н/п 1-кс/640/6966/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" серпня 2017 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,
В процесі руху, в районі перехрестя просп. Льва Ландау, вул. Халтуріна та вул. Краснодарської, ОСОБА_5 , діючи з необережності, виїхав на вказане перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, для здійснення маневру лівого повороту, не врахував дорожню обстановку, не виконав вимоги сигналу світлофора, перед початком здійснення маневру лівого повороту на вул. Краснодарську, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги у русі автомобілю «ВАЗ-211040» реєстраційний номер « НОМЕР_6 » під керуванням ОСОБА_6 , чим порушив вимоги п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 8.7.3 (ґ) «жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; п. 8.10 «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»; п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»
Внаслідок дорожньо-транспортної події, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2202-с/16 від 21.12.2016, причиною смерті водія ОСОБА_6 стала поєднана тупа травма тіла, із залученням декількох їх ділянок.
Таким чином, в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
26.08.2017 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
28.08.2017 представником потерпілих адвокатом ОСОБА_7 були долучені до матеріалів кримінального провадження цивільні позови потерпілих
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , до ТОВ «АВТОБУД-350», у яких зазначено про необхідність арешт майна ТОВ «АВТОБУД-350» з метою забезпечення цивільного позову потерпілих.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_10 , на загальну суму 511407 грн. Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_9 , на загальну суму 500000 грн. Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_8 , на загальну суму 621243 грн. 43 коп.
Сторона обвинувачення зазначає, що з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та недопущення відчуження майна цивільного відповідача ТОВ «АВТОБУД-350», виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, та з метою забезпечення арешту майна просив розглянути клопотання без повідомлення власників вказаного майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.
Оскільки сторона обвинувачення, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власників майна.
26.08.2017 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило сиерть потерпілого.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Отже, враховуючи положення ст. 2, ст. 7, ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до задоволення клопотання, як того вимагає ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено, що накладання арешту на вказане рухоме майно забезпечить цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності цивільного відповідача ТОВ «АВТОБУД-350» завданням кримінального провадження при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на належне цивільному відповідачу майно, шляхом заборони його відчуження.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскільки ухвалу слідчого судді ухвалено без виклику особи, яка може її оскаржити, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1