Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/389/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001533 стосовно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_8 , на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.02.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не військовозобов`язаного, офіційно не працюючого, не одруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 30.03.2011 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 02.06.2011 року тим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 09.04.2012 року тим же судом, за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі, 15.07.2014 року постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси звільнений від відбування покарання згідно ст. 2 Закону України «Про амністію»,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено наступні обов`язки: упродовж іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання про долю речових доказів по справі.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло за таких обставин.

Так, 15 червня 2016 року, в період часу з 18.00 години до 20.00 години, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю власника майна, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом відчинення замикаючого пристрою вхідних дверей за допомогою цвяха, проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де з приміщення житлової кімнати повторно таємно викрав ноутбук «Асеr» Е1-531-10004G50Мnks, вартістю 5000 грн. та зарядний пристрій до нього, з яким з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Кіровоградської області, не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності вини, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключивши з резолютивної частини вироку додатковий обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а в решті вирок районного суду залишити без змін.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язки, окрім інших, зокрема і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При цьому вказує на те, що пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, мотиви ухвалення рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Покладення судом додаткових обов`язків на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, передбачених ч. 2 ст. 76 КК України, не є обов`язковим, а тому, у разі якщо суд прийде до висновку про необхідність застосування до особи додаткових обов`язків, він має належним чином обґрунтувати своє рішення у мотивувальній частині вироку.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін, за таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду і ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Тому, суд першої інстанції провівши судове слідство у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 скоїв таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, а тому правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які були встановлені та враховані судом першої інстанції, свідчать про правильність висновків суду про те, що виправлення обвинуваченого можливе за умов звільнення його від відбування призначеного йому за ч. 3 ст. 185 КК України покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, що є за вказаних обставин необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами та відповідає визначеній у ст. 50 КК України меті покарання.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі стосовно неправильного застосування судом кримінального закону, то вони є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Частиною 2 ст. 76 КК України передбачені обов`язки, які суд додатково може покласти на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, зокрема, й обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Як вбачається з вироку районного суду, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд поклав на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Незважаючи на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд не достатньо мотивував покладання на ОСОБА_7 додаткового обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, ці висновки суду є правильними, оскільки разом з обов`язками періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, вказані обов`язки в даному випадку, у своїй сукупності є складовою частиною випробування, які мають на меті дисциплінувати ОСОБА_7 і водночас полегшують здійснення контролю за його поведінкою.
Необхідність покладення додаткового обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, є правом суду і вданому випадку, зумовлена метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових правопорушень.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що будь-яких доводів, щодо безпідставного застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового обов`язку передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, в апеляційній скарзі не наведено.

Частиною 2 ст. 76 КК України передбачено, що на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до вказаної норми закону, суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, тобто фактично немає сталих соціальних зв`язків та обставини вчинення кримінального правопорушення, дійшов правильного висновку, про необхідність додатково покласти на обвинуваченого обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на те, що доводи прокурора не знайшли свого підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.02.2017 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .