правоохоронних органів. Вона ( ОСОБА_22 ) порадилася із своєю свекрухою, що робити далі. Подзвонили матері, усе розповіли, вона сказала щоб ОСОБА_25 не їхала додому а залишилася у Анжели. Звернулися на телебачення, тому що раніше вони теж писали заяви, зверталися до міліції розказували, але їм ніхто не вірив, казали що доказів немає, щоб усі побачили. ОСОБА_27 теж поїхав на телебачення, хоча факт зґвалтування він не визнавав. Анжела разом із ОСОБА_25 пройшли поліграф.

Така поведінка вітчима почалася, коли їй було 7 років, матір про це спочатку не знала. ОСОБА_25 він бив не часто, тому що вона мовчала. Перший раз зґвалтував коли їй було 13 років. Мати почала працювати лише тоді, коли вони переїхали до м. Кривого Рогу. З 2010 року вони навчались у Інтернаті № 1. Може переплутала дати та роки,так як пройшло багато часу, бо ґвалтування було часто, протягом довгих років.

Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених статтями 352, 353, КПК України, потерпіла ОСОБА_18 в судовому засіданні в своїх показах та на запитання сторін та учасників кримінального провадження, членів колегії підтвердила обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.
Зазначила, що ОСОБА_27 в 2008 році примусив ОСОБА_22 до орогенітального контакту, а її примусив дивитись на це, вона боялась, щоб він її не бив. 27 березня 2011 року вони вже проживали на АДРЕСА_4 , вітчим ґвалтував її, прийшла ОСОБА_22 , просила щоб він цього не робив. Потім вона пішла на кухню, а він ґвалтував ОСОБА_22 , вона його дуже боялася, примушував роздягатись до гола, ґвалтував багато разів, усіх вона і не пригадає, особливо ґвалтував, коли знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Коли мами не було вдома і тоді коли не було ОСОБА_22 . Коли їй було 13 років примусив роздягнутися, ґвалтував природнім шляхом, вона не мала можливості втекти, так як він зачиняв двері на замок. Анжела також його дуже боялася, тому що він міг її побити. Безпосередньо спостерігала, як він примушував ОСОБА_22 до орогенітального контакту. 10 травня 2014 року ОСОБА_27 змусив роздягнутись і почав її ґвалтувати, сказав щоб вона нікому не розповідала, бо він її знайде і вб`є. Анжела тоді вже з ними не жила. 24 травня 2014 року також змусив щоб вона роздяглась і знову зґвалтував її. 23 червня 2014 року вона просила ОСОБА_6 відпустити її до ОСОБА_22 , але він її зґвалтував, а потім відпустив. Вона приїхала до ОСОБА_22 , все їй розповіла, ОСОБА_22 запропонувала піти до свекрухи ОСОБА_36 . Анжела також купила тест, бо у ней ( ОСОБА_25 ) була затримка циклу. Пам`ятає, що у ОСОБА_37 кидав ножі в Анжелу, мати ходила у синцях, бив дуже мамку, та пам`ятає як він колись душив ОСОБА_22 , як вони вже жили на ОСОБА_38 . Речі їм мама купляла їм на дитячі кошти. ОСОБА_27 їм речі не купляв . За речами мама їздила до ОСОБА_39 . Коли їй було 16 років ОСОБА_27 подарував їй мобільний телефон, а потім забрав його та пропив. Також пам`ятає, що в кінці серпня 2008 року в селі Менжинка бив маму та Анжелу кулаками. Анжела своєчасно відійшла і ніж пролетів мимо неї. Він примушував її дивитись, як робити орогенітальний контакт і вчитися. В 2011 році вдарив по голові кулаком і ґвалтував, зайшла ОСОБА_22 і просила відпустити її, він відпустив її, вона пішла до кухні, а він почав ґвалтувати ОСОБА_22 . Анжела казала, що вони підуть з дому і все буде добре. Після цього зґвалтування вони пішли до інтернату № 1, розказали черговому що їх ґвалтував вітчим, потім усе розповіли директору, який повів їх до лікарні, там вони написали заяву до правоохоронних органів. За час спільного проживання із ОСОБА_27 , він завжди їх бив в обличчя та в живіт. Дату 24 травня 2014 року пам`ятає, тому, що був останній дзвоник. Зазвичай ОСОБА_27 зачиняв двері, ґвалтував у тому числі і природнім шляхом.

На запитання сторони захисту потерпіла зазначила, що фізичне насильство до неї застосовувалось з 9 років, були випадки коли бив лозиною, особливо бив, коли був у нетверезому стані. Мамка також вживала спиртні напої, але не так часто як ОСОБА_27 . Були випадки коли мамка намагалася їх захистити. З мамкою відносини були нормальні, але про ОСОБА_27 розповісти їй не могла. Вільно відкрити двері самостійно не могла, коли він їх зачиняв. Навчалися у інтернаті № 1, п`ять днів навчалися і жили там, а два дні були вдома. 27 березня 2011 року пам`ятає що вітчим бив її по голові. В кінці березня 2011 року, після того, як розповіли про зґвалтування в інтернаті оглядали лікарі. На телепередачу один за всіх запропонувала поїхати свекруха ОСОБА_22 ОСОБА_36 . Вдома вони ходили у платтях або у сарафанах. В присутності ОСОБА_27 були голі лише тоді, коли він до цього примушував. Пам`ятає, що з ОСОБА_22 тікали з дому, ночували в полі, у посадках. Мати це знала, деякий час не хотіла з ним жити. Вона отримувала стипендію, жила у Анжели, за гроші ОСОБА_36 . Може переплутала дати та роки,так як пройшло багато часу, бо ґвалтування було часто, протягом довгих років.

Вказані показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , являються логічними та послідовними, не зважаючи на те, що потерпілі при їх наданні «замикались у собі» і не могли швидко відреагувати на запитання учасників судового розгляду. Однак, враховуючи їх статус, тривалість насильницьких дій, малолітній та неповнолітній вік потерпілих, відсутність підтримки та захисту з боку матері та правоохоронних органів, безвихідність з ситуації, відсутність особистих засобів до існування, свого житла, перебування матері потерпілих під впливом ОСОБА_6 , його систематичні погрози вбивством, які вони сприймали реально, їх побиття ОСОБА_6 , боязнь за своє життя та здоров`я, їх психологічний стан, насильство психічне, фізичне, яке вони пережили в дитячому віці, від чого стали замкнутими, сором`язливість за зґвалтування, бо не всім могли розповісти про сковане відносно них, неможливість самостійно себе захистити від насильницьких домагань ОСОБА_6 , зневіра в суспільство, панічний та пригнічений стан потерпілих, тривалість розпусних дій та ґвалтувань, привели до того, що і в ході досудового розслідування, і в ході судового розгляду потерпілі замикались та соромились розповідати про скоювані відносно них ґвалтування та розбещення, бо отримали психологічну травму.
Колегія суддів не вбачає підстав визнавати показання потерпілих недостовірними та неправдивими, як на те посилається сторона захисту.
Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_10 на предмет їх достовірності, колегія суддів також враховує що за результатами судово-психіатричної експертизи № 222 від 22 жовтня 2014, остання за рівнем свого психічного розвитку здібна була правильно розуміти як зовнішню фабулу подій так і характер здійснюваних з нею діянь, може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи та здібна давати відносно них правдиві покази. З урахуванням розпусти в період малолітства, з подальшим зґвалтуванням ОСОБА_23 , вона не могла здійснювати супротив через свій малолітній вік. За характером доброзичлива, ввічлива, їй притаманні індивідуально-психологічні особливості такі як сором`язливість, вразливість, надмірне хвилювання, почуття обов`язку, відсутність ознаки до фантазуванню.

Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_9 на предмет їх достовірності, колегія суддів також враховує що за результатами судово-психіатричної експертизи № 214 від 14 жовтня 2014р. остання, в період протиправних діянь, за своїм психічним станом була здатна правильно сприймати обставини, які мають значення по справі. З урахуванням індивідуально вікових особливостей потерпіла, в момент скоєння з нею розбещених дій та їх тривалість, на той період не могла здійснювати супротив. Тривалість здійснюваного над нею ґвалтування відбилося на її психологічному стані. Характерно було пасивно-підлегла поведінка вимогам обвинуваченого, реакція сильного страху та гострої розгубленості у відповідь на погрози, що викликає виникнення в екстремальних ситуаціях стан фрустрації (безвихідності). Їй притаманні такі індивідуально-психологічні особливості як підкорення більш авторитетній думці, залежність, сором`язливість, вразливість, надмірне хвилювання. Відсутність ознаки до фантазування.

На підставі наведеного, колегія суддів визнає показання потерпілих достовірними, належними та допустимими оскільки, вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, та не суперечать показанням допитаних свідків.
В свою чергу, будучи допитаними, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з безпосереднім урахуванням положень ст. 352 КПК України, та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки сторони обвинувачення, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця та способу вчинення кримінальних правопорушень.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений її цивільний чоловік, потерпілі її доньки, відносини у них нормальні, вона буде казати тільки правду. Познайомились вони в кінці грудня 1998 року. Вона попросилася пожити у нього до весни. Обвинувачений забрав її з доньками в с. Межинка, згодом вони почали жити у цивільному шлюбі, вони часто випивали, згодом він почав розпускати руки, бити її. Одного разу вона йшла до магазину, біжить ОСОБА_22 , та каже, що вітчим примушував вступити з ним в орогенетальний контакт, обвинувачений сказав що ОСОБА_22 бреше, тому вона повірила ОСОБА_27 . Потім вони переїхали. Свідок в 2008 році звернулася до служби у справах дітей і вони допомогли влаштувати дівчат до інтернату Пролісок. Недовго вона жила на вул. Космонавтів у знайомої. Потім зателефонував ОСОБА_27 , сказав приїжджай, живи, все буде добре. Вона погодилася, переїхала знову до нього, вони пішли на примирення, стали знову проживати разом. Дівчата жили в Інтернаті ОСОБА_40 , через три місяці вона забрала додому ОСОБА_25 , а ОСОБА_22 не погодилась їхати з ними, її забрали в притулок на ОСОБА_41 .

Обвинувачений спав разом із ОСОБА_22 коли їй було 13 років, бив її щоб вона мовчала і кулаками і ногами. Ніхто не захистив її, а вона дуже боялася його, тому нікому нічого не казала. Обвинувачений кидав ножі у стіну. Вона уходила від нього, а потім знову верталась, тому що їй нікуди було йти, та грошей зовсім не було та житла. В ОСОБА_42 було житло у батьків, але після їх смерті ОСОБА_43 забрав квартиру. Гроші на дітей отримувала.

Коли обвинувачений спав разом із ОСОБА_22 , ОСОБА_25 спала поряд, а вона у сусідній кімнаті з їх спільними дітьми. Про ОСОБА_25 вона нічого не знала . ОСОБА_27 казав, що ОСОБА_25 хоча і не рідна, але йому як рідна донька. Їй не відомо, чи пручалася ОСОБА_22 , коли обвинувачений її ґвалтував, вона його дуже боялася, він не відпускав її гуляти, дуже бив їх, тому дівчата дуже баялися і декілька разів тікали. Вона також тікала, потім обвинувачений знову її вертав, казав що все буде добре.

В кінці літа 2009 року ОСОБА_27 був у нетверезому стані, та запропонував вступити в статевий контакт у трьох із ОСОБА_22 . Вона (свідок) пручалася, він вдарив її по обличчю, вони плакали але роздяглись, і він вступив з нею в статевий контакт і наказав ОСОБА_22 дивитись як вони будуть це робити. Спочатку це було природнім шляхом, потім вона вступила з ним в орогенетальний контакт. Згодом обвинувачений ОСОБА_22 змусив робити так само, остання пручалася, не хотіла, але він вдарив її і змусив знову, дівчинка боялася, бо він бив ОСОБА_22 також як свідка.

Потім вони одяглись, сіли на диван ОСОБА_27 узяв електропилу і почав її лякати. Виключив пилку, почав сміятися, по даному факту вона зверталася до міліції, ночувала на фермі, бо була у стані алкогольного сп`яніння. По факту зґвалтування вона не зверталася до міліції, бо боялася.

В березні 2011 року у відношенні ОСОБА_25 їй невідомо було нічого. Про зґвалтування ОСОБА_25 вона дізналась коли їй ОСОБА_22 зателефонувала на день народження.

На ОСОБА_44 і ОСОБА_25 попросили, щоб мати їх пустила до ОСОБА_45 , діти вночі пішли до інтернату, не залишились у ОСОБА_45 . З інтернату зателефонували, вона приїхала і вони написали заяву до міліції щодо зґвалтування на ОСОБА_27 . Була експертиза. Працівники міліції сказав їй, що нічого не було, зґвалтування не було, дівчата самі усе вигадали, тому вона забрала заяву, боялась дуже, бо у них не було доказів про зґвалтування. Вона не могла довести що діти казали правду.

До них приходили органи опіки, коли вони жили на 173 кварталі ( ОСОБА_38 ), вона їм нічого не казала бо боялась, оскільки ОСОБА_27 погрожував. В міліцію не зверталась, бо боялась, їй нікуди було іти. Випивали разом із ОСОБА_27 часто.

Вона знає, що винна, оскільки не змогла захистити дітей.

