ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 01 червня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року у кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, судимого вироком Рівненської міського
суду Рівненської області від 06 липня 2015 року за
ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК
України, до покарання у виді позбавлення волі на
строк один рік з конфіскацією частини майна,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений виклав вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивуючи недотриманням апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України при залишенні його апеляційної скарги без задоволення, в якій зазначав про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень акту амністії, які мали бути до нього застосовані. В доповненнях до касаційної скарги, що фактично є змінами до неї, порушує питання про зміну вказаної ухвали апеляційного суду, застосувавши до нього положення ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнивши від призначеного покарання за вироком суду.
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік із конфіскацією частини майна. Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 жовтня 2015 року вирок суду від 06 липня 2015 року змінено, в строк відбування покарання зараховано перебування під вартою з 18 вересня 2012 року до 20 вересня 2012 року. В решті вирок суду залишено без зміни.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» залишено без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд доводи касаційної скарги засудженого щодо недотримання вимог процесуального закону при постановленні ухвали апеляційним судом вважає необґрунтованими.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Апеляційним судом повною мірою перевірено та спростовано доводи апеляційної скарги засудженого, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, із наведенням докладних мотивів такого рішення.

Не вбачає суд й неправильного застосування положень акту амністії.

Суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5 не є суб`єктом амністії за ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», яким визначено коло осіб, які підлягають звільненню від призначеного покарання, так як вчинений ним злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Також до нього не можуть бути застосовані положення статей 2-7 вказаного Закону, оскільки ці положення стосуються осіб, які на день набрання чинності цим законом набули статусу засуджених осіб, якого ОСОБА_5 станом на 19 квітня 2014 року не мав.

Враховуючи те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2977км16 Категорія: ст. 86 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_7
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1