Провадження № 1-кп/317/21/2017
Справа № 317/2505/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2017 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002493 від 29.12.2015 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянки України, пенсіонерки, освіта вища юридична, одруженої, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
29 грудня 2015 року, приблизно о 17 год. 00 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по вулиці Депутатській смт. Балабине Запорізького району Запорізької області зі сторони вулиці Урицького в напрямку вулиці Садової. В цей же час попереду в попутному напрямку по правому краю проїжджої частини йшла пішохід ОСОБА_4 . Під час руху біля будинку № 22 по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_6 , у зв`язку зі зниження уваги, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїжджій частині пішохода ОСОБА_4 та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на неї, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду не вжила, та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась в попутному з нею напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 113/16 від 24.02.2016 р., з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості та була доставлена до лікарні. Згідно висновку судової медичної експертизи № 23 від 18.01.2016 р., закритий крайовий частковий перелом краю латерального виростку правої великогомілкової кістки без зміщення кісткових фрагментів, з розвитком синовіту (скупчення рідини) в порожнині правого колінного суглоба у ОСОБА_4 в сукупності кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але які спричинили за собою розлад здоров`я більше 21 дня.

В кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 189), ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь 22219,71 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, потерпіла просила компенсувати понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 13500,00 грн.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, спочатку не визнала у повному обсязі, цивільний позов не визнала у повному обсязі. В подальшому, під час допиту ОСОБА_6 зазначила, що свою вину визнає у повному обсязі, обставини зазначені в обвинувальному акті на її думку відповідають дійсності, у вчиненому вона розкаюється. Цивільний позов визнала частково, а саме матеріальну шкоду на суму 2643,46 грн., тобто на суму, яка заявлена у первинному позові, в іншій частині позов не визнала, оскільки на її думку потерпіла моральної шкоди не зазнала. Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 пояснила суду, що 29.12.2015 р., приблизно о 17 годині, вона їхала на своєму автомобілі ВАЗ-2107, н/з НОМЕР_1 , темно-вишневого кольору по вул. Депутатській в смт. Балабине приблизно зі швидкістю 15-20 км/г, рух здійснювала від вулиці Урицького, приблизно 30-40 см від правого краю проїжджої частини. Разом з нею в автомобілі знаходилась ОСОБА_8 . Інших транспортних засобів в цей час на дорозі не було, бачила як йшли люди метрів за 50-70, дорожнє покриття було не слизьке, на автомобілі було увімкнене ближнє світло фар, під час руху траєкторію руху вона не змінювала. Потерпіла йшла по краю дороги, відстань від її автомобіля до потерпілої, коли вона проїжджала повз неї, була приблизно 15-20 см. Коли почула удар з правої сторони в районі бензобаку, то вона одразу натиснула на гальма, проїхавши ще приблизно 30-40 см зупинилась, вийшла і побачила дівчину в сидячому положенні з боку автомобіля, приблизно напроти його середини, вибачилась перед нею, запропонувала допомогу, однак дівчина відмовилась від допомоги. Також до потерпілої підійшла дівчина свідок ОСОБА_9 . Як сталось зіткнення вона не розуміє, припускає, що потерпіла думала, що автомобіль вже проїхав та зробила крок в бік, можливо потерпіла порушила Правила дорожнього руху. Потім, коли приїхав чоловік потерпілої, вона запропонувала йому домовитись на місці, однак він відмовився та відібрав у неї ключі від її автомобіля. Автомобіль ушкоджень не мав, лише в районі бензобаку був стертий трохи пил. На місці пригоди вона плакала, оскільки була засмучена. У стані алкогольного сп`яніння не перебувала. Вважає, що запах алкоголю від неї міг бути, оскільки вона напередодні, 28 грудня 2015 року, дійсно вживала міцні алкогольні напої до опівночі, але скільки саме не пам`ятає. Крім того, у цей час вона відчувала головну біль та загальне нездужання у зв`язку з цим.

На місці пригоди також був товариш чоловіка потерпілої, ще один понятий, знайомий свідка ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_10 , співробітники ДАІ та слідчий.

Співробітники міліції приїхали приблизно о 21.00-21.30. Їхати до лікарні з метою визначення стану алкогольного сп`яніння чи продувати прилад «Драгер» на місці пригоди їй не пропонували. На місці ДТП давати пояснення вона відмовилась. В подальшому вона викликалась до суду у справі про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Провадження у справі було закрите за спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Також обвинувачена зазначила, що свідок ОСОБА_8 , з якою вона їхала разом в автомобілі, перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, від неї був запах алкоголю з порожнини рота. З місця пригоди ОСОБА_8 в подальшому забрав її знайомий ОСОБА_10 . Шкоду потерпілій вона не відшкодувала та не пропонувала відшкодувати через негативне ставлення потерпілої до неї.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що 29.12.2015 р., приблизно о 16.30-16.40 год., вона йшла по узбіччю з правої сторони дороги по вул. Депутатській в смт. Балабине зі сторони вул. Урицького в напрямку вул. Садової. Перед нею йшла дівчина ОСОБА_11 . Йшли прямолінійно, одним темпом, на дорогу вона не виходила, ні на що не відволікалась. Був темний час, вулиця була освітлена ліхтарями, опадів не було, напередодні був дощ. Відчула удар позаду зліва, зробила ще кроки зо два та сіла, звуку гальм не чула. Удар скоріш за все був у стегно, але саме стегно не пошкоджено. ОСОБА_12 автомобіля не чула, як рухався автомобіль не бачила, інших автомобілів на дорозі не було. ДТП сталося прямо під ліхтарем, на автомобілі були увімкнені фари. Після наїзду автомобіль червоного кольору зупинився, вийшла жінка-водій у стані алкогольного сп`яніння, чула запах алкоголю від неї. Вона підійшла та запропонувала поїхати з нею, не викликати міліцію, потерпіла відмовилась. Обвинувачена запропонувала поїхати з нею до лікарні, вона також відмовилась. В автомобілі ОСОБА_6 сиділа чи спала жінка, яка не виходила з автомобіля. Потерпіла зателефонувала чоловіку, який сказав, що зателефонує до міліції, а вона хотіла зателефонувати до швидкої. Швидку викликала свідок ОСОБА_13 . Після того як викликали швидку зателефонувала своїй матері, яка прибігла вже через декілька хвилин на місце ДТП. В подальшому відмовилась від стаціонарного лікування, оскільки у неї малолітня дитина. Алкоголь у той день не вживала. ДТП було пережити важко морально, постійно болить нога при зміні погоди. Масаж робила за рекомендацією лікаря з 50 % знижкою у себе на роботі. Шкоду обвинувачена не відшкодувала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначив, що він є інспектором Дніпровського відділу поліції, лейтенантом поліції. Від чергового Запорізького райвідділу надійшло повідомлення про ДТП біля будинку № 22 по вул. Депутатській у смт. Балабине. Коли саме це було не пам`ятає, пам`ятає, що було холодно. Під час руху вони заблукали, їх зустрів на шляху чоловік потерпілої з товаришем та провів до місця ДТП. Приїхавши на місце ДТП вони побачили автомобіль ВАЗ-2107 червоного кольору та винуватця ДТП невідому йому жінку. Прибули вже у вечірній час, було темно, потерпілу вже забрала швидка. На місці ДТП вже був ОСОБА_15 . Опадів в цей день не було, дорожньої розмітки не було, покриття було сухе, територія була освітлена, трохи далі був ліхтар. Слідчий з чоловіком потерпілої підійшли до цієї жінки, попросили документи. Вона надала посвідчення водія і страховку, техпаспорту у неї не було. З документів стало відомо, що це ОСОБА_6 . Слідчий почав оглядати місце ДТП, була опитана свідок ДТП, складена схема. Від свідка дізнався про пошкодження потерпілої. Зі слів свідка потерпіла йшла по правій стороні і автомобіль вдарив її по нозі. Потім слідчий дав йому доручення на проведення тесту на алкоголь. На його пропозицію пройти огляд на приладі «Драгер» або у лікарні ОСОБА_6 відмовилась. Також вона відмовилась від підписання документів. Було складено протоколи за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Факт відмови від проходження огляду засвідчили свідки. ОСОБА_6 була у збудженому стані, був запах алкоголю від неї, вона кричала, що не збивала потерпілу. В подальшому автомобіль ОСОБА_6 було передано її товаришу, а вони покинули місце ДТП, поїхавши до потерпілої додому.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначив, що 29.12.2015 р., приблизно о 17.00 год., він їхав по вулиці Депутатській, було темно, побачив, що там була ДТП та зупинився. В подальшому його запросили як понятого співробітники міліції. Працівники міліції малювали схему ДТП. На місці ДТП стояв автомобіль ВАЗ червоного кольору. Він дізнався, що автомобіль збив дівчину. Потім водій представилась як ОСОБА_6 . Вона була з запахом алкоголю, вела себе зухвало. ОСОБА_6 говорила, що наїхала на потерпілу. Потерпілої на місці ДТП вже не було. Була якась дівчина, яка начебто бачила ДТП і вона все пояснювала. Місце ДТП було освітлено, горів ліхтар, дорога була ґрунтова, суха, снігу не було. Він був понятим при складанні адміністративного протоколу. ОСОБА_6 відмовилась від тесту на алкоголь на місці, поїздки до лікарні. Коли спілкувались з нею, то він чув запах алкоголю. Вона то плакала, то сварилась нецензурно. Також на місці ДТП у якості понятого був інший чоловік, який також пробув на місці ДТП увесь час.