Справа № 675/253/17
Провадження № 1-в/675/166/2017
У Х В А Л А

"24" лютого 2017 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» - ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого, що відбуває покарання у Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» , про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -
В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_5 (по тексту ОСОБА_5 ) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
В огрунтування заявленого клопотання зазначає, що застосування покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення порушує вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Покликаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, вважає, що є підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення та заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
У судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник клопотання підтримали та просили його задовольнити.
На думку прокурора заявлене клопотання безпідставне та необгрунтоване, просив суд відмовити у його задоволенні.
Представник Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» підтримав позицію прокурора, вважає, що клопотання засудженого до задоволення не підлягає.
Заслухавши пояснення та доводи учасників судового провадженя, вивчивши надані матеріали, суд вважає, що в задоволенні клопотання ОСОБА_5 слід відмовити.
Постановляючи ухвалу по суті заявлених вимог суд врахував наступне.
Як встановлено, ОСОБА_5 13.04.2005 року вироком апеляційного суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 05.07.2005 року засуджений за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
На думку суду, покликання ОСОБА_5 на положення статті 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в контексті наявності для засудженого реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі не заслуговують уваги.
Доводи засудженого щодо невідповідності національного законодавства, яке не передбачає права умовно-дострокового звільнення для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, вимогам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може бути підставою для заміни йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
При цьому, ст. 14 вказаного Закону визначено, учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ізяславський районний суд Хмельницької області є неповноважним судом щодо перегляду вироку апеляційного суду Одеської області, залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 05.07.2005 року, за яким заявник засуджений за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч. 4, 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та призначити та/або замінити його на інший вид покарання.
Разом з тим, згідно п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
У відповідності до ст. 82 ч. 1 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована якщо засуджений став на шлях виправлення, та після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного за особливо тяжкий злочин.
При цьому, згідно п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення воліна певний строк.
Тим самим, можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81, 82 КК України не передбачена.
Однак, частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших субєктів про доцільність помилування.
Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися засуджений.
Доводи засудженого про те, що підставою заміни покарання є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, не є переконливими для суду.
У даному рішенні Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.
За змістом Рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.
Однак, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які вчинили злочини, в порядку передбаченомуст. 74 КК України, а щодо осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Таким чином, на момент розгляду заяви засудженого, судом не встановлено підстав для умовно-дострокового звільнення та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.
З врахуванням встановлених обставин у ході розгляду заяви засудженого та дослідження матеріалів його особової справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.
Керуючись, ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 81, 82, 87, 88 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, практикою Європейського суду з прав людини, п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Головуючий суддя ОСОБА_1