Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Слідчий Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки Самсунг, імеі НОМЕР_1 , мобільний телефон марки Бравіс, імеі НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 , сім-картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , а також мобільний телефон марки MI, сірого кольору, імеі №№ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , гаманець зеленого кольору, в середині якого знаходяться грошові кошти в сумі 97 гривень.
Так, встановлено, що 23.07.2017 ОСОБА_5 , перебував за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 13-Б та в нього виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортного засобу.
Так, 23.07.2017 ОСОБА_5 , використовуючи підроблені документи, а саме паспорт громадянина РФ на ім`я ОСОБА_6 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, отримав в оренду автомобіль марки Тойота Рав 4, д.н.з. « НОМЕР_7 », що належить ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння транспортним засобом, 01.08.2017 ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою прибув за адресою: м. Київ, вул. П. Усенка, 8, надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Тойота Рав 4, д.н.з. « НОМЕР_7 », невстановленій досудовим розслідуванням особі, для подальшого звернення останнього до Сервісного центру МВС з метою зняття з обліку автомобіля марки «Тойота Рав 4», р.н. НОМЕР_7 .
Пройшовши огляд автомобіля експертом Сервісного центру МВС, невстановленою досудовим розслідуванням особою було оформлено документи, знято автомобіль з державного обліку всі та отримано транзитні номерні знаки.
В подальшому, 01.08.2017 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано на місці вчинення кримінального правопорушення.
01.08.2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.
02.08.2017 року у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.289 КК України.
Так, 01.08.2017 під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Усенка, 9/2 у гр. ОСОБА_5 вилучено мобільний телефон марки Самсунг, імеі НОМЕР_1 , мобільний телеофн марки Бравіс, імеі НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 , сім-картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 .
Крім того, на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України було проведено обшук затриманого ОСОБА_5 , під час якого було вилучено мобільний телефон марки MI, сірого кольору, імеі №№ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , гаманець зеленого кольору, в середині якого знаходяться грошові кошти в сумі 97 гривень.
Санкцією ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.
Вищеперерраховане майно, яке було вилучено в ході проведеного огляду місця події під час затримання ОСОБА_5 та обшуку затриманої особи, що перебувало у користуванні останнього, яке може використовуватись як предмети, засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та при огляді яких виникне можливість встановлення причетності ОСОБА_5 до вчинення інших кримінальних правопорушень.
Вивчивши надані в обґрунтування клопотання матеріали, з метою забезпечення даного арешту, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання проводиться без повідомлення та участі власника майна.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Вислухавши думку слідчого, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, арешт зазначеного майна є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження. Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим на законі. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України, -
Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки Самсунг, імеі НОМЕР_1 , мобільний телеофн марки Бравіс, імеі НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 , сім-картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , а також мобільний телефон марки MI, сірого кольору, імеі №№ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , гаманець зеленого кольору, в середині якого знаходяться грошові кошти в сумі 97 гривень.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим у кримінальному провадженні №0010805 від 01 серпня 2017 року.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1