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що 29.12.2015 року по вулиці Депутатській в сторону вулиці Садової автомобіль збив його сусідку. Він підійшов, коли вже відбулась ДТП. На місці ДТП була ОСОБА_6 , два співробітника міліції та понятий. Його було запрошено понятим, він спостерігав за замірами. Там стояв автомобіль ВАЗ-2107 червоного кольору. Про наїзд спитав у співробітників міліції. В цей час ОСОБА_6 стояла в стороні. Візуально склалось враження, що вона у стані алкогольного сп`яніння, рухи у неї були не природні. Працівники міліції пропонували прийти їй огляд на стан сп`яніння, вона відмовилась, про що склали адміністративний протокол.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначила, що 29.12.2015 р., приблизно о 17-18 год., вона поверталась додому з роботи по вулиці Депутатській в смт. Балабине. Йшла вона по витоптаній доріжці, оскільки на тротуарі була багнюка. Бачила, що за нею йде дівчина, приблизно на відстані трьох метрів слідом за нею. Пішохідна доріжка з правої сторони дороги з плитки, але між плиткою та дорогою клумби, трава. Через деякий час повернулась та побачила автомобіль, він був далеко, світло фар було тускле. Вулиці була добре освітлена ліхтарями. Вона ступила ногою на газон і пішла далі. Потім почула звук удару, приблизно через хвилину-півтори. Звуку сигналу автомобіль не подавав. Потерпіла, коли вона підійшла, лежала на газоні, приблизно 10 сантиметрів від дороги. Потерпіла сказала, що її вдарив автомобіль. Моменту удару вона не бачила. За кермом автомобіля «Жигулі» вишневого кольору була ОСОБА_6 . На пасажирському сидінні в автомобілі ОСОБА_6 сиділа ще одна жінка років 50 зовні. ОСОБА_6 говорила, що може відвезти потерпілу до лікарні і що можна все вирішити без виклику міліції. Вона підходила дуже близько, обіймала їх, намагалась допомогти потерпілій піднятись. Також ОСОБА_6 пропонувала поїхати до неї додому й там почекати швидку допомогу. Від ОСОБА_6 був різкий запах алкоголю, вона похитувалась, у неї були перепади настрою то обіймала їх та кричала на них. Від потерпілої запаху алкоголю не було. Свідок допомогла встати потерпілій, допомогла посадити її до швидкої, потім побула ще приблизно 5 хвилин і пішла не дочекавшись приїзду співробітників міліції. На місце ДТП перед приїздом швидкої прийшла матір потерпілої, якій вона залишила свій номер телефону. Приблизно через годину зателефонував чоловік потерпілої і попросив прийти на місце ДТП. Пізніше вона повернулась на місце ДТП, там вже були співробітники ДАІ, чоловік потерпілої, ОСОБА_6 та її пасажирка. Автомобіль був на тому ж місці.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_6 є її колишньою сусідкою. В кінці грудня 2015 року вона була в гостях у знайомих у смт. Балабине. Коли йшла на зупинку, щоб їхати додому, то до неї під`їхала на автомобілі вишневого кольору ОСОБА_6 , зупинилась та запросила додому. Вона сіла в автомобіль на вулиці Урицького і вони поїхали, нікуди не звертали. Під час руху автомобіля вона почула удар з боку в задні праві двері. ДТП сталася по вулиці Урицького. Чи було освітлення на місці де сталась ДТП не пам`ятає, покриття дороги асфальтоване. Автомобіль їхав не швидко. З часу коли сіла в автомобіль і до ДТП пройшло приблизно 5-7 хвилин. Дорога була добре освітлена, пішоходів не було, чи були інші автомобілі не пам`ятає. Після того як почули удар, ОСОБА_6 зупинила автомобіль, вийшла подивитись що трапилось. З боку автомобіля була потерпіла. ОСОБА_6 пропонувала потерпілій відвезти її до лікарні, але та відмовилась. Просиділа в автомобілі приблизно годину. Пам`ятає, що приїжджала міліція, чи приїжджала швидка допомога не пам`ятає. Потерпілу не впізнає, не бачила її. Потім їхав батько її колишнього учня ОСОБА_17 , якого звуть ОСОБА_10 , якого вона попросила відвезти її додому. Від під`їхав, коли на місці вже була міліція. Вона вийшла з автомобіля, він її побачив і зупинився, після чого вона й попросила його відвезти її додому. Коли вийшла з автомобіля, то бачила міліціонерів та ОСОБА_6 . Вона сказала ОСОБА_6 , що поїхала додому, оскільки в неї вдома хвора матір. В подальшому свідок зазначила, що коли приїхала швидка допомога, то вона сиділа в автомобілі ОСОБА_10 . Коли вона виходила з автомобіля ОСОБА_6 автомобіль ОСОБА_10 вже був на місці. ОСОБА_10 приїхав, коли міліція була вже на місці ДТП. В автомобілі ОСОБА_10 вона просиділа менше години. Запаху алкоголю від ОСОБА_6 не чула, сама також не вживала алкоголю.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею від 29.12.2015 року, місцем ДТП є вулиця Депутатська смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, пряма ділянки дороги, горизонтальна ділянка, покриття цементобетонне, сухе, забруднене, з наявністю частинок бруду та піску. Дорога має нерівності та пошкодження різного розміру у вигляді накатів від автомобільних шин. Дорожнє покриття шириною 6,2 м, призначено для руху у двох напрямках по одній смузі, дорожня розмітка відсутня. До проїзної частини примикає узбіччя, за яким праворуч та ліворуч розташовані будівлі різного типу. Рух не регульований, дорожні знаки відсутні, пора доби темна, ділянка шляху має часткове освітлення ліхтарями електроопор. Слідів, що свідчать про переміщення транспортного засобу не виявлено. Автомобіль ВАЗ-2107, д/н НОМЕР_1 , розташований на проїжджій частині вулиці Депутатської в смт. Балабине, поблизу будинку № 22, та має незначні подряпини кузова автомобіля. Значних пошкоджень автомобіля виявлено не було. Розташування автомобіля згідно схеми. Гальмівна система та рульове керування в кермі, слідів шин не виявлено.