Коли ОСОБА_25 завагітніла ОСОБА_22 вже з ними не жила. Вона ( ОСОБА_21 ) працювала на цементному заводі.

23 червня 2014 року, на день народження ОСОБА_25 їй стало відомо що ОСОБА_25 вагітна, вони звернулись до міліції. ОСОБА_27 не знав про це. ОСОБА_27 змусив ОСОБА_25 переспати з ним, тільки тоді відпустив її. ОСОБА_25 їй не довіряла, бо боялась, що вона все розповість обвинуваченому, коли буде не твереза.

У неї ( ОСОБА_21 ) семеро дітей. Відносно трьох дітей вона позбавлена батьківських прав, їй про них нічого не відомо, діти із свекрухою. Ще двоє ОСОБА_22 та ОСОБА_25 , а також двоє від ОСОБА_27 ОСОБА_46 та ОСОБА_47 .

Вона з обвинуваченим часто випивала разом, ОСОБА_27 їй погрожував вбивством, ОСОБА_22 бачила, як він її штрикнув ножем. Він постійно п`яний, діти його боялися, та слухалися лише його.

Зараз вона працює офіційно, стоїть у чергу на квартиру.

ОСОБА_27 примушував ОСОБА_22 вступити з ним в орогенетальний контакт, вона плакала, але він знову примушував. Вона не знала що ОСОБА_27 ґвалтував і ОСОБА_25 .

Вона до дітей фізичної сили не застосовувала. Анжела спілкувалась із ОСОБА_48 , який був одружений коли їй було 12 років.

Пішла на телепередачу на канал СТБ, бо їй обіцяли допомогти, щоб вони жили окремо від ОСОБА_27 , вона думала, що їм куплять окреме житло. Після передачі ОСОБА_27 затримали, три з половиною місяці їй з дітьми платили за житло. ОСОБА_46 ОСОБА_49 хотіли до батька, який і на них підіймав руку, вона від нього переховувалась у посадці, кохання вже не було.

Анжела не любила ОСОБА_27 , не сприймала як батька, а ОСОБА_25 любила його, але дуже боялась. Вона часто кидала дітей на ОСОБА_27 , коли вони були маленькі, потім просила у нього вибачення.

Свідок ОСОБА_50 , будучи під присягою надала покази про те, що працює в Криворізькій загально-освітній школі - інтернаті №1 на посаді учитель історії та правознавства. В листопаді 2010 року до їх навчального закладу прийшли дівчата ОСОБА_51 13 років та ОСОБА_22 . ОСОБА_25 потрапила в клас де вона була класним керівником, а саме 7-А. Дівчина спокійна, сором`язлива. Анжела відвідувала старший клас. ОСОБА_25 пішла до класу інтенсивної посиленої педагогічної корекції, а ОСОБА_22 пішла в загально освітній клас. Мати коли приходила до інтернату, то цікавилася лише маленькими дітьми, а за дівчат практично ні.

В 2011 році , під час канікул їй подзвонила чергова, повідомила, що вночі до закладу прийшли ОСОБА_51 та ОСОБА_17 , ОСОБА_25 плакала, а ОСОБА_22 була «взвінчена». Вона їх пустила. Сказали що бояться, бояться повертатися додому, тому що вітчим змушує задовольняти його сексуальні потреби. Подзвонили директору. Приїхала директор, викликали мати, і написали заяви до міліції. По даному випадку було відкрита справа в Жовтневому РОВД з приводу того що батько до дівчат пристає. Мати сказала що знала, але боялася. В РОВД вони відвезли характеристики на дівчат. Потім ОСОБА_22 і ОСОБА_25 забрали в притулок і вони вчилися в притулку. Потім їх знову перевели в інтернат, але ОСОБА_25 уже вчилась у іншому класі. До цього випадку свідок нічого не чула. Вона розмовляла с дівчатами, на наступний день, близько 12 год. коли принесла їм їжу в інтернат, вони повідомили їй що бояться батька, бо він чіпляється до них, трогає за груди і заставляє вступати з ним в статеві контакти, тому вони втекли. Не хотіли йти додому. Вона повірила дівчатам. Але вона не знає підтвердилося це чи ні. Не цікавилася що було далі.

Свідок ОСОБА_52 в судовому засіданні показала, що в листопаді 2010 року за заявою матері були зараховані до школи інтернату № 1, де вона працює, дівчата: ОСОБА_51 13 років та ОСОБА_17 15 років. ОСОБА_25 пішла до 5 го класу інтенсивної посиленої педагогічної корекції, а ОСОБА_22 пішла в 7-й клас загально освітньої школи. Діти були замкнені. Анжела більше спілкувалася з однолітками, ОСОБА_25 була більш мовчазлива. Дівчата переїхали до м. Кривий Ріг разом з матір`ю ОСОБА_16 , вітчимом ОСОБА_6 та двома малолітніми дітьми ОСОБА_53 та ОСОБА_54 . Мати була рідко, лише по п`ятницям. На вихідні дні діти їздили додому. Їх мати приїжджала до інтернату та забирала, батько ніколи не приїжджав.

Постійного місця проживання у них не було. Як мати говорила вони жили у знайомої, адресу вона не називала, потім жили у теплицях де працювали. Потім мати повідомила їм, що в січні 2011 року вони зняли квартиру по АДРЕСА_4 . І в січні 2011 року на зимових канікулах викладачі ОСОБА_25 та ОСОБА_22 відвідали квартиру щоб оглянути умови проживання дітей. При відвідуванні даної квартири було видно, що, в квартирі було чисто, на час відвідування у квартирі було харчування. Потім на канікулах, в кінці березня їй на телефон зателефонував черговий вихователь та повідомила, що до інтернату вночі прийшли ОСОБА_17 та ОСОБА_51 заплакані, та просяться залишитися в інтернаті. Дівчата повідомили, що вітчим їх примушував задовільняти його сексуальні потреби. Зразу була викликана мати в школу, коли вона приїхала, дівчата повідомили, що вітчим ОСОБА_6 погрожує дівчатам фізичною розправою, б`є їх та змушує задовольняти його сексуальні потреби, а саме здійснення полового акту та вступити з ним в орогенетальний контакт, та всі дії які вітчим робив з ОСОБА_22 те саме він і робив з ОСОБА_25 . На запитання до матері «Чи знала вона про те, що розповіли дівчата?», мати відповіла, що «Так». Тоді директор школи з матір`ю, взяла дівчат, та повела до міліції, де написали письмову заяву що вітчим ґвалтував дівчат та змушував задовольняти його сексуальні потреби.

В кінці квітня 2011 року дівчат перевели до притулку та вони знаходилися там. Анжела більше до інтернату не повернулась, а ОСОБА_25 повернулась 1 вересня 2012 року до 8-го класу посиленої педагогічної корекції. Навчалась ОСОБА_25 задовільно. Знаходилась в нашому інтернаті з понеділка по п`ятницю, у вихідні дні та канікулярні по заяві матері їхала додому. Психолог працював з ОСОБА_25 в групі. До події, яка виникла влітку 2011 року ніколи не поверталися. ОСОБА_25 знаходячись в інтернаті підтримувала дружні стосунки з хлопцями та дівчатами. Охарактеризувати ОСОБА_25 я можу як спокійну, працьовиту дитину, скриту та не дуже йде на розмови. Мати школу не відвідувала по своєму бажанню, з`являлася лише тільки за викликом. Вихователь відвідувала дану сім`ю за місцем проживання, також коли ОСОБА_25 знаходилась в 9-му класі свідок відвідувала місце мешкання родини. В дім свідок так і не потрапила, так як ніхто не відчинив двері, але було видно, що вдома хтось є. Двір не ухожений, кругом росте трава, за будинком розкидані дитячі речі. В травні 2014 року ОСОБА_25 закінчила 9-й клас та пішла з закладу. Видимих тілесних ушкоджень ні на ОСОБА_25 ні на ОСОБА_22 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_55 показала, що з серпня 2007 року до листопада 2013 року вона працювала в Криворізькій загально освітній школі-інтернату №1 на посаді директора. В листопаді 2010 року до цього навчального закладу прийшли по письмовій заяві матері дівчата ОСОБА_51 13 років та ОСОБА_17 15 років. Були зараховані. ОСОБА_25 пішла до класу інтенсивної посиленої педагогічної корекції, а ОСОБА_22 пішла в загально освітній клас. Анжела не дуже навчалась, але допомагала класному керівнику, приймала участь в класних заходах, шкільних закладах. ОСОБА_25 була дуже замкнена. Вони навчалися до весняних канікул, як всі діти ходили додому на вихідні. Точної дати назвати не може, але на весняних канікулах їй на телефон зателефонував вихователь в класі якого навчалась ОСОБА_51 та повідомила про те, що втекли з дому та пришли до інтернату ОСОБА_17 та ОСОБА_51 , і просяться залишитися в інтернаті ночувати. Вона дозволили їм залишитися, та сказала щоб їх нагодували. На наступний день свідок прийшла на роботу, викликала дівчат, вихователя, і почали розмовляти, більше розмовляла ОСОБА_22 , а ОСОБА_25 лише плакала і дивилася в одну точку, сказала, що причиною того, що вони втекли з дому було насильство зі сторони вітчима, сказала що він примушує вступати з ним в статеві контакти. Розмова відбувалась в присутності матері, яка повідомила що знала це, бо в той момент знаходилася вдома, була зачинена в іншій кімнаті, чула що відбувалося, але вдіяти нічого не могла, плакала, втекти вона не могла бо боялася тому що співмешканець дуже її бив, тому діти втекли самі. Коли свідок це все почула, взяла дівчат та матір і повела до міліції, вони пішли до начальника ОСОБА_56 і написали там заяву. Начальник залишив дітей з матір`ю і спілкувався з ними. Після того як написали заяви діти були влаштовані до притулку Центрально-Міського району, знаходилися там. Пізніше ОСОБА_22 вже не повернулася, пішла до училища, а ОСОБА_25 повернулась до інтернату і продовжувала там навчатись. Мати дівчат ОСОБА_21 школу не відвідувала по своєму бажанню, з`являлася лише тільки за викликом вихователя. Видимих тілесних ушкоджень свідок не бачила ні на ОСОБА_17 ні на ОСОБА_57 під час навчання.

Свідок ОСОБА_58 в судовому засіданні показав, що працює в ОВС з 19 січня 2000 року. На початку квітня 2011 року дві дівчинки, ОСОБА_22 і ОСОБА_25 , що навчалися в інтернаті № 1, на їх території, прийшли разом з директором ОСОБА_59 до відділу, сказали, що вдома їх ґвалтує вітчим. Було проведено першочергову перевірку. З`ясувалось, що таки мало місце зґвалтування по вулиці Тухачевського в Жовтневому районі. Також було письмове повідомлення з Центрально-Міського притулку в 2011 році, стосовно того, що вночі дівчата прийшли, і просили залишити їх на ніч, тому що вони бояться іти додому. Дівчата знаходились в дуже і дуже пригніченому стані. Мати дівчат визвали, вона сказала, що усе знала, але нічого не могла зробити, боялася. Працював з дівчатами не тільки він один а й інші працівники правоохоронних органів. Що було далі з даним матеріалом свідку не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_60 показала, що 23 червня 2014 року до неї додому прийшли ОСОБА_22 та ОСОБА_51 . Анжела розповіла, що ОСОБА_25 вагітна від вітчима ОСОБА_6 вона була шокована такою новиною, та почала розпитувати дівчат, як це трапилось. На її запитання ОСОБА_22 розповіла про своє минуле життя, а потім розповіла про своє життя і ОСОБА_25 , а саме як він бив матір, дітей, як ґвалтував ОСОБА_25 . В цей час вона зателефонувала на лінію «102» та повідомила, що вітчим ґвалтував ОСОБА_61 . Після чого їх запросили до Довгинцівського РВ КМУ, де вже там дали пояснення. В районному відділу були: вона (свідок), ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 .. Анжела вже там розповіла про своє минуле життя, та повідомила, як на протязі багато років вітчим її ґвалтував, ОСОБА_25 розповіла, як вітчим ґвалтував її.

Свідок вирішила що ОСОБА_25 на той час не можливо повертатися додому, де вона буде разом проживати з ОСОБА_62 .. ОСОБА_25 та ОСОБА_22 його дуже бояться, а саме застосування фізичного впливу зі сторони ОСОБА_6 .. Вона запитала ОСОБА_22 , чому вона раніше їй нічого не розповіла, на що ОСОБА_22 повідомила, що вона намагалась забути своє минуле життя, так як в неї зараз інше нове життя, а саме є чоловік, дитина і вона рада своєму життю, та не хотіла згадувати минуле, але те що трапилось з ОСОБА_25 це вже крапка всьому і вона вирішила розповісти і про себе. Так як можливо не повірять розповіді ОСОБА_25 , як не довіряли раніше розповідям ОСОБА_22 , коли вона зверталась в органи. ОСОБА_6 знає свою безнаказаність, тому він так себе спокійно і відчуває і вважає, що все йому зійде з рук, як і в минулі рази.

Після написання заяви до Довгинцівського РВ КМУ ОСОБА_25 почала проживати разом з ОСОБА_22 , а потім разом зі свідком, так як у ОСОБА_22 мала дитина, чоловік, а вона (свідок) проживала окремо від них і їй не було тягарем доглядати за ОСОБА_25 .

