Ухвала
іменем україни

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, залишеного 02 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду без змін,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миргород, Полтавської області, та зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , який проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, без позбавлення права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю. За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він, займаючи посаду торгівельного агента ТОВ «Атлантіс» (яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. С.Хохлових, буд. 11/2) у період з 09 липня 2014 року по 13 серпня 2014 року, під час виконання своїх посадових обов`язків щодо збору дебіторської заборгованості за відвантажену продукцію, отримував від партнерів компанії, а саме від: ОСОБА_5 - 400 грн.; від ОСОБА_6 3380,04 грн., від ОСОБА_7 - 355,50 грн., двічі від ОСОБА_8 в розмірі 1241,16 грн. та 1190,04 грн., від ОСОБА_9 - 1720,08 грн., не вносив ці грошові кошти і розрахункові рахунки до каси ТОВ «Атлантіс», а привласнював їх та розпоряджався ними на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 привласнив ввірене йому майно ТОВ «Атлантіс», на загальну суму 8286 грн. 82 коп. У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 ,

просить скасувати постановлені щодо засудженого судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно, без належного обгрунтування ОСОБА_4 не було призначено додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 191 КПК України у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями. Стверджує, що ці порушення апеляційним судом усунуті не були, а ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, судова колегія дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити з огляду на таке. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 191 КК України в касаційному порядку прокурором не оспорюються, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового розгляду. Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, маєбути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого ним злочину, дані про його особу, а саме: що він раніше не судимий, позитивно характеризується за останнім місцем роботи, має неповнолітню дитину 2012 року. При цьому судом враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку, що покарання повинно бути призначено в межах санкції статті саме у виді штрафу.
Зокрема, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, а саме, те, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно відшкодував ТОВ «Атлантіс» заподіяну ним шкоду, та на його утриманні перебуває малолітня дитина 2012 року народження, а підприємство ніяких претензій до нього не має, тому суд обґрунтовано не призначив додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_4 права обіймати посади, пов`язані із збереженням матеріальних цінностей.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді

позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з обліком, збереженням, у правлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, виходячи з того, що застосування додаткового покарання за ч. 1 ст. 191 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Таким чином призначене ОСОБА_4 покарання відповідає положенням ст. 65 КК України.

Апеляційний суд за апеляцією прокурора, яка за своїм змістом та вимогами аналогічна касаційній скарзі, перевірив вирок районного суду та залишив вирок суду першої інстанції без зміни, навівши відповідні обґрунтування, з якими колегія суддів погоджується.
З вказаними висновками погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції.
У касаційній скарзі прокурора відсутні достатні дані та переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанції та давали б підстави визнати призначене засудженому покарання явно несправедливим.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

З огляду на викладене підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України п.6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3