Відповідно до протоколу додаткового огляду місця події зі схемою від 15.02.2016 р. ОСОБА_6 під час проведення додаткового огляду зазначила, що вказати місце наїзду на пішохода вона не може, оскільки його не бачила до наїзду і де знаходиться місце наїзду вона не знає. По механізму ДТП пояснила, що 29.12.2015 р., приблизно о 17 год. 00 хв., вона керувала автомобілем ВАЗ-2107, д/н НОМЕР_1 , здійснювала рух по вул. Депутатській у напрямку вул. Садової зі швидкістю 20 км/год. з увімкненим на автомобілі ближнім світлом фар, при цьому боковий інтервал до правого краю дороги складав 0,6 м. Рух вона здійснювала прямолінійно, не змінюючи напрямку свого руху, з постійною швидкістю. Потім під час руху вона відчула удар в праву бокову частину автомобіля, після чого зупинилась. В цей момент попутного чи зустрічного автотранспорту не було. Як рухався пішохід відносно дороги і з яким темпом вказати не змогла, оскільки пішохода до наїзду не бачила. Гальмування перед наїздом не здійснювала, а гальмувала лише коли відчула удар в праву частину автомобіля.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.02.2016 р., проведеного за участі потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_13 , останні на місці послідовно описали та показали обставини та механізм ДТП. Їх пояснення під час слідчого експерименту є аналогічними тим, що вони дали в судовому засіданні.
Також протоколом проведення слідчого експерименту від 15.02.2016 р. експериментально встановлено, що водій ОСОБА_6 могла виявити пішохода на відстані 82 м від свого автомобіля і з того моменту пішохід постійно знаходився в полі зору водія, видимість пішохода не змінюється незважаючи на те, з яким боковим інтервалом до правого краю дороги рухається автомобіль ВАЗ, чи 0,4 м чи 0,6 м. Загальна видимість для водія автомобіля ВАЗ з урахуванням світла фар ближнього світла та вуличного освітлення складає 91,2 м.
Згідно висновку експерта № 23 закритий крайовий частковий перелом краю латерального мищелку правої великоберцової кістки без зміщення кісткових фрагментів, з розвиненням синовиту (скупчення рідини) в порожнині правого колінного суглоба у ОСОБА_4 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, безпечні для життя, але які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення пошкоджень, з урахуванням наданих медичних документів, не протирічить строку, вказаному в обставинах справи.
Відповідно до висновку експерта № 113/16 від 24.02.2016 р., водій автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішохода ОСОБА_4 виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, оскільки не потребує застосування спеціальних технічних пізнань у галузі автотехнічної експертизи, та може бути виконана слідчим (судом) самостійно згідно з вимогами розділу 4 Правил дорожнього руху України. З урахуванням вихідних даних, наданих у постанові про призначення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Оцінка дій пішохода ОСОБА_4 виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, оскільки не потребує застосування спеціальних технічних пізнань у галузі автотехнічної експертизи, та може бути виконана слідчим (судом) самостійно згідно з вимогами розділу 4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації, з урахуванням вихідних даних, наданих у постанові про призначення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_6 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода як шляхом застосування мір гальмування, так і шляхом виконання безпечного об`їзду.
Суд виключає з обвинувачення посилання на керування ОСОБА_6 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зниження уваги та реакції, порушення координації дій, викликані алкогольним сп`янінням, порушенняводієм ОСОБА_6 п. 2.9а Правил дорожнього руху та не враховує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обтяжуючу обставину, незважаючи на їх зазначення в обвинувальному акті, оскільки знаходження ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння не знайшло свого доказового підтвердження під час судового розгляду.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що матеріали кримінального провадження не містять жодних письмових доказів, якими б була зафіксована наявність алкоголю в крові обвинуваченої та його конкретний цифровий показник. Разом з тим, п. 2.9а Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. При цьому, п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затв. Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р. визначає, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Наразі доказів наявності в крові обвинуваченої ОСОБА_6 алкоголю взагалі, чи більше 0,2 проміле зокрема, матеріали справи не містять, а тому посилання в обвинуваченні на знаходження обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння, порушення обвинуваченою ОСОБА_6 п. 2.9а є бездоказовим.