Потім 11 липня 2014 року ОСОБА_25 зробила переривання вагітності. На протязі всього часу ОСОБА_6 періодично дзвонив, то до ОСОБА_22 на мобільний телефон та погрожував їй застосуванням фізичного насилля, якщо ОСОБА_25 не забере письмову заяву з міліції. Казав що вб`є її, та що він знає де вона гуляє з дитиною, та щоб вона жила у страху. Дзвонив він декілька разів і до ОСОБА_25 та погрожував і їй фізичною розправою. Одного разу ОСОБА_6 зустрів ОСОБА_25 та ОСОБА_22 на вулиці, коли вони гуляли з дитиною, та пригрозив їй, якщо вона не забере письмову заяву з міліції то вона про це пожалкує, і що в нього є товариши, які з нею зроблять таке саме що і він. ОСОБА_25 була залякана, ОСОБА_22 переживала за своє життя та життя своєї дитини.

Свідок ОСОБА_63 в судовому засіданні показав, що з ОСОБА_25 почав зустрічатися коли навчався в у 8 класі, а вона в 9 класі школи інтернату № 1. Спілкувались вони коли знаходились в інтернаті, а на вихідні дні вони не зустрічались. Статевих відносин не мали. Жили в інтернаті на третьому поверсі і дівчата і хлопці. Про свою родину ОСОБА_25 не розповідала. Тілесних пошкоджень на ній не спостерігав. З ОСОБА_18 вони перестали зустрічатися в травні 2014 року, так як вона пішла з інтернату. Більше її не бачив, та не спілкувався з нею.

Свідок ОСОБА_64 в судовому засіданні показав, що він працював до жовтня 2014 року в Дзержинським відділі поліції на посаді начальника відділення. В квітні 2011 року звернулась директор інтернату №1 ОСОБА_55 , яка була з двома дівчатами ученицями їх інтернату. Одна дівчина була неповнолітня, а друга дівчина була малолітня. Був встановлений факт зі слів дівчат, що ОСОБА_27 , починаючи з мешкання в сільській місцевості, а також і в м. Кривий Ріг зґвалтував дитину природним та неприроднім шляхом, про це знала мати але ніяких дій не було тому що вона боялась. Діти були замкнені, але в ході розмови з психологом діти розкрились і почали розповідати більш менш спокійно і врівноважено, але страх був у них в очах. Мати була пізніше, відмовлялася писати заяву, та відмовлялася давати покази, казала що вона не вірить. У зв`язку з тим, що вони проживали в Жовтневому районі на 173 кварталі, тому він передав справу дітей працівнику ОСОБА_65 кримінальної поліції для швидкого реагування. Що було далі йому не відомо.

Свідок ОСОБА_66 в судовому засіданні зазначила, що знала ОСОБА_27 , оскільки вони були односельчанами. Влітку 2009-2010 року у серпні місяці, перед школою приблизно замітила, що декілька днів пропадає їжа. Прослідкувала та замітила, що на горищі її дому переховуються ОСОБА_67 та ОСОБА_68 від ОСОБА_69 , якого дуже боялися. Вона запросила ОСОБА_27 , щоб він забрав дітей, які три дні прожили у неї. Анжела казала, що ОСОБА_27 буде бити її, тому, що у неї збігло молоко. Діти його боялися. Потім прийшла мати, забрала, після цього ОСОБА_22 втекла. Після цього свідок їх більше не бачила. Зазначає, що в хаті у обвинуваченого чисто, але вони із ОСОБА_26 випивали дуже часто.

Свідок ОСОБА_70 в судовому засіданні зазначила, що вона дружила із жінкою ОСОБА_27 . Бив він ОСОБА_22 , і жінку дуже бив, вона бачила. ОСОБА_27 відносився до ОСОБА_22 і ОСОБА_25 так само як і до своїх дітей. ОСОБА_25 він любив. Плітки ходили по селу, що ОСОБА_27 ґвалтує дітей. Анжела тікала з дому, а потім і ОСОБА_25 , бо батько бив лозиною. Анжела приходила додому п`яна (вкрала гроші). У ОСОБА_27 та ОСОБА_71 народилася донька ОСОБА_46 , вони прийшли до свідка, потім мати пішла додому а ОСОБА_27 з ОСОБА_22 залишились у неї на ніч, на той час ОСОБА_22 було 8 років. Люди казали, що ОСОБА_27 ґвалтує ОСОБА_22 , але ОСОБА_22 , коли їй було 14 років казала, що з ОСОБА_27 у неї нічого не було. Приїжджала до них міліція з приводу ОСОБА_22 і ОСОБА_27 , але подробиць свідок не знає, тому що живе не близько до обвинуваченого, її не допитували, вона показів не давала.

Свідок ОСОБА_72 в судовому засіданні зазначила, що з обвинуваченим жили на одній вулиці, в 2009 році прийшла до неї ОСОБА_73 , постукала, вона відчинила двері. ОСОБА_74 була так сильно побита, аж уся чорна, свідок спитала у неї що сталося, та відповіла, що її побив ОСОБА_75 , сказала, що він нібито ґвалтує ОСОБА_22 , свідок провела її до посадки, до дороги, щоб ОСОБА_74 поїхала до міліції, щоб написати заяву. Свідок дуже часто бачила ОСОБА_76 усю у синяках. Дівчат синіми не бачила. В 2010 році вони виїхали із села, з якої причини їй не відомо. В 2011 році ОСОБА_27 знову приїхав, хотів купити хату, але йому не вдалося. Чутки по селу ходили, що він ґвалтує ОСОБА_22 . Сказала, знає що дуже часто вони випивали разом.

Свідок ОСОБА_77 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_27 знає 7-8 років, з того дня як ОСОБА_74 жила на квартирі, вони познайомились із ОСОБА_78 , та він забрав її з доньками жити до себе. Вони часто випивали, ОСОБА_75 бив ОСОБА_76 , вона боялася і мало кому зізнавалася. Балакали у селі, що ОСОБА_27 ґвалтує ОСОБА_22 , але пліткам ніхто не вірив.

Свідок ОСОБА_79 в судовому засіданні зазначила, що довго спілкувалася зі ОСОБА_26 , ОСОБА_75 пив, бив жінку. У листопаді 2007 року, була уже пізня година, прийшов додому ОСОБА_27 , ОСОБА_74 попросила свідка посидіти з нею, до тих пір поки він не засне,тому що був дуже п`яний, ОСОБА_26 дуже боялася його. Зайшов, посадив дівчат ОСОБА_22 і ОСОБА_25 на коліна, посиділи хвилин 10, та він пішов спати. Потім свідок пішла додому. Діти обвинуваченого дуже боялися. Одного дня ОСОБА_27 сказав свідку, що у нього була сварка із ОСОБА_80 стосовно того, що він залицявся до ОСОБА_22 .

Анжела була не так як ОСОБА_25 , а ОСОБА_25 була дуже замкнена, спокійна.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання показань свідків недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, та враховує, що свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідчення надані під присягою.

Колегія суддів, аналізуючи зміст показань вказаних свідків в частині обставин, які вони сприймали особисто, визнає їх належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також не вбачає підстав для визнання їх недостовірними та недопустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
З аналізу показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_70 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , у їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку із показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини того, що за період сумісного проживання ОСОБА_6 із потерпілими та їх матір`ю ОСОБА_16 , останній систематично застосовував, як до ОСОБА_16 так і до дітей, фізичне насильство, яке виражалося в нанесені ударів кулаками, взутими ногами, іншими предметами в різні життєво важливі частини тіла, а також психологічне насильство, яке виражалося в погрозі вбивством, застосуванні фізичної сили, ножа, сокири та бензопили.

Показання вказаних свідків підтверджують факт систематичного застосовування ОСОБА_85 до ОСОБА_21 та її дітей фізичного та психологічного насильства. ОСОБА_6 подавив їх волю до супротиву. Перебуваючи в постійному стані панічного страху бути побитими, діти та співмешканка опинились під повним психологічним впливом ОСОБА_27 , чим він і скористався в подальшому.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним той факт, що ОСОБА_6 створив в сім`ї атмосферу агресії та насильства, чим викликав постійний панічний страх малолітніх дітей та співмешканки перед ним, в результаті чого діти та ОСОБА_21 перебували під його повним психологічним впливом, чим він і скористався для досягнення своєї збоченої злочинної мети при вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів стосовно малолітніх, а згодом неповнолітніх, дітей.

Колегія суддів, аналізуючи зміст показань свідків ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 в частині обставин, які є відомі їм із пояснень, наданих у 2011 та 2014 роках потерпілих, та пояснень безпосереднього свідка інкримінованих подій ОСОБА_16 , наданих в цей же період, враховуючи, що вони кореспондуються, у даному випадку, з показаннями осіб, на які здійснюється посилання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , узгоджуються з показами свідка ОСОБА_16 та невстановленітю обставин визначених ч. 7 ст. 97 КПК України, визнає їх допустимими, прийнятними та належними, та такими, що також доводять факт того, що ОСОБА_6 створив в сім`ї атмосферу агресії та насильства, чим викликав постійний панічний страх малолітніх дітей та співмешканки перед ним, в результаті чого потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх мати ОСОБА_16 перебували під його повним психологічним впливом.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо свідків в ході судового розгляду встановлено не було. Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як на цьому наполягає сторона захисту та обвинувачений під час судового розгляду, надано не було.
Свідок зі сторони захисту ОСОБА_91 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_6 - її двоюрідний брат. У них хороші відносини із братом. Вона не вірить в те, що він міг зґвалтувати. Їй ніхто ніколи не казав, що таке могло статися. ОСОБА_75 ріс із бабусею в будинку, мати його залишила, коли йому було 2-3 місяці, потім там стали жити ОСОБА_74 із доньками. Приїжджала і бабушка до будинку кожного року, допомагали їм матеріально, речами, продуктами. Мати дівчат била, а ОСОБА_75 захищав їх. Вживали алкогольні напої, але не дуже часто. Фізичне насильство до дітей він при них не допускав, відносився до дівчат як до рідних дітей. Не бив дівчат ніколи. Дівчати завжди ходили неохайні, одяг не прали. У молодшої сестри свідка з ОСОБА_22 була конфліктна ситуація, тому що та її обікрала. Дівчата одягнені лягали спати, а потім вночі тікали через хвіртку. З дівчатами вона не спілкувалася з приводу зґвалтування. Але баб ушка спілкувалася, ОСОБА_22 їй скаржилася. ОСОБА_16 часто приїжджає до СІЗО, возить передачі ОСОБА_27 , каже що любить його та хоче бути разом із ним. Вечорами дівчата ходили гуляти до пізньої ночі, палили, могли взагалі не ночувати вдома, приходили вранці, та лягали спати. Анжела на ОСОБА_25 мала вплив. ОСОБА_75 не дозволяв їм гуляти вночі, тому ОСОБА_22 була на нього сердита. Це відомо їй зі слів її молодшої сестри.

Свідок сторони захисту ОСОБА_92 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_6 - її двоюрідний брат. Поганого за ОСОБА_93 вона нічого сказати не може. Коли вона приїжджала до них в село на літні канікули ОСОБА_22 її часто обворожувала, спочатку гроші, невеликі суми, потім кофтинку та срібні прикраси. Вони їздили до брата в село, допомагали їм матеріально, речами, продуктами, привозили іграшки для дівчат. Разом ходили на риболовлю та по гриби. Бабушку вони забрали до себе а ОСОБА_75 залишився в будинку, в якому мешкав з дитинства, жити з ОСОБА_94 та її дівчатами. ОСОБА_75 відносився до дівчат добре, захищав їх, коли мати їх сварила. Бувало випивали з ОСОБА_16 , в хаті завжди було брудно, діти часто ходили голодні, чи замкнені сиділи, коли мати випивала. Дівчата переводили годинник та вночі ходили гуляти, мати їм дозволяла, щоб тільки батько не знав. Вони допомогли ОСОБА_27 та ОСОБА_94 зняти квартиру на АДРЕСА_4 , потім перестали спілкуватися, тільки по телефону, тому, що ОСОБА_75 та ОСОБА_74 пиячили, та жили у бруді. З приводу зґвалтування ОСОБА_74 сказала їй, що не може піти проти дівчат. У ОСОБА_22 була мала дитини, і вона боялася, що її посадять. Світлана хоче бути разом із ОСОБА_27 , їздить до нього до СІЗО. Світлані виділили кімнату, у неї ще двоє дітей, які живуть у інтернаті. Дівчата відносилися до ОСОБА_27 добре, називали його татом, а на маму скаржилися. Анжела казала, що вона як виросте посадить вітчима, бо він не відпускає його гуляти та не дозволяв їй палити, сварив її, коли вона крала у нього цигарки.

