справа № 462/2231/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002926 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Улан-Уде Бурятської Республіки Російської Федерації, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 02.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.358 КК України, ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці

у вчиненні злочинів, передбаченихч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим 11.11.2013року Галицьким районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів, в кінці серпня 2013 року, знаходячись біля будинку №158 на вул. Кульпарківська у м. Львові, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, увійшов у довіру до неповнолітнього ОСОБА_6 , взявши в останнього велосипед сіро-червоного кольору марки «Comanche» номер шасі « НОМЕР_1 » під приводом покататися та не повернув. Після чого отриманим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 матері неповнолітнього, майнової шкоди на загальну суму 2300.00 гривень.

Крім цього, ОСОБА_5 14 вересня 2013 року близько 14.00год. перебуваючи на вул. Виговського, 53 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечне для життя потерпілого в момент заподіяння, що виразилось в нанесенні удару в живіт неповнолітньому ОСОБА_8 , заволодів велосипедом марки «Formula outlender» червоного кольору, після чого з місця події втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матері потерпілого, майнової шкоди на суму 2000.00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 у присутності законного представника матері ОСОБА_9 , засвідчив, що того дня під`їхав на велосипеді до будинку свого знайомого, велосипед тримав у правій руці, в цей час до нього підійшов візуально знайомив обвинувачений ОСОБА_5 і попросив його двічі дати покататися, на що потерпілий відмовив, а втретє вже з агресією сказав відійти, вдарив правою рукою у грудну клітку і штовхнув, забрав велосипед і поїхав, в цей час з кишені ОСОБА_5 випав паспорт громадянина України на чуже ім`я, який забрав та віддав слідчому.

Також судом досліджено в судовому засіданні протокол заяви ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.01.2014 року, протокол огляду предметів від 18.02.2014 року та постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 18.02.2014 року та фототаблицю до них /матеріали кримінального провадження, т.1 арк.180-194/.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч.2 ст.84 КПК України є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Наведені докази об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не суперечать між собою, а тому в суду не виникає ніяких сумнівів щодо їх достовірності.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо малолітнього.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, вчинені умисно, особу винного, який раніше неодноразово судимий /матеріали кримінального провадження, т.1 арк.107, 204-205/; неодружений, не працює, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває /матеріали кримінального провадження, т.1 арк.111, 112/, згідно характеристики з місця проживання скарг від сусідів не надходило /матеріали кримінального провадження, т.1 арк.114/, а тому виходячи з наведеного, враховуючи думку представників потерпілих, які у вирішенні питання про покарання покладається на розсуд суду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів у виді позбавлення волі в наближених максимальних межах санкцій ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення неодноразово корисливих злочинів, відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Між тим, як вбачається з вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 02.02.2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.185, ч.1 ст.358 КК України, на підставі ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці, а ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12.05.2016 року на підставі ст.72 КК України зараховано ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення, строк перебування в Рівненському слідчому ізолятору з 24.02.2015 року по 12.05.2016 року з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Між тим, під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 винний в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення вказаного попереднього вироку.

У відповідності до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За таких обставин, остаточне покарання обвинуваченому слід обрати на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно довідки установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №19 №10/19-9/5395 від 26.09.2016 року ОСОБА_5 23.09.2016 року прибув у Львівську УВП УДПтСУ у Львівській області /матеріали кримінального провадження, т.1 арк.102/.

Згідно ч.5 ст.72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_5 слід зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.09.2016 року по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із вироку Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та признано покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З врахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, а тому покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 70, 72, 186, 190 КК України, ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки і 6 /шість/ місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки і 6 /шість/ місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_5 остаточне покарання визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та покарання призначене попереднім вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 02.02.2016 року, а саме у виді 4 /чотирьох/ років і 6 /шість/ місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України вирок Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2013року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - виконувати самостійно.

Зарахувати ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 23 вересня 2016 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 24 лютого 2015 року, тобто з моменту його затримання, беручи до уваги ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12.05.2016 року, якою ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення перебування в Рівненському слідчому ізоляторі з 24 лютого 2015 року по 12 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі /матеріали кримінального провадження т.1 а.с.204-206/ .

Речові докази: велосипед сіро-червоного кольору марки «Comanche» номер шасі « НОМЕР_1 », який передано в зберігання потерпілій ОСОБА_10 повернути потерпілій ОСОБА_10 , як законному власнику;

- велосипед марки «Formulaoutlender» червоного кольору, який передано в зберігання потерпілій ОСОБА_9 /матеріали кримінального провадження,т.1 арк.189/ повернути потерпілій ОСОБА_10 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1