Щодо наявності у обвинуваченої стану алкогольного сп`яніння як такого, то суд виходить також з наступного.

Алкогольне сп`яніння це різновид стану сп`яніння, що викликається психоактивною дією етанолу. Алкогольне сп`яніння викликає зміни в психологічних, фізіологічних і поведінкових функціях людини. Іншими словами це змінений стан свідомості, викликаний дією етилового спирту на центральну нервову систему. Під час алкогольного сп`яніння у людини відзначаються психічні, поведінкові та фізіологічні порушення.

Під час допиту обвинувачена заперечувала факт вживання алкогольних напоїв 29.12.2015 р., послалась на те, що запах алкоголю від неї міг бути, оскільки вона вживала алкогольні напої напередодні, тобто 28.12.2015 р. до опівночі. Також обвинувачена зазначила, що на час ДТП вона дійсно відчувала головний біль та загальне нездужання у зв`язку з вживанням алкогольних напоїв саме напередодні, однак факт знаходження у стані алкогольного сп`яніння заперечувала.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_4 , яка щодо стану алкогольного сп`яніння обвинуваченої ОСОБА_6 зазначила, що остання вела себе неадекватно то плакала то сміялась, чула від неї запах алкоголю, свідка ОСОБА_15 , який зазначив, що обвинувачена була з запахом алкоголю, вела себе зухвало, свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що вона була у збудженому стані, був запах алкоголю від неї, свідка ОСОБА_16 , який зазначив, що візуально склалось враження, що вона у стані алкогольного сп`яніння, оскільки рухи у неї були не природні, свідка ОСОБА_13 , яка зазначила, що від неї був запах алкоголю, вона похитувалась, суд констатує, що у своїй сукупності їх не можна вважати такими, що поза розумним сумнівом вказують на наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 стану алкогольного сп`яніння.

Так, потерпіла ОСОБА_4 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 дійсно відчували від обвинуваченої ОСОБА_6 запах алкоголю.