Свідок сторони захисту ОСОБА_95 , в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_75 з 2011 року доводився йому другом, жили в одному селі Менжинка. Анжелу він не бачив, а ОСОБА_25 знає як доньку ОСОБА_93 . По справі, він нічого не помічав за ОСОБА_78 , сумнівається, що він таке міг скоїти. Мешкав ОСОБА_75 по вулиці ОСОБА_96 , а свідок по АДРЕСА_3 . Приходив до них як друг сім`ї по вихідним та святам, разом випивали пиво. ОСОБА_25 вчилася у інтернаті, тільки на вихідних була вдома. З ними ОСОБА_25 випивала домашнє вино. ОСОБА_25 не палила. Відносилася до ОСОБА_93 як до батька, завжди була у доброму гуморі. Як випивали ОСОБА_25 сідала на коліна до батька, та цілувала його у щічку. Він бачив як ОСОБА_25 , коли посварилась із мамою бігла з двору від матері.

Свідок сторони захисту ОСОБА_92 на повторному допиті в судовому засіданні зазначила, що тітка потерпілої ОСОБА_94 , під час розмови матері свідка по гучномовному зв`язку із ОСОБА_22 чула, що вона дала неправдиві покази стосовно ОСОБА_97 щодо зґвалтування, ОСОБА_22 сказала, що якщо вона скаже правду, її посадять, а у неї мала дитина. Мати не просила, щоб простили ОСОБА_93 , просила ОСОБА_22 сказати як воно є, питала навіщо їм оговорювати ОСОБА_93 . З ОСОБА_25 у свідка були добрі відносини до того моменту, як ОСОБА_22 її обікрала. Анжела тітка їй дзвонила, просила, щоб простили ОСОБА_27 , але вона сказала що цього робити не буде. ОСОБА_98 сказала, якщо ви простите його, їм за це нічого не буде, ви живете своїм життям, у вас є свої діти, навіщо вам калічити його життя.

При повторних допитах ОСОБА_16 , зазначила, що із ОСОБА_27 вона не спілкується, влітку ОСОБА_25 сестра ОСОБА_27 , попросила, щоб вона передала йому передачу. Влітку до них приїздили сестри ОСОБА_93 ОСОБА_99 та ОСОБА_25 , але рік вона не пам`ятає. Гвалтувати ОСОБА_27 почав, коли було ще тепло, приблизно у вересні, рік вона не може сказати, бо тоді була у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_99 та ОСОБА_25 були у них в гостях, влітку приїздили, відносин з ними ніяких не було, вони родичі ОСОБА_27 , вони були ще малі. Бабушка приїздила і взимку. Перше зґвалтування відбулося ОСОБА_22 , коли вони жили в селі Менжинка, ОСОБА_22 вже ходила до школи, їй було років 13, ОСОБА_27 почав із нею спати, вона була проти. В будинку було дві кімнати, свідок спала в залі, а ОСОБА_27 лягав спати разом із ОСОБА_22 , свідок почала сперечатись з приводу цього, почала кричати на весь будинок, ОСОБА_27 прийшов до спальні та почав бити ОСОБА_76 кулаками та ногами, душив її, казав щоб закрила рот. А в 2009 році, в середині літа вдвох із ОСОБА_22 були, він зачинив двері на замок, вони разом пішли в зал, він сказав, щоб роздягались, ОСОБА_27 був у стані алкогольного сп`яніння, вони почали сперечатися, а він почав бити ОСОБА_76 а потім і ОСОБА_22 , почав примушувати їх, вони плакали, спочатку розділися, а потім він почав ґвалтувати ОСОБА_76 , а ОСОБА_22 примусив дивитись, а потім ОСОБА_22 почав примушувати і ґвалтувати природнім шляхом, вона не хотіла, але він вдарив їх декілька разів. Потім вони вдяглися, сіли на диван, а ОСОБА_27 завів пилу, та почав перед ними водити, вони дуже злякалися. Влітку 2009 року ОСОБА_99 та ОСОБА_25 не приїздили до них. ОСОБА_27 забороняв, щоб дівчата ходили гуляти, вони тікали з дому самі через двері, вночі, коли всі спали. Анжелі тоді було 14 років, а ОСОБА_25 12. Переїхали спільно до ОСОБА_100 , бо ОСОБА_27 казав що у них все буде добре. Їй нікуди було іти. Вона працювала на цементному заводі, він ґвалтував таємно. ОСОБА_25 його дуже боялася, тому не казала нічого їй як мамі, він погрожував їй, казав що заріже. В присутності ОСОБА_71 він ОСОБА_25 не ґвалтував, а ґвалтував її коли свідок була на роботі. Одного разу ОСОБА_22 зателефонувала їй на роботу та по телефону повідомила що ОСОБА_25 вагітна, потім пішли із свекрухою ОСОБА_22 ОСОБА_60 до поліції, а згодом приїхала і вона. До телефонної розмови із ОСОБА_22 вона не знала, що ОСОБА_27 ґвалтує ОСОБА_25 . ОСОБА_27 погрожував їй, навіть малі ОСОБА_46 та ОСОБА_47 про це про це знали.

На запитання членів колегії при повторному допиті ОСОБА_16 повідомила, що один раз вона поїхала до дільничного з приводу поведінки ОСОБА_27 , він розмовляв із ОСОБА_27 , а їй не повірив, ОСОБА_27 потім погрожував їй. Вона постійно ходила із синцями, бувало що навіть не могла встати з ліжка.

На запитання сторони захисту зазначила, що її попросила сестра ОСОБА_27 відвезти передачу ОСОБА_27 до СІЗО, надіслала їй гроші на картку, тому вона два рази передавала посилку до СІЗО.

На запитання прокурора, ОСОБА_16 вказала, що в 2011 році зверталася із заявою до правоохоронних органів, також підтвердила свій підпис на відмовних матеріалах. Забрала заяву, бо дуже боялася, на освідування. ОСОБА_25 возили з Інтернату. Трохименко думав, що залякає їх, бив та погрожував їм.

Крім того, будучи повторно допитаною у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження на стадії судового розгляду, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні зазначила, що зґвалтування втрьох у 2009 році мала місце, про що вона вже зазначала неодноразово. Крім того вказала, що у березні-квітні 2011 року, коли дівчата поскаржились до інтернату на дії ОСОБА_6 , її викликали працівники міліції, та сказали про те, що слідів зґвалтування не виявили, тому за їх рекомендаціями вони просила припинити перевірку по її заяві, а дівчата на той час самостійно заяви не писали.

Так, Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначила, що про події 27 березня 2011 року є відмовний матеріал, її викликали до райвідділу, розмовляли із нею, сказали, що зґвалтування не було. Пояснення писала не вона, тільки підписувала, а заяву про «прекращение разбирательства» по факту зґвалтування писала під диктовку.

Оцінюючи покази свідків захисту колегія суддів приходить до висновку, що вони не спростовують обставин вчинення злочинів ОСОБА_101 по відношенню до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, свідки є родичами обвинуваченого, та зацікавлені охарактеризувати його з позитивної сторони.

При цьому, колегія суддів, оцінюючи покази свідка ОСОБА_16 , надані при повторних допитах зауважує, що свідок надавала цілком логічні та послідовні покази, та неодноразово підтвердила обставини вчинення злочинів, що мали місце наприкінці серпня 2009 року, 27 березня 2011 року, та у травні і червні 2014 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що версія сторони захисту про те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_16 обмовляють ОСОБА_6 не спростовується належними, допустимими та достатніми доказами.