При цьому, свідок ОСОБА_16 запаху алкоголю від обвинуваченої не відчував, а його висновок щодо стану алкогольного сп`яніння лежить виключно у площині візуальних спостережень. Конкретні ознаки алкогольного сп`яніння свідок назвати не зміг, незважаючи на те, що зазначений як свідок у протоколі, складеному за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ОСОБА_6 п. 2.5 Правил дорожнього руху. Збуджений стан, на який послався свідок ОСОБА_14 не є ознакою алкогольного сп`яніння, також не є ознакою алкогольного сп`яніння зухвале поводження на яке вказав ОСОБА_15 . Лише свідок ОСОБА_13 зазначила, що обвинувачена похитувалась, мала перепади настрою, що можна розцінювати як ознаки алкогольного спяніння.

Отже, крім наявності запаху алкоголю від обвинуваченої, в іншій частині суб`єктивна оцінка стану обвинуваченої потерпілою та свідками в значній мірі відрізняється.

Більше того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29.12.2015 р., ОСОБА_6 29.12.2015 р. о 17 год. 30 хв. в Запорізькому районі в смт. Балабине по вул. Депутатській, 22, керувала транспортним засобом ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 , з явними знаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітке мовлення, почервоніння скляр очей, від огляду за допомогою технічного прибору «Драгер», а також від медичного огляду ухилилась в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 130 КУпАП.

Між тим, ані потерпіла, ані свідок ОСОБА_14 , який складав протокол, ані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які зазначені у протоколі як свідки адміністративного правопорушення, ані інші свідки не посилались на такі ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 як не чітке мовлення, почервоніння скляр очей.

На переконання суду свідки та потерпіла фактично позбавлені можливості достовірно та однозначно підтвердити наявність чи відсутність у обвинуваченої ОСОБА_6 стану алкогольного сп`яніння, тобто зміненого стану свідомості на час ДТП, оскільки вони не володіють інформацією щодо звичайного стану її свідомості.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність у ОСОБА_6 на час скоєння злочину стану алкогольного сп`яніння поза розумним сумнівом, а тому тлумачить ці сумніви на користь обвинуваченої. При цьому суд констатує, що позбавлений можливості визначити наявність у крові обвинуваченої алкоголю у цифровому значенні, тобто більш ніж 0,2 проміле лише на підставі показань.

Даючи оцінку показанням обвинуваченої суд констатує наступне. Незважаючи на повне визнання вини під час допиту, обвинувачена ОСОБА_6 фактично вину визнавала лише частково, оскільки заперечувала порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху. Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 у показаннях зазначала свою, суб`єктивну версію, щодо місця контакту автомобіля та потерпілої. Суд критично ставиться до твердження обвинуваченої про те, що удар прийшовся з правої сторони в районі бензобаку, оскільки запропонований нею механізм протирічить її ж показанням, оскільки вона зазначала, що після удару одразу натиснула на гальма, проїхавши ще приблизно 30-40 см зупинилась. За таких обставин потерпіла після зіткнення мала б знаходитись біля задньої частини автомобіля, у той час, коли за твердженням обвинуваченої потерпіла знаходилась приблизно посередині автомобіля вже після його зупинки. Таким чином, контакт автомобіля обвинуваченої з потерпілою жодним чином не міг відбутись в районі бензобаку. Крім того, за змістом протоколу додаткового огляду місця події від 15.02.2016 р. ОСОБА_6 зазначила, що вказати місце наїзду на пішохода вона не може, оскільки його не бачила до наїзду і де знаходиться місце наїзду вона не знає, під час руху вона відчула удар в праву бокову частину автомобіля, після чого зупинилась. Фактично, зазначення місця контакту в районі бензобаку автомобіля є лише бездоказовим припущенням обвинуваченої. Між тим, жодних пошкоджень автомобіль в зазначеному обвинуваченою місці контакту автомобіля та потерпілої не має. Крім того, такі припущення спростовуються й показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка зазначила про удар саме ззаду.

Також суд критично ставиться до посилань обвинуваченої на те, що їй не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці ДТП за допомогою приладу «Драгер» чи пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, оскільки такі твердження спростовується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які факт відмови обвинуваченої підтвердили безпосередньо у судовому засіданні.

Крім того, дана обставина зафіксована протоколом про адміністративне правопорушення від 29.12.2015 р.

Суд вважає несуттєвими незначні коливання (від 0,3 м до 0,6 м) у визначенні бокового інтервалу від правого краю дороги до автомобіля, наявні у протоколі додаткового огляду місця події від 15.02.2016 р., показаннях обвинуваченої ОСОБА_6 , протоколі проведення слідчого експерименту від 15.02.2016 р., оскільки вони не спростовують загального висновку про наявність у обвинуваченої ОСОБА_6 технічної можливості запобігти наїзду на пішохода як шляхом гальмування, так і шляхом виконання безпечного об`їзду.