Колегією суддів при досліджені в судовому засіданні у порядку ст. 358 КПК України, письмових доказів - документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно рапорту помічника оперативного чергового Довгінцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, 23 червня 2014 року по лінії «102» надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зґвалтував вітчим. Повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 23.06.2014р. за № 6059 (Т.1, а.с. 8 мат. КП).
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.06.2014р. ОСОБА_16 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , який вчиняв розпусні дії по відношенню до її доньки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом двох років (т. 1 а.с. 9 мат. кр.пр.).
Згідно протоколу огляду місця події від 23 червня 2014р., проведеного за участі спеціаліста ОСОБА_102 , було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 . В ході огляду встановлено, що домоволодіння огороджене дерев`яним парканом та на території домоволодіння знаходиться житловий будинок та пристройки. Житловий будинок має три кімнати - кухня, прихожа і спальня, в яких знаходяться побутові прилади, меблі, речі. В ході огляду виявлено та вилучено банне полотенце оранжевого кольору та рожеві труси дівчачі. Під час огляду застосовано фото фіксацію (Т. 1, а.с. 15-19 мат. кр.пр.).
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 25 червня 2014 року ОСОБА_9 оглянута підлітковим гінекологом ОСОБА_103 та встановлено наявність І вагітності, 7 тижнів (Т. 1, а.с. 35 мат. кр.пр.).
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 09 липня 2014 року ОСОБА_9 отримала консультацію гінеколога ОСОБА_104 , встановлено вагітність, 9 тижнів, рекомендації - аборт (Т. 1, а.с. 83 мат. кр.пр.).
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.10.2014р. ОСОБА_10 заявила про те, що в перших числах липня 2009 року в с. Менжинка, погрожуючи застосувати фізичне насильство, її зґвалтував ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 136 мат. кр.пр.).
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.10.2014р. ОСОБА_10 заявила про те, що в перших числах липня 2009 року в с. Менжинка, ОСОБА_6 вчиняв розпусні дії по відношенню до неї (т. 2 а.с. 142 мат. кр.пр.).
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.10.2014р. ОСОБА_10 заявила про те, що 27 березня 2011 року в м. Кривий Ріг по вул. Тухачевського, ОСОБА_6 погрожуючи застосуванням фізичного насильства зґвалтував її (т. 2 а.с. 154 мат. кр.пр.).
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 04 листопада 2014 року, за участі потерпілої ОСОБА_9 , проведеного із залученням представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 , законного представника потерпілої ОСОБА_13 , психолога ОСОБА_105 , після допиту потерпілої, на питання слідчого до потерпілої ОСОБА_9 : чи зможе вона вказати місця, де були вчиненні відносно неї насильницькі діяння, та розпутні дії, остання погодилась. Після чого всі учасники слідчого експерименту направляються по вказівці ОСОБА_9 до с. Менжинка , Софіївського району, Дніпропетровської області, де були вчинені насильницькі дії відносно неї та її сестри ОСОБА_17 . По вказівці потерпілої ОСОБА_94 учасники прибули в село Менжинка, Софіївського району, Дніпропетровської області, де проїжджаючи повз будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_106 повідомила зупинити автобус. Всі учасники вийшли з автобусу. Даний будинок знаходиться в покинутому стані зруйнований, територія не огороджена. На питання слідчого до потерпілої ОСОБА_9 що трапилось за вказаною адресою, потерпіла розповіла, що даному будинку вона проживала разом з матір`ю ОСОБА_16 , вітчимом ОСОБА_6 , братом ОСОБА_53 та сестрою ОСОБА_22 до перших чисел лютого 2009 року. Протягом цього часу, ОСОБА_6 застосовував до них насильство та погрожував вбивством. Всі насильницькі дії ОСОБА_6 тривали поки вони не переїхали проживати до притулку «Пролісок», куди їх здала мати, коли посварилась з вітчимом, це було на початку лютого 2009 року. Там вони знаходились приблизно 3 місяці, поки не приїхала мати та не забрала, її, ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , а ОСОБА_22 відмовилась їхати, так як не хотіла повертатися додому через насильницькі дії ОСОБА_6 . На початку червня 2009 року ОСОБА_22 повернулась додому, так як мати неодноразово їздила до неї та уговорювала її повернутися.
Проїжджаючи по головній дорозі вулиці Тухачевського в м. Кривому Розі, потерпіла ОСОБА_9 повідомила водію, що потрібно звернути ліво на подвір`я даного будинку. Автобус звернув на ліво зупинився біля проїзної частини, де над проїзжою частиною знаходиться будинок АДРЕСА_5 , де вказала потерпіла ОСОБА_9 . Всі учасники слідчого експерименту вийшли з автобусу. Потерпіла ОСОБА_94 вказала на будинок АДРЕСА_6 , де вона мешкала разом зі своєю родиною по 01.04.2011 рік. Після чого до учасників слідчого експерименту виїхав на інвалідному візку чоловік, який назвав себе ОСОБА_109 та який повідомив, що саме він проживає в кв. АДРЕСА_7 , та купив дану квартиру в вересні 2012 року. Після чого ОСОБА_110 погодився провести у нього в квартирі слідчий експеримент, але вхід до даної квартири здійснюється з вулиці та мається під`їзд до даної квартири. Всі учасники слідчого експерименту зайшли до приміщення квартири. а саме, коридору, та потерпіла ОСОБА_106 повідомила, що взагалі в даній квартирі вся обстановка змінилася і вона не може зрозуміти, де була спальна кімната, ванна, кухня. Тому знаходячись в коридорі даної квартири було вирішено питання на проведення слідчого експерименту в коридорі, в зв`язку зі зміною обстановки в квартирі. Питання слідчого до потерпілої ОСОБА_9 : Розкажіть що трапилось за адресою? Відповідь потерпілої ОСОБА_9 : 27.03.2011 року приблизно в денну годину вона, ОСОБА_22 та ОСОБА_6 знаходились вдома та вказала рукою на дану квартиру АДРЕСА_8 . Анжела знаходилась на кухні, а вона в кімнаті. В цей час ОСОБА_6 підійшов донеї та сказав, щоб вона роздягалася. Вона на нього дивилась, але він сказав знову, щоб роздягалась та щоб не лютила його. В цей час він вдарив її рукою зжатою в кулак по голові та знову сказав роздягатися. Потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала, як рукою її вдарив ОСОБА_6 . Знаючи його агресивний стан та його характер вона швидко роздягнулась, і почала розуміти, що він хоче знову її зґвалтувати. Вона почала плакати та просити його цього не робити, але він сказав, щоб вона закрила свого рота, бо він її вдарить, якщо буде ревіти. Після чого він поклав її на диван та зняв з себе штани. Його статевий орган знаходився в збудженому стані. Після чого він ліг поверх неї та зґвалтував її вона лежала та плакала і просила його відпустити, так як було болячи . В цей час побачила, як до кімнати зайшла ОСОБА_22 , яка почала просити, щоб ОСОБА_6 залишив її та не ґвалтував, але він робив вигляд, що не чує. Все це тривало приблизно 15-20 хвилин. Свій статевий акт він не закінчив до кінця і встав. В цей час ОСОБА_27 сказав їй та ОСОБА_22 щоб не ревіли, і приказав ОСОБА_22 роздягатися. Анжела почала роздягатися, та прохала ОСОБА_6 , щоб він не ґвалтував її сестру, після чого ОСОБА_6 сказав ОСОБА_22 , щоб вона лягала на диван. Анжела лягла на диван, а вона встала так як їй приказав ОСОБА_6 вставати. Вона пішла на кухню, там одягнулась та сиділа і плакала, а ОСОБА_6 тим часом ґвалтував ОСОБА_22 . Анжели не було приблизно 30 хвилин. Потім вона побачила ОСОБА_22 , яка зайшла до ванної кімнати. Про дану подію ми нікому не розповідали так як боялися ОСОБА_6 . Потім 01.04.2011 року вони розповіли робітникам інтернату, про те, що ОСОБА_6 їх ґвалтує, та більш додому їх не пустили. Більш насильницьких дій відносно мене та Анжели за даною адресою ОСОБА_6 не вчиняв.
Після потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що слід їхати за адресою : АДРЕСА_3 . Після чого всі учасники слідчого експерименту сіли в автобус для прямування на АДРЕСА_3 по вказівці ОСОБА_111 . Проїжджаючи через Центральне кладовище, «Автовокзал», «Кільце Косіора», «м-н. Дружба», «вул. Промислова», «6-й кілометр» в м. Кривому Розі, потерпіла ОСОБА_9 повідомила водію, що потрібно звернути на ліво. Автобус звернув на ліво та проїжджаючи по вулиці, яка має назву ОСОБА_112 , зупинився біля будинку АДРЕСА_1 , де вказала потерпіла ОСОБА_9 . Всі учасники слідчого експерименту вийшли з автобусу. Потерпіла ОСОБА_106 вказала на будинок АДРЕСА_3 , де вона мешкала разом зі своєю родиною з 1 вересня 2012 року по 23.06,2014 рік. Територія даного домоволодіння огороджена. На запитання до господаря домоволодіння ОСОБА_113 яка погодилась на проведення слідчого експерименту у її будинку. Всі учасники слідчого експерименту зайшли до будинку. Питання слідчого до потерпілої ОСОБА_9 : Розкажіть що трапилось за даною адресою? Відповідь потерпілої ОСОБА_9 : 3 першого вересня 2012 року вона почала відвідувати інтернат № 1 8-й клас. В інтернаті перебувала з понеділка по п`ятницю, а на вихідні дні приїздила додому, а саме в цей будинок де на той час жила їх родина. 10.05.2014 року в денну годину, коли вона була вдома за даною адресою з ОСОБА_6 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 . ОСОБА_6 сказав, ОСОБА_114 та ОСОБА_115 щоб вони пішли гуляти на вулицю, а сам залишився з нею в домі один на один. Він зачинив двері будинку, та сказав роздягатися. Вона знала, що ОСОБА_6 буде її ґвалтувати, але надати йому опір не могла, так як він міг побити, як робив це раніше. Вона роздягнулась, його статевий орган був в збудженому стані. Він сказав лягати на диван та вона почала прохати не гвалтувати її, а він відповів, якщо буде плакати, то він поб`є. Вона виконала його примус та лягла на диван. ОСОБА_6 ліг поверх неї та ґвалтував її природнім шляхом. Акт тривав приблизно 30-40 хвилин. Весь цей час вона плакала тихо, а він ґвалтував. Встав, надів штани та пішов дивитися телевізор.
23 червня 2014 року вона знаходилась вдома, їй було день народження. Приблизно в 10,00 годині вона підійшла до ОСОБА_6 та попросилась поїхати до ОСОБА_22 в гості. Вдома були і ОСОБА_47 і ОСОБА_46 . ОСОБА_6 сказав, що він відпустить до ОСОБА_22 , лише коли він задовольнить своє статеве бажання. Вона почала плакати, просити його, що не хоче щоб він її ґвалтував, що їй огидно, але ОСОБА_6 сказав, щоб вона поміркувала, а сам вийшов на вулицю. Потім на вулицю пішли ОСОБА_47 , ОСОБА_46 . Вона лягла на ліжко та плакала. В цей час до будинку зайшов ОСОБА_6 і вона почула, що він зачиняє вхідні двері, та зрозуміла, що він буде її ґвалтувати знову, їй було огидно, соромно. Він підійшов до ліжка та сказав, щоб вона роздягалась. Він на неї дивився ніби то вона провинилася в чомусь. Він сказав щоб вона скоріше роздягалась, щоб вона це робила скоріше, бо немає часу. Знаючи його характер, та постійні погрози, вона сама роздягнулась та лягла на ліжко, ОСОБА_6 роздягнувся та ліг поверх неї. Його статевий орган був в збудженому стані. ОСОБА_6 зґвалтував її . Даний акт тривав приблизно 30 хвилин. Після чого ОСОБА_6 закінчив свій статевий акт їй на обличчя. Вона встала та рушником помаранчевого кольору витерла своє обличчя. ОСОБА_6 відчинив двері та ліг на диван, а вона одягнулась та поїхала до Анжели. Фізичного насилля вона ОСОБА_6 не надавала, так як знала що це марно. ОСОБА_6 ґвалтував систематично її в зручний для нього час, а саме коли ОСОБА_16 не було вдома, та де які дати вона не може пригадати, так як це було майже систематично. Більше вона не поверталася за даною адресою та не проживає зі своєю родиною (т. 2, а.с. 199-208 мат. к.п.).
До протоколу слідчого експерименту додається диск з відеозаписом слідчого експерименту ОСОБА_9 від 04.11.2014 року(Т.2, а.с. 210 мат. к.п.), який був безпосередньо досліджений під час судового розгляду кримінального провадження.
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 05 листопада 2014 року, за участі потерпілої ОСОБА_10 , після допиту потерпілої, на питання слідчого до потерпілої ОСОБА_10 : чи зможете вона вказати місця, де були вчиненні відносно Вас насильницькі діяння, та розпутні дії, остання погодилась. Після чого всі учасники слідчого експерименту направляються по вказівці потерпілою ОСОБА_10 до с. Менжинка, Софіївського району, Дніпропетровської області, де вчиненні насильницькі дії відносно неї та розпутні дії відносно її сестри ОСОБА_57 . По вказівці потерпілої ОСОБА_17 , учасники прибули в АДРЕСА_1 , ОСОБА_106 повідомила зупинити автобус. Всі учасники вийшли з автобусу. Даний будинок знаходиться в покинутому стані, зруйнований, територія не огороджена. Питання слідчого до потерпілої ОСОБА_10 : Розкажіть що трапилось за даною адресою? Відповідь потерпілої ОСОБА_9 : В даному будинку з дитинства проживала разом з матір`ю ОСОБА_16 , вітчимом ОСОБА_6 , братом ОСОБА_53 , та сестрою ОСОБА_25 , ОСОБА_54 до перших чисел лютого 2009 року. Приблизно на початку липня 2009 року, коли їй було 13 років в денну годину ОСОБА_6 прийшов додому в нетверезому стані. Він погукав в будинок її, та матір і сказав нам, що зараз вони будуть займатися сексом втрьох. Вона почала плакати та прохати його це не робити, мати теж плакала, але ОСОБА_6 вдарив матір долонею руки по обличчю, а потім вдарив її долонею руки два рази по обличчю, та сказав щоб замовкли, так як це його не збуджує і якщо ми не замовкнемо то він вдарить ще. Він сказав їй та метері роздягнутися. Після чого вони роздяглися, ОСОБА_6 ліг на диван, та сказав матері щоб вона ставала на коліна. Мати стала на коліна і він зайнявся з нею сексом природнім способом, її він примусив дивитися на це. Свій статевий акт він не довів до кінця, після чого він сказав їй ставати на коліна, а щоб мати стояла та дивилась. Вона стала на коліна, та він зґвалтував її природнім способом. Мати весь цей час сиділа та дивилась. Після чого він з нею не довів свій статевий акт до кінця, примусив матір щоб вона з ним вступила в оральний контакт, а саме при ній. Мати плакала та прохала, вона теж плакала та прохали, щоб ОСОБА_62 , залишив, але він сказав, що якщо ми не задовільним його сексуальні потреби, то він нас поб`є. Після чого мати задовольнила статеву пристрасть ОСОБА_6 неприродним шляхом. Після чого ОСОБА_6 залишив матір та сказав, щоб задовольнила його пристрасть неприроднім шляхом вона в присутності матері. Вона плакала, але була змушена це робити, та задовольнила статеву пристрасть ОСОБА_6 неприроднім шляхом.
Після чого потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що інші насильницькі дії відносно неї відбувалися, але вона не може пригадати точного часу, точної дати, року, так як це було систематично і їй дуже важко пригадати події. Зараз потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що слід їхати за адресою : м. Кривий Ріг, вул. Тухачевського будинок та квартири номеру вона не знає, але де знаходиться знає візуально. Після чого всі учасники слідчого експерименту сіли в автобус для прямування в м. Кривий ріг на вул. Тухачевського по вказівці ОСОБА_10 .
Проїжджаючи по головній дорозі АДРЕСА_4 , потерпіла ОСОБА_10 повідомила водію, що потрібно звернути ліво на подвір`я даного будинку. Автобус звернув на ліво зупинився біля проїзної частини, де над проїзною частиною знаходиться будинок АДРЕСА_5 , де вказала потерпіла ОСОБА_9 . Всі учасники слідчого експерименту вийшли з автобусу. Потерпіла ОСОБА_94 вказала на будинок АДРЕСА_6 , де вона мешкала разом зі своєю родиною по 01.04.2011 рік. Після чого на вулицю виїхав на інвалідному візку чоловік, який назвав себе ОСОБА_109 та який повідомив, що саме він проживає в кв. АДРЕСА_7 , та купив дану квартиру у вересні 2012 року. Після чого ОСОБА_110 погодився провести у нього в квартирі слідчий експеримент, але вхід до даної квартири здійснюється з вулиці та мається під`їзд до даної квартири. Всі учасники слідчого експерименту зайшли до приміщення квартири, а саме коридору, та потерпіла ОСОБА_23 повідомила, що взагалі в даній квартирі вся обстановка та планування квартири змінилася і вона не може зрозуміти, де була спальна кімната, ванна, кухня. Тому знаходячись в коридорі даної квартири було вирішено питання на проведення слідчого експерименту в коридорі, в зв`язку зі зміною обстановки та планіровки. Питання слідчого до потерпілої ОСОБА_10 : Розкажіть що трапилось за даною адресою? Відповідь потерпілої ОСОБА_10 : 27.03.2011 року приблизно в денну годину вона, ОСОБА_25 та ОСОБА_6 знаходились вдома. В цей час вона зайшла до кімнати, та побачила, що ОСОБА_25 лежить на ліжко, а ОСОБА_6 лежить поверх неї і ОСОБА_25 плаче та, просить її відпустити, а ОСОБА_6 лежить зі спущеними штанами Вона почала просити, щоб ОСОБА_6 залишив ОСОБА_25 та не гвалтував її, але він не чув. В цей час ОСОБА_27 їй та ОСОБА_25 сказав щоб не ревіли, і приказав їй роздягатися. Вона роздягнулася, та прохала ОСОБА_6 , щоб він не гвалтував ОСОБА_25 , після чого ОСОБА_62 сказав, щоб вона лягала на диван. Вона лягла на диван, та він згвалтував її природнім способом. Про дану подію вона розповіла разом з ОСОБА_25 працівникам інтернату 01.04.2011 року. З того самого часу вона з родиною більше не проживала. Більш насильницьких дій відносно неї та ОСОБА_25 за даною адресою ОСОБА_6 не вчиняв і вона саме з того часу не проживала більше з родиною (Т.2, а.с. 218-227 мат. кр.пр.).
До протокол слідчого експерименту додається диск з відеозаписом слідчого експерименту ОСОБА_9 від 04.11.2014 року(Т.2, а.с. 229 мат. к.п.), який був безпосередньо досліджений під час судового розгляду кримінального провадження.
Колегія суддів приходить до висновку, що відомостями, які містяться у протоколах слідчих дій, у тому числі й протоколах огляду місця події та слідчих експериментів за участі потерпілих, та відеозаписами до них, підтверджується безпосередньо факти подій кримінальних правопорушень, їх місце, час, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
При цьому показання потерпілих під час слідчого експерименту цілком і повністю кореспондуються з показаннями наданими ними в суді, не суперечать з показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_50 , ОСОБА_116 ..
Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про те, що протоколи слідчих експериментів є неналежними доказами, оскільки не відповідають тим поясненням, які надавали потерпілі на відеозапис, враховуючи наступне.
За клопотанням сторони захисту у судове засідання була викликана для допиту слідчий ОСОБА_117 , яка підтвердила добровільність надання показів та проведення слідчого експерименту на досудовому розслідуванні потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_24 з дотриманням вимог КПК України, прав потерпілих та відсутність будь-якого впливу (тиску) на них. Слідчим зазначено, що слідчий експеримент з ОСОБА_17 та ОСОБА_24 проводився з одночасним застосуванням відео зйомки та фотозйомки, про що складено протокол слідчого експерименту. Інший протокол (протокол перегляду відеозапису - стенограма) складено в службовому кабінеті. При цьому, слідча не заперечувала, що при технічному складанні протоколу вона копіювала показання потерпілих, оскільки був значний обсяг робіт та це її перша справа такої категорії. Однак, у протоколі відображені усі необхідні дані, та потерпілі самостійно відповідали на поставлені питання.