Даючи оцінку показанням свідка ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що вони не підлягають врахуванню з огляду на те, що вони суттєво різняться від показань обвинуваченої, потерпілої, свідків, а також письмових доказів. Даний свідок у судовому засіданні вказала інше місце ДТП, покриття дороги, зазначила про відсутність пішоходів, у той час, коли пішоходом поруч із потерпілою ОСОБА_4 була свідок ОСОБА_13 . Також даний свідок у судовому засіданні не впізнала потерпілу, пославшись на те, що вона її не бачила, зазначила, що не вживала алкоголю, хоча під час допиту обвинувачена зазначила, що на момент ДТП даний свідок знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 розповідала одразу про декілька версій одних й тих самих обставин.

Також не має жодного доказового значення на переконання суду наявна у справі постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 560966 від 29.12.2015 р., якою на ОСОБА_6 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., оскільки 29.12.2015 р. о 17 год. 30 хв. у с. Балабине Запорізького району по вул. Депутатській, 22, керуючи транспортним засобом вона не мала при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Даний доказ ані доводить ані спростовує жодних обставин, з числа тих, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тобто є неналежним.

Суд, дослідивши докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними, а всі вони у своїй сукупності доповнюють один одного, є достатніми для висновку про те, що в діях обвинуваченої наявний склад інкримінованого їй злочину, тож суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером.

Обставин, що пом`якшує покарання, судом не встановлено.

Посилання захисника обвинуваченої у дебатах на те, що при призначенні покарання обвинуваченій як обставину, що пом`якшує покарання, слід врахувати щире каяття суд вважає необґрунтованими.

Згідно зі ст. 66 КК щире каяття дійсно може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання. Щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Такий психічний стан особи може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи та втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення цієї особи. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Даних про таку оцінку ОСОБА_6 своїх дій у матеріалах справи немає, показання обвинуваченої є правдивими не у повній мірі. Обвинувачена ОСОБА_6 спочатку вину не визнавала, в подальшому хоча й визнала, але фактично вину також покладає на потерпілу ОСОБА_18 , вказуючи на порушення останньою Правил дорожнього руху. Така позиція обвинуваченої знайшла своє підтвердження й у промові захисника обвинуваченої у дебатах, який просив суд врахувати, що потерпіла ОСОБА_18 під час руху порушила Правила дорожнього руху. Вказуючи на те, що вона розкаюється, обвинувачена не змогла обґрунтовано пояснити зміну своєї позиції щодо обвинувачення, жодним чином не намагалась усунути заподіяну шкоду. Таким чином, суд констатує відсутність у ОСОБА_6 щирого каяття, а тому не враховує дану обставину як таку, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом також не встановлено.

При цьому, суд виключає з обвинувачення посилання на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, оскільки факт знаходження обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння не знайшов свого доказового підтвердження. Відповідні мотиви суду вже наведені у вироку.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_6 , думку прокурора, потерпілої, представника потерпілої, захисника обвинуваченої, зважаючи на наслідки злочину, враховуючи безвідповідальне ставлення обвинуваченої до вчиненого та його наслідків, що проявилось, зокрема, у повному невідшкодуванні завданої шкоди, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що вона не несе небезпеки соціуму, має постійне місце проживання, сім`ю, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, вчинила необережний злочин невеликої тяжкості, суд дійшов висновку про необхідність звільнення її від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується призначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, представника потерпілої, потерпілої, які просили призначити обвинуваченій додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а також те, що внаслідок необережних дій обвинуваченої з джерелом підвищеної безпеки настали негативні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 й додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому враховує, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що керування транспортним засобом для обвинуваченої є джерелом її заробітку. Також суд враховує, що застосування даного виду покарання буде сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів обвинуваченою, її виправленню, що має суттєве значення з огляду на безвідповідальне ставлення обвинуваченої до вчиненого та його наслідків. Незастосування додаткового покарання, з урахуванням застосування до ОСОБА_6 статей 75-76 КК України, тобто звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням, на переконання суду не забезпечить у достатній мірі досягнення мети покарання.

Щодо цивільного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Цивільний позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню. Так, частковому задоволенню підлягають вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме у сумі 5787,21 грн. Витрати, які були понесені ОСОБА_4 на вказану суму, підтверджені розрахунково-касовими (фіскальними) чеками, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Зазначена сума складається з витрат на лікарські препарати, товари медичного призначення та консультації лікарів.
Водночас, суд вважає за необхідне відмовити потерпілій ОСОБА_4 у задоволенні позову в частині стягнення витрат на масаж, а також вартості одноразової шапочки для басейну, оскільки понесення даних витрат не підтверджено належними розрахунковими документами. Надані суду квитанції запису до спеціаліста та квитанція про придбання одноразової шапочки для басейну не є розрахунковими документами, тобто документами встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає визначену ОСОБА_4 суму відшкодування моральної шкоди обґрунтованою, виваженою, розумною та справедливою сатисфакцією за фізичні та душевні страждання, які потерпіла зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченої, спричинення останньою тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Визначаючи розмір справедливої сатисфакції суд враховує також, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 навіть не намагалась компенсувати потерпілій завдану шкоду. Суд також враховує, що у зв`язку з протиправними діями обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_4 зазнала вимушених змін у повсякденному житті, мала докладати зусиль щодо відновлення здоров`я.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що адвокату, з яким потерпіла ОСОБА_4 уклала договір-доручення про надання правової допомоги № 27 від 01.02.2016 р. (а.с. 53), вона сплатила 13500,00 грн. за надані послуги, які складаються з юридичних послуг наданих як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і під час судового розгляду.

При цьому, факт сплати коштів за даним договором підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру №№ 4, 7, 9, 12 (а.с. 54), а також квитанціями до прибуткового касового ордеру №№ 13, 15, 18, 19, 23, 25, 28, 31 (а.с. 198-200) на загальну суму 13500,00 грн.

Доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що витрати на правову допомогу представника потерпілої є завищеними, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції, що діяла до 01.01.2017 р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, що діє з 01.01.2017 р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку гонорару (а.с. 228), адвокат ОСОБА_5 брав участь у даному кримінальному провадженні в сукупності 33,5 години.

Як вбачається із журналів судових засідань від 13.06.2016 року, 23.06.2016 р., 01.07.2016 р., 20.07.2016 р., 22.07.2016 р., 26.08.2016 р., 15.09.2016 р., 29.09.2016 р., 13.10.2016 р., 01.11.2016 р., 28.11.2016 р., 06.01.2017 р., 23.01.2017 р., 17.02.2017 р. ОСОБА_5 брав участь у судових засіданнях протягом 13 год. 04 хв.

При цьому загальний час, який витратив адвокат ОСОБА_5 на участь у судових засіданнях з очікуванням на початок судових засідань становить 17 год. 57 хв., що не перевищує час, визначений у розрахунку.

У 2016 році 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи складали 551,20 грн., а у 2017 році 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб складають 640,00 грн.

При цьому, у 2017 році ОСОБА_5 приймав участь в судових засіданнях (з урахуванням часу на очікування на початок судових засідань) протягом 3 год. 18 хв., що з урахуванням граничного розміру компенсації не може перевищувати 2111,99 грн.

У 2016 році ОСОБА_5 приймав участь в судових засіданнях (з урахуванням часу на очікування на початок судових засідань) протягом 14 год. 39 хв., що з урахуванням граничного розміру компенсації не може перевищувати 8075,08 грн.

Крім того, розрахунок містить обґрунтовані посилання на час, витрачений на складання позову, заяви про збільшення позовних вимог, заяви про забезпечення позову та правову допомогу, яка надавалась під час досудового розслідування, зокрема участь у проведенні слідчих дій, надання консультацій, ознайомлення з матеріалами справи.

Отже, судом достовірно встановлено, що адвокат ОСОБА_5 надавав правову допомогу потерпілій ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні, а сплачена сума 13500,00 грн. не перевищує встановленого законодавством граничного розміру відповідно до витраченого часу та є обґрунтованою.

Процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 1227,60 грн. підлягають стягненню відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави, оскільки залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 суд за власною ініціативою не обирає.

Питання щодо речових доказів суд вирішуєвідповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо вона протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5787,21 грн. (п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім грн. 21 коп.), в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) та 13500,00 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.) понесених витрат на правову допомогу, а всього 39287,21 грн. (тридцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім грн. 21 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 1227,60 грн. (одна тисяча двісті двадцять сім грн. 60 коп.).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити їй за належністю.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1