Переглядом відеозаписів проведення слідчих експертів встановлено, що перед початком проведення вказаної слідчої дії потерпілі були допитані. Як вбачається з відеозаписів, потерпілим було складено в присутності сторонніх осіб відповідати чітко та логічно на поставлені слідчим запитання, у зв`язку із чим їм задавались уточнені запитання, на які потерпілі відповідали.

Однак, суд не може погодитись із доводами захисту по те, що таке складання протоколів є порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст. 104 КПК України протокол, складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії. Згідно з ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки - стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії; фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.
Колегією суддів у ході судового розгляду порушень вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України при складанні протоколів слідчих дій не виявлено та стороною захисту не доведено їх існуваня.
Та обставина, що слідчий склав протоколи слідчих експериментів у службовому кабінеті, не суперечить ст. 106 КПК України, згідно якої протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Отже, порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 231 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто у цій ситуації протоколи слідчих експериментів як докази підтверджують факт настання самої події кримінального правопорушення, його місце, спосіб та інші обставини вчинення цих злочинів.
Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_16 зверталась у квітні 2010 року із заявою до Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про те, що ОСОБА_27 зловживає спиртними напоями, застосовує фізичне насильство. ОСОБА_6 було винесено офіційне попередження щодо неприпустимості з його сторони антигромадської поведінки, та він попереджений про кримінальну відповідальність. Однак у подальшому ОСОБА_16 забрала заяву, та було винесено про відмову в порушенні кримінальної справи (Т. 3, а.с. 47-53мат. кр.пр.).
За матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 (Т. 3, а.с. 115, 126).
Із показів обвинуваченого вбачається, що він почав проживати із ОСОБА_16 , коли дівчатам було 3,5роки та 1,5 роки відповідно.
Процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується те, що потерпіла ОСОБА_10 , на час вчинення злочину у 2009 році, у світлі положень ст. 6 СК України, мали правовий статус малолітньої дитини, тобто була особою, яка не досягла чотирнадцяти років, а в 2011 році - неповнолітньою.
Також процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується те, що потерпіла ОСОБА_9 , на час вчинення злочину у 2011 році, у світлі положень ст. 6 СК України, мали правовий статус малолітньої дитини, тобто була особою, яка не досягла чотирнадцяти років, а в 2014 році - неповнолітньою.
Таким чином, вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також є достовірними, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що в їх сукупності підтверджуються, як дата, час, місце, так і способи вчинення злочинів, тобто обставини визначені ст. 91 КПК України. При цьому, надані у ході судового розгляду показання потерпілих, свідків кореспондуються з даними відображеними у протоколах та узгоджуються між собою цілком і повністю в повній мірі.
Щодо характеристики потерпілих ОСОБА_17 за місцем навчання в інтернаті №1 та проживання в с.Менжинка та ОСОБА_18 за місцем навчання в інтернаті №1 та проживання в с.Менжинка, та які були долучені стороною обвинувачення, як доказ, колегія суддів вважає їх не належним доказом, оскільки він не засвідчує обставини визначені ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню та не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.
Крім того, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим розглядом встановлено наступне.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 593 «С» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 : будь-яких ушкоджень в області голови, обличчя, шиї, тулуба та кінцівок у неї не виявлено. Анатомічна цілісність дівинки у неї порушена про що свідчить наявність старого розриву відповідно 6 годинам за годинниковим циферблатом. Порушення анатомічної цілісності дівинки виникло від дії тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею, яким міг бути напружений чоловічий статевий член при введенні останнього у піхву. Час порушення анатомічної цілісності дівинки встановити не представляється можливим за давністю випадку. Для судово-імунологічного дослідження мазки та тампон з вмістом піхви на наявність сперматозоїдів не вилучалися за недоцільністю. У осіб, які не досягли 14-літнього віку статева зрілість не визначається.

Згідно судово-медичного обстеження № 1318 «С» від 03.07.2014 року гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : Будь-яких тілесних ушкоджень в області голови, обличчя, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок не виявлено. Анатомічна цілісність дівинки у неї порушена, про що свідчить наявність старих розривів відповідно 3 та 6 годинам за годинниковим циферблатом. Порушення анатомічної цілісності дівинки виникло від дії тупого твердого предмету з обмеженню поверхнею, яким міг бути напружений чоловічий статевий член при введенні останнього у піхву. Час порушення анатомічної цілісності дівинки встановити неможливо за давністю випадку. При судово-імунологічному дослідженні мазків та тампона з вмістом ротової порожнини та піхви сперматозоїди не виявлені. Статевої зрілості вона не досягла про що свідчать недостатні розміри миски. Згідно консультації лікаря гінеколога: 1 вагітність 7 тижнів.
Згідно судово-медичного обстеження № 1319 «С» від 07.07.2014 року гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 : Будь-яких ознак, які могли б свідчити про наявність тілесних ушкоджень у нього не виявлено. Будь-яких ушкоджень в області зовнішніх статевих органів не виявлено. При судово-цитологічному дослідженні мазків-відбитків, змиві зі статевого члена, зрізі лобкового волосся гр. ОСОБА_6 клітини вагінального епітелію не виявлені.
Відповідно до висновку експерта № 1350 (1319 «С» 14) від 07.07.2014 року: На підставі судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 : Будь-яких ознак, які могли б свідчити про наявність тілесних ушкоджень у нього не виявлено. При судово-цитологічному дослідженні мазків-відбитків, змиві зі статевого члена, зрізі лобкового волосся гр. ОСОБА_6 клітини вагінального епітелію не виявлені, будь-яких ушкоджень в області зовнішніх статевих органів не виявлено.
Судово-імунологічною експертизою, висновок імунолога № 20 від 14.07.2014 на встановлення біологічної речовини на вилучених речах з місця події 23.06.2014, відповідно до якого на рушникові (об. №№ 1-3, 7-9,11) на трусах (об. № 12), представлених для дослідження, сперматозоїди не виявлені. На рушникові (об. №№ 4,5,6,10) сперматозоїди виявлені;

Судово-імунологічною експертизою, висновок імунолога № 30 К від 31.07.2014 дослідження зразка крові ОСОБА_6 кров гр. ОСОБА_6 належить до групи О з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0;

Судово-імунологічною експертизою, висновком імунолога № 31К від 31.07.2014 дослідження зразка крові ОСОБА_9 кров гр. ОСОБА_9 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0;

Висновком експерта № 293 від 19.09.2014 щодо проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи на встановлення кровного споріднення, згідно якої відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини (ембріона) серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (нематеринського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Таким чином встановлено, що громадянин Трохименко ВітОСОБА_118 ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком ембріона, біологічний матеріал якого відібраний в результаті переривання вагітності у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .Вірогідність того, що ОСОБА_6 дійсно є біологічним батьком ембріона, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%.
Висновком судової медичної експертизи № 2156 (1318 «С») неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що будь-яких тілесних ушкоджень в області голови, обличчя, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок не виявлено. Анатомічна цілісність дівочої пліви у неї порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинникового циферблату. Порушення анатомічної цілісності дівинка у неї порушена, про що свідчить наявність старих розривів дівинки, розташованих відповідно 3 та 6 годинам за годинниковим циферблатом. Час порушення анатомічної цілісності дівочої пліви встановити не представляється можливим із-за давності скоєного. Статевої зрілості вона не досягла, про що свідчать недостатні розміри миски.

Із висновком експерта № 308 щодо проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи змішаних зі спермою біологічних слідів на рушникові, вбачається, що із змішаних зі спермою біологічних слідів на рушникові, виявленому та вилученому під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , отримані препарати ДНК, встановлені їх генотипічні характеристики;
Із висновку судової медичної експертизи № 2400 відносно ОСОБА_9 від 23.10.2014 року, з якого вбачається, що будь-яких тілесних ушкоджень в області голови, обличчя, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок не виявлено. Анатомічна цілісність дівочої пліви у неї порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинникового циферблату. Порушення анатомічної цілісності дівочої пліви виникло від дії тупого твердого предмету, яким міг бути напружений статевий член при введенні останнього в піхву. Час порушення анатомічної цілісності дівочої пліви встановити не представляється можливим із-за давності скоєного. На момент огляду потерпіла не досягла 14-літнього віку, тому статева зрілість не визначалась. Для судово-імунологічного дослідження мазки та тампон з вмістом піхви на наявність сперматозоїдів не вилучалися за недоцільністю;

З висновку судової медичної експертизи № 2401 відносно ОСОБА_10 від 23.10.2014 року, вбачається, що будь-яких тілесних ушкоджень в області голови, обличчя, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок не виявлено. Анатомічна цілісність дівочої пліви у неї порушена, на що вказує наявність старого розриву відповідно 6 годинам відповідно годинникового циферблату. Порушення анатомічної цілісності дівочої пліви виникло від дії тупого твердого предмету, яким міг бути напружений статевий член при введенні останнього в піхву. Час порушення анатомічної цілісності дівочої пліви встановити не представляється можливим із-за давності скоєного. На момент огляду потерпіла статевої зрілості не досягла, про що свідчать недостатні розміри таза. Для судово-імунологічного дослідження мазки та тампон з вмістом піхви на наявність сперматозоїдів не вилучалися за недоцільністю.

Висновки експертиз належним чином аргументовані, складені кваліфікованими експертами, підстав для визнання їх неналежними та недопустимими не вбачається.
Допитані за клопотанням сторін судові експерти підтвердили свої висновки, та відповіли на всі поставлені стороною захисту питання.
Посилання сторони захисту на те, що акт судово-медичного обстеження потерпілої ОСОБА_9 за № 1318 "с", складеного експертом відділення судово-медичної експертизи КМВ КЗ Дніпропетровське обласне БСМЕ ДОР ОСОБА_119 , висновок експерта № 2156 (1318 "с") потерпілої ОСОБА_9 , складеного експертом відділення судово-медичної експертизи КМВ КЗ Дніпропетровське обласне БСМЕ ДОР ОСОБА_120 ; висновку фахівця судово-медичного експерта за № 593 "с", складеного експертом відділення судово-медичної експертизи КМВ КЗ Дніпропетровське обласне БСМЕ ДОР ОСОБА_119 ; акт судово-медичного обстеження за № 594 "с", потерпілої ОСОБА_10 , складеного експертом відділення судово-медичної експертизи КМВ КЗ Дніпропетровське обласне БСМЕ ДОР ОСОБА_119 , висновок експерта за № 2401, потерпілої ОСОБА_10 , складеного експертом відділення судово-медичної експертизи КМВ КЗ Дніпропетровське обласне БСМЕ ДОР ОСОБА_119 слід визнати неалежними, оскільки дані експертизи проводилися у відсутності батьків, або законних представників неповнолітніх, чи педагогів, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.
Допитаний двічі в ході судового розгляд експерт ОСОБА_119 судові зазначила, що експерт ОСОБА_120 22 вересня 2014 року склав висновок № 2156 (1318 «С») на підставі акту обстеження, який вона складала 24 червня 2014 року. та безпосередньо дівчину ОСОБА_9 не оглядав. Також зазначила, що в категоріях справ про зґвалтування експерти не наполягають на обов`язковій участі законних представників малолітньої особи, оскільки у разі присутності батьків чи законних представників потерпілі соромляться говорити правду, тому експертом створюються всі умови, для проведення відповідного дослідження, а відсутність супроводжуючої особи не може бути наслідком порушення та складання експертного висновку. Експерт також повідомила, що проводила огляд дівчат, та склала відповідні висновки з урахуванням запитань, що надані слідчим у постанові. Висновок складається у двох примірниках, один із яких залишається в експертній установі. В даному випадку бюро СМЕ. Оскільки за твердженням дівчат зґвалтування мало місце 27 березня 2011 року, то 05 квітня 2011 року не доцільно було брати вміст піхви на предмет наявності сперматозоїдів, оскільки минуло більш ніж п`ять днів. При проведенні експертизи керувалась відповідними правилами та інструкціями.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_119 зазначила, за питання адвоката, що захворювання дівчат на віспу не є перепоною для огляду дівчат та складання актів. Вона дивилася дівчинку, склала акт, а потім була проведена експертиза 22.10.2014 року, через три роки, по цьому випадку. Акт було складено в двох примірниках. 26.06.2014 року була проведена експертиза, ОСОБА_25 була направлена на консультацію до лікаря гінеколога, на підставі її скарг. Лікар гінеколог виявила, що ОСОБА_25 вагітна. При обстеженні неповнолітніх не потрібна присутність батьків чи опікунів, при огляді ОСОБА_25 нікого не було. На підставі замірів були зроблені висновки, що статевої зрілості ОСОБА_25 не досягла. Зразки сперми можна брати протягом 5 днів. В 2011 році слідів зґвалтування не виявлено, мазки не вилучалися за недоцільністю, тому, що пройшло більше ніж 5 днів, до того ж ОСОБА_25 робила туалет статевих органів. В 2011 році запит направив Жовтневий райвідділ, подальшою долею Актів експерт не цікавилася. Зі слів Анжели, перший статевий акт був із вітчимом, давність не можливо було встановити. Зі слів ОСОБА_25 , статеве життя почалося 2011 року із вітчимом, з літа, було три рази. Висновки співпадають з тим, що сказали дівчата, але розриви не свіжі, тому неможливо встановити їх давність. Висновки підтверджує в повному обсязі.

Доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість висновок за № 308. складеного експертом-імунологом ОСОБА_121 в період часу із 01.10.2014 року по 15.10.2014 р. оскільки відповідно до висновку експерта за № 20, складеного експертом-імунологом ОСОБА_122 , зазначено про наявність сперми в плямах, умовно позначених експертом під № № 4. 5, 6,10, однак пляма під номером 10, в якій також було виявлено сперму експертом ОСОБА_122 в висновку № 20, експертом ОСОБА_123 взагалі не досліджувалася, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений вище висновок судової експертизи складені у відповідності з вимогами, що передбачені як ст.102 КПК, так і Інструкцією «Про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом МОЗ України від 17.01.95 № 6.

При цьому, під час допиту у судовому засіданні експерт ОСОБА_124 відповіла, що могла і не досліджувати зразок № 10, оскільки при досліджені об`єктів № 4, 5, 6 було достатньо для постановлення висновку, враховуючи майже 100 відсоткову вірогідність. Крім того, експерт пояснила, що надала відповіді на всі запитання, які ставились у постанові про призначення експертизи, а питання наявності інших слідів, окрім сперми нею не досліджувались, оскільки такі питання перед нею не ставилися.
За клопотанням сторони захисту допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_125 зазначила, що вона в експертизі тільки встановлювала наявність сперми, яка може бути присутня до 3 років на речах, як вбачається з літератури. Матеріали після проведення експертизи були запаковані та передані слідчому, який призначав експертизу. Висновки свої підтверджує.

При цьому, наявні у провадженні постанови слідчих про призначення експертиз та про відібрання зразків для проведення таких експертиз, свідчать про те, що останні були призначені у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України. Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Таким чином, зазначені висновки колегія суддів визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.
Колегія суддів вважає, що дані висновки в своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь і передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди нормальному моральному та фізичному становленні малолітніх осіб, а так само неповнолітніх осіб, вчинив насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, з використанням безпорадного стану потерпілої особи; вчинив розбещення неповнолітньої, а саме розпусні дій, щодо малолітньої особи; зґвалтував малолітню ОСОБА_10 , тобто вступив в статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, з використанням безпорадного стану потерпілої особи; зґвалтував неповнолітню ОСОБА_9 , а саме вступив в статеві зносини із погрозами застосування фізичного насильства.

Згідно акту судово-психіатричного експерта амбулаторної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи № 207 від 02.10.2014 ОСОБА_6 , в період часу, до якого відносяться події інкримінованих йому діянь, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не знаходився і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В структурі індивідуально-психологічних особливостей діагностуються такі риси, як авторитарність, агресивність, психічна ригідність, невисокий рівень розвитку особистості. ОСОБА_6 розумів характер скованих ним діянь і в повній мірі міг ними керувати. На теперішній час ОСОБА_6 за своїм психічним станом в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду повідомляв про те, що під час затримання його били лінійкою по голові, крім того коли його вивозили з тюрми до Довгинцівського РВ КМУ співробітники РВ застосовували до нього психологічне насилля, а саме погрожували вивезенням його «за Днепр» якщо він не зізнається у вчиненні інкримінованого йому злочину.

У зв`язку з вказанами обставинами колегією суддів ухвалою суду було вжито заходів щодо їх перевірки.

Так 22 березня 2016 року за ухвалою суду по вказаному факту призначено службову перевірку, проведення якої доручено Криворізькому відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Відповідно до висновку службового розслідування КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.03.2016 у провадженні старшого слідчого СВ колишнього Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_126 перебувало кримінальне провадження №0001657 від 24.06.2014 року відносно ОСОБА_6 . Згідно довідки, наданої заступником начальника ізолятора КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_127 обвинуваченого ОСОБА_6 , затриманого 22.09.2014 о 20.15 оперуповноваженим СКМДЦ Довгинцівського РВ КМУ ОСОБА_128 за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України, доставлено до ITT КМУ 22.09.2014 о 22.20. Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду ОСОБА_129 у відношенні ОСОБА_6 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.

При поміщенні до ITT Криворізького МУ ОСОБА_6 був опитаний про стан здоров`я, про що ним зроблено власноручний запис в «Журналі первинного обстеження осіб, які поміщуються до ITT», а також оглянутий черговим ITT на наявність тілесних ушкоджень, в супровідних документах була надана медична довідка № 1784 від терапевта в анамнезі: у дитинстві втрата ока, інвалід 2 групи, в умовах СІЗО та ITT триматися може. Скарг на здоров`я останнім заявлено не було.

За час перебування в умовах ITT Криворізького МУ громадянин ОСОБА_6 до керівництва ITT з питанням його обстеження в медичній установі щодо наявності у нього тілесних ушкоджень, які йому були завдані співробітниками міліції, або спричинення фізичного впливу та психологічного тиску з боку співробітників міліції не звертався. 24 вересня 2014 року ОСОБА_6 плановим конвоєм був етапований до КУВП № 3. Наявні медичні довідки з результатами медичного обстеження додані до особової справи заарештованого та направлені разом з ОСОБА_6 до КУВП-3.

Опитана старший слідчий СВ Довгинцівського ВП Криворізького відділу поліції майор поліції ОСОБА_130 , пояснила, що при допиті підозрюваного ОСОБА_6 був присутній захисник ОСОБА_131 . Також в протоколі допиту підозрюваного ставилось питання про застосування до нього фізичного та морального впливу зі сторони співробітників міліції, однак останній повідомив, що до нього ні фізичний, ні моральний вплив зі сторони співробітників міліції не застосовувався, що відображено в протоколі допиту підозрюваного. 22.10.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0002791 від 20.10.2014 за ст. 156 ч.2, 153 ч.3,152 ч.4 КК України. Також по даному кримінальному провадженню був допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_6 . При допиті підозрюваного був присутній захисник ОСОБА_132 та старший прокурор прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу молодший радник юстиції ОСОБА_8 . В ході допиту підозрюваного ставилось питання про застосування до нього фізичного та морального впливу зі сторони співробітників міліції, однак останній повідомив що до нього ні фізичний, ні моральний вплив зі сторони співробітників міліції не застосовувався, що відображено в протоколі допиту підозрюваного. 13.11.2014 ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_132 ознайомились з матеріалами кримінального провадження, де в протоколі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_132 написали що заяв, клопотань, доповнень не мають і останнім старший прокурор прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу молодшим радником юстиції ОСОБА_8 вручено обвинувальний акт. По даному кримінальному провадженню ні захисники підозрюваного ОСОБА_6 , ні сам ОСОБА_6 не зверталися з клопотаннями, або з заявами та жодного разу не повідомляли, що до ОСОБА_6 застосовувався фізичний чи моральний вплив. До ОСОБА_6 не застосовувався фізичний та моральний вплив зі сторони (на той період) співробітників міліції, і неї в тому числі. Коли підозрюваному ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в залі Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу в присутності судді ОСОБА_129 та в присутності захисника підозрюваного ОСОБА_6 , старшим прокурором прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу молодшим радником юстиції ОСОБА_8 ставилось питання про застосування до ОСОБА_6 засобів фізичного та морального впливу зі сторони співробітників міліції, на що останній повідомив, що до нього заходи фізичного та морального впливу зі сторони співробітників міліції не застосовувались.

Таким чином, під час службової перевірки об`єктивних даних, які б могли вказувати на застосування відносно ОСОБА_6 заходів фізичного або психологічного впливу під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001657 з боку слідчого СВ колишнього Довгинцівського РВ КМУ ОСОБА_126 та оперативних працівників РВ, які здійснювали оперативне супроводження під час розслідування зазначеного кримінального провадження не отримано.

Допитаний в ході проведення досудового розслідування в умовах КУВП №3 як свідок ОСОБА_6 показав, що при проведенні досудового розслідування працівники міліції погрожували йому що вивезуть за м. Дніпропетровськ та покинуть там. Також били по голові лінійкою.

Відповідно до витребуваних у Криворізькій місцевій прокуратурі №1 копій кримінального провадження №00001657 відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 156, ч. З ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. З ст. 152 КК України, останній при допиті як підозрюваного заявляв що заходи фізичного та психічного впливу до нього не застосовувались.

В ході проведення досудового не отримано будь яких даних які б свідчили що до ОСОБА_6 з боку працівників Довгинцівського ВП та інших підрозділів Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області застосовувалось психічне або фізичне насильство або погрози застосування насильства.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що СВ СУ прокуратури області за аналогічним фактом, за заявою ОСОБА_6 вже розслідувалось кримінальне провадження, зареєстроване до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229, від 19.03.2015 за ч. 1 ст. 365 КК України, по якому 18.06.2015 прийнято рішення про закриття, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження, зареєстроване до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209 від 14.03.2016 за ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.11.2015 за фактом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 недозволених методів дізнання працівниками Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліцій ГУНП в Дніпропетровській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України закрито в зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені обвинуваченим доводи про недопустимість доказів, які ґрунтувалися лише на усних поясненнях обвинуваченого про те, що до нього начебто застосовувалося насильство, враховуючи, що він жодного разу в ході розслідування при проведених за участю захисника тих чи інших дій про це не заявляв, а вказує на ці обставини в суді під час розгляду справи, сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), та є намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене у даний спосіб, зокрема шляхом намагання у такий спосіб подати себе з більш кращого боку, викликати співчуття до себе.

Не кореспондуються вони і з позицією ЄСПЛ висловленою у рішеннях по справах: "Григор`єв проти України" (рішення ЄСПЛ від 15 травня 2012 року), "Клішин проти України" (рішення ЄСПЛ від 23 лютого 2012 року), "Коробов проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року),"Ошурко проти України" (рішення ЄСПЛ від 8 вересня 2011 року), "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року), "Савін проти України" (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2012 року), в яких останній вказав на те, що коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно державним органам - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, - і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції факту (див. рішення у справі «Селмуні проти Франції» (Selmouni v. France) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII), однак у даному випадку, факту наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого після затримання чи під час утримання під вартою, встановлено взагалі не було, як і застосування тиску на нього.

Не встановлено судом в ході судового розгляду та стороною захисту не доведено і будь-яких інших порушень, зокрема передбачених частиною 2 статті 87 КПК України, які б вказували на недопустимість доказів, як таких, що отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного.
Положення ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Але, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Колегія суддів, враховуючи положення КК України та КПК України, приходить до висновку про недоведеність обвинувачення, пред`явленого обвинувачення в частині того, що « ОСОБА_6 в останніх числах серпня 2008 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 , діючи всупереч загальнолюдським нормам моралі, використовуючи обстановку, що склалася, а саме, відсутність цивільної дружини та наявність вдома одних малолітніх падчерок, прийняв рішення використати малолітніх для задоволення своїх сексуальних потреб у вигляді насильницького задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом з малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і тим самим вчинити розпусні дії відносно них. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , достеменно знаючи про малолітній вік ОСОБА_17 та Наталі,в останніх числах серпня 2008 року в денну годину за місцем свого проживання, скориставшись безпорадним станом малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , оскільки знав, що вони не будуть чинити йому опір через свій малий вік, використовуючи повний психологічний вплив на дітей, здійснив задоволення своїх сексуальних потреб у вигляді одночасного насильницького задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом щодо однієї малолітньої та вчинення розпусних дій відносно іншої малолітньої. Так, ОСОБА_6 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства до малолітніх ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , примушував ОСОБА_17 задовольнити його статеву пристрасть неприроднім шляхом у вигляді орогенітального контакту, при чому примушував малолітню ОСОБА_18 дивитися на це. Після відмови малолітніх та їх благання припинити протиправні насильницькі розпустні дії, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, оголивши свій статевий орган, застосовуючи фізичну силу, схопив малолітню ОСОБА_17 за голову та погрожуючи застосуванням до неї фізичного насильства нанесення побоїв, в присутності малолітньої ОСОБА_18 , здійснив з ОСОБА_17 насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом в вигляді орогенітального контакту проти її волі. Здійснюючи насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом у вигляді орогенітального контакту з малолітньою ОСОБА_22 у присутності малолітньої ОСОБА_18 , ведучи при цьому з малолітніми потерпілими цинічні розмови на сексуальні теми, оголяючи свій статевий орган, ОСОБА_6 вчинив з неповнолітньою ОСОБА_106 дії сексуального характеру, зазіхнувши тим самим на статеву недоторканність, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток дитини, чим розбещував малолітню ОСОБА_18 як фізично, так і інтелектуально».

Вищевказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками за ч. 3 ст. 153 КК України насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, а саме, задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, погрози застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої та за ч. 2 ст. 156 КК України, розбещення неповнолітньої, а саме вчинення розпусних дій, щодо малолітньої особи.
Однак, вказаний епізод не доведений належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.
Так обставини, викладені стороною обвинувачення за цим епізодом, підтверджуються лише поясненнями потерпілих. Однак, покази потерпілих спростовуються висновками експертиз, датований квітнем 2011 року. Так як вбачається із висновку судово-медичного експерта № 593 «С» відносно потерпілої ОСОБА_9 від 07 квітня 2011 року, складеного експертом ОСОБА_119 початок статевого життя у потерпілої датовано 2010 роком із вітчимом, тоді як ОСОБА_6 інкримінується вчинення розбещення відносно ОСОБА_9 та її зґвалтування у 2008 році.

Аналогічно, із висновку судово-медичного експерта № 594 «С» відносно потерпілої ОСОБА_10 від 08 квітня 2011 року, складеного експертом ОСОБА_119 початок статевого життя у потерпілої датовано 2009 роком із вітчимом, тоді як ОСОБА_6 інкримінується вчинення розбещення відносно ОСОБА_10 та її зґвалтування у 2008 році.

Інших належних та допустимих доказів, які б безпосередньо доводили обставини вчинення інкримінованого епізоду ОСОБА_6 у серпні 2008 року не здобуто.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Відповідно до частини 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Згідно з частиною 1 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину, покладається на сторону обвинувачення.

Колегія суддів, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_6 в останніх числах серпня 2008 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 153 КК України насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, а саме, задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, погрози застосування фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої та кримінальне правопорушення передбачене частиною 2 статті 156 КК України розбещення неповнолітньої, а саме вчинення розпусних дій, щодо малолітньої особи.

Відповідно абзацу другого частини четвертої статті 374 КПК України у разі якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий а за якими засуджений.

Тому, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, ОСОБА_6 за цим епізодом визнається невинуватим та підлягає виправданню.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом «вперших числах липня 2009 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 » за ч. 2 ст. 156 КК України, колегія cуддів вважає її зайвою, оскільки, згідно з пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за N 5 Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи розпусні дії з потерпілою особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені безпосередньо перед її зґвалтуванням, насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом або статевими зносинами з особою, яка не досягла статевої зрілості, з урахуванням спрямованості умислу винної особи повністю охоплюються диспозиціями відповідних частин статті 152 або статті 153, або статті 155 КК і додаткової кваліфікації за статтею 156 КК не потребують.
У даному випадку, розпусні дії з потерпілою особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, були вчинені обвинуваченим в один проміжок часу безпосередньо перед насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом, яке відбулося в перших числах липня 2009 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 », тобто з урахуванням спрямованості його умислу такі дії повністю охоплюються диспозиціями статті 153 КК України та статті 152 КК України, внаслідок чого додаткової кваліфікації не потребує, у зв`язку з чим кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за цим епізодом за ч. 2 ст. 156 КК України слід виключити, як зайву.
На підставі викладеного, колегія суддів визнає ОСОБА_6 винним за:
1) за ч. 4 ст.152 КК України - зґвалтування малолітньої, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, зґвалтування малолітньої.
2) за ч. 3 ст.153 КК - насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, а саме, задоволення статевої пристрасті неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої.

3) за ч. 3 ст.152 КК України зґвалтування неповнолітньої, тобто статеві зносини із погрозами застосування фізичного насильства, вчинене повторно, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 153 КК України, зґвалтування неповнолітньої.

Колегія суддів вважає, що дослідженими доказами, вказана кваліфікація дій обвинуваченого знайшла своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Що стосується посилань сторони захисту не те, що за епізодом від 27 березня 2011 року відмовлено у порушені кримінальної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів наданих на виконання ухвали про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на стадії судового розгляду в порядку ст. 333 КПК України, матеріали Жовтневого РВ КМУ ГУМВС - ЖРЗПЗ №2029 від 04.04.2011 за фактом зґвалтування ОСОБА_17 та Наталі з боку ОСОБА_6 . На підставі заяви матері дітей, ОСОБА_16 , 12.04.2011 відмовлено в порушені кримінальної справи в порядку п.1 ст.6 КПК України, про що винесена постанова. При цьому, Жовтневим РВ КМУ не надано прокурору матеріали ЖРЗПЗ №2029 для перевірки законності прийнятого рішення в порядку ст. 100 КПК України (в редакції 1960 року), що є прямим порушенням закону.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначила, що працівники міліції вказали її про відсутність доказів зґвалтування, тому вона за їх пропозицією забрала заяву про зґвалтування, оскільки дівчата були неповнолітні та вона їх була законним представником.

Стороною обвинувачення, з метою обґрунтування незаконності прийнятого рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за матеріалами ЖРЗПЗ №2029 від 04.04.2011, подано клопотання прокурора від 07.11.2014 до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу та відповідна ухвала від 14.11.2014 у справі №212/11058/14-к. В клопотанні прокурора встановлюється очевидний факт зацікавленості ОСОБА_16 в неповній та необ`єктивній перевірці, не взяття нею до уваги пояснень своїх неповнолітніх доньок ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , ігнорування результатів судово-медичного обстеження доньок, приховування певних фактів з метою запобігти покарання свого співмешканця ОСОБА_6 . Відсутність повної, об`єктивної та неупередженої перевірки з боку посадових осіб Жовтневого РВ КМУ свідчить і той факт, що в матеріалах ЖРЗПЗ №2029 відсутній акт судово-медичного обстеження ОСОБА_17 від 08.04.2011 за №594 «С» за подіями її зґвалтування 27.03.2011 вітчимом ОСОБА_6 . Постанова про відмову в порушені кримінальної справи не була перевірена прокурором Жовтневого району м. Кривого Рогу, що є обов`язковим в порядку ст. 100 КПК України (в редакції 1960 року). Вказаний факт свідчить про приховування злочину.

У відповідності зі ст.49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, за вчинення злочину передбаченого за ст.152 КК, не сплили.

Оскільки прокурор у 2011 році був позбавлений можливості прийняти рішення щодо незаконної постанови від 12.04.2011 в матеріалах ЖРЗПЗ №2029 в порядку ст.100 КПК України (ред..1960р.), а за новим КПК України (ред. 2012 р.) не передбачено скасування процесуальних рішень прийнятих за старим КПК, орган досудового розслідування СВ Довгинцівського РВ КМУ на законних підставах вніс відомості до ЄРДР за фактом зґвалтування, який мав місце 27.03.2011.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі у 2014 році вже самостійно звернулися із заявами про вчинення кримінального правопорушення. На момент подання таких заяв потерпілі вже досягли повноліття, та мали можливість захищати себе.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є інвалідом ІІІ групи по зору, інформацію про його працевлаштування суду не надано, неодружений, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебував та не перебуває, за місцем проживання характеризується формально посередньо.
За результатами амбулаторної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи № 207 від 02.10.2014, ОСОБА_6 , під час інкримінуємих подій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час за своїм психічним станом в застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. Експертизою встановлено, що ОСОБА_6 егоїстичний, цинічний, невідвертий. Рівень сформованості морально-етичних орієнтирів низький. За характером авторитарний, агресивний, споживацьке ставлення до оточуючих. ОСОБА_6 розумів характер вчинених дій та в повною мірою керував ними.

При призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких та особливо тяжких злочинів, особу винного та обставину, що обтяжує покарання, якою у даному випадку, згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання не встановлено.
Колегія суддів, приймаючи до уваги відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, ступінь тяжкості скоєних злочинів, їх суспільну небезпечність та резонансність, наслідки, які настали від злочинних дій (небажана вагітність та її подальше переривання), особу обвинуваченого, вчинення ним розпустних дій по відношенню до малолітньої особи, а в подальшому й задоволення примусово своїх сексуальних потреб з неповнолітньою особою, вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого не можливо досягти без ізоляції від суспільства.

При призначенні остаточного покарання колегія суддів застосовує положення ч. 1 ст. 70 КК України.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, колегія суддів не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення особи від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинених злочинів, період їх вчинення, , які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчинених ним злочинів та його особа з іншими вищезазначеними обставинами, встановленими у цьому провадженні, не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначений даним вироком вид покарання, а саме позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
З урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому слід зарахувати в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з моменту затримання по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки 21 червня 2017 року набули зміни до ч. 5 ст. 72 КК України на підставі Закону Україну «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 року за № № 2046-VIII.

Застосовуючи до обвинуваченого положення ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції , внесеними згідно із Законами № 838-VIII від 26.11.2015, колегія суддів керується положеннями ст. 5 Кримінального кодексу України, а саме частини другої, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Вирішуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ст. 1166, ст.1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана майну, особистим немайновим правам, а так само і майну фізичної особи, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В силу ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Доведеність на судовому розгляді підстав цивільного позову зобов`язує суд при ухваленні рішення задовольнити цивільний позов у розмірі, підтвердженому у судовому засіданні доказами і відмовити в ньому в тій його частині, яка доказами не доведена.
Відповідно до ст. 3,10 Закону України «Про охорону дитинства», всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин , мають рівні права і свободи. Кожній дитині гарантується право на свободу недоторканість та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, втягнення в злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю та інше. Суспільна небезпечність розбещення неповнолітньої особи полягає в тому, що спричиняється шкода нормальному моральному та фізичному становленню неповнолітніх, формує аморальні погляди дитини.
За результатами судово-психіатричної експертизи № 222 від 22.10.2014, ОСОБА_10 за рівнем свого психічного розвитку здібна була правильно розуміти як зовнішню фабулу подій так і характер здійснюваних з нею діянь, може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи та здібна давати відносно них правдиві покази. З урахуванням розпусти в період малолітства, с подальшим зґвалтуванням ОСОБА_23 , вона не могла здійснювати супротив через свій малолітній вік.

За результатами судово-психіатричної експертизи № 214 від 14.10.2014 ОСОБА_9 , в період протиправних діянь, за своїм психічним станом була здатна правильно сприймати обставини, які мають значення по справі. З урахуванням індивідуально вікових особливостей потерпіла, в момент скоєння з нею розбещених дій та їх тривалість, на той період не могла здійснювати супротив. Тривалість здійснюваного над нею ґвалтування відбилося на її психологічному стані. Характерно було пасивно-підлегла поведінка вимогам обвинуваченого, реакція сильного страху та гострої розгубленості у відповідь на погрози, що викликає виникнення в екстремальних ситуаціях стан фрустрації.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що протиправними діями обвинуваченого, які полягали в насильницькому задоволення статевої пристрасті неприроднім способом, із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, з використанням безпорадного стану потерпілої особи; зґвалтування

Встановлено, що у зв`язку з злочинними діями ОСОБА_6 потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазнала душевних страждань. Стресовий стан та їх особистий психоемоційний стан приносить їм страждання, та саме у такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода.
З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнали потерпілі, та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , становить по 10 000,00 тисяч гривень на кожну.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені згідно обвинувального акту відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України, та призначити йому покарання у вигляді:

- за ч. 3 ст. 153 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 152 КК України у вигляді 10 (десять) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 152 КК України у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України ч. 3 ст. 153 КК України за епізодом пред`явленого обвинувачення, що мав місце в останніх числах серпня 2008 року в денну годину, за адресою: АДРЕСА_1 , та виправдати в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 - тримання під вартою, залишити без змін до набуття вироком чинності.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 22 вересня 2014 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період з 22 вересня 2014 року до 20 червня 2017 року включно з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .

Цивільної позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень,.
Цивільної позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень,.
Речові докази:

-компакт диск для лазерних систем зчитуванням (DVD-R з серійним номером ZE3252-DVR-J47C1) з відеоматеріалом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

-біологічні зразки крові та слини ОСОБА_6 , які згідно квитанції № 0487 від 04.07.2014 року знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Довгинцівського РВ КМУ після вступу вироку в законну силу знищити.

-відібрані біологічні зразки крові та слини неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , які згідно квитанції № 0486 від 04.07.2014 року знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Довгинцівського РВ КМУ після вступу вироку в законну силу знищити.

-біологічний матеріал (ембріон), який був відібраний у ОСОБА_9 в результаті переривання вагітності 11.07.2014 року, який зберігається в СМЕ м. Кривого Рогу після вступу вироку в законну силу знищити.

-труси дівочі рожеві, які належать потерпілій гр. ОСОБА_9 та рушник помаранчевого кольору, яким 23.06.2014 року витерла своє обличчя від сперми потерпіла ОСОБА_9 , які згідно квитанції № 0373 від 23.06.2014 року знаходяться в камері речових доказів Довгинцівського РВ КМУ після вступу вироку в законну силу

Матеріали кримінального провадження № за № 0001657 залишити при обвинувальному акті, справа № 211/7136/14-к, пр. № 1-КП/210/32/17.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2