Справа № 307/1845/16-к
Провадження № 1-кп/307/111/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурорів ОСОБА_2
ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4
ОСОБА_5
при секретарях ОСОБА_6
ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26.05.2016 р., близько 16-ї год., ОСОБА_8 , знаходячись на території земельної ділянки АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на ґрунті неприязних відносин, умисно, наніс ОСОБА_5 по одному кОлючому удару вилами у верхню третину лівого та правого пліч і живота, а потім один некОлючий удар вилами по правій руці ОСОБА_4 , в результаті чого ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_10 - середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав. Пояснив, що 26.05.2016 р., близько 16.10 год., в кінці свого городу, по вул. Ватутіна у смт. Тересва, він разом з дружиною та ОСОБА_11 збирали сіно і вантажили його на причіп. В цей момент ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підбігли до нього і почали його штовхати від чого він упав на землю. ОСОБА_10 знімав подію на мобільний телефон. Він не наносив жодному з потерпілих тілесні ушкодження. Конфлікт припинився, коли прийшов батько потерпілих та забрав їх додому.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю. Це стверджується наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що 26.05.2016 р., біля 12-ї год. він з братом ОСОБА_9 , в урочищі ОСОБА_12 , біля вулиці Ватутіна, в смт. Тересва, скосили траву. Біля 16-ї год. обвинувачений ОСОБА_13 приїхав на ділянку на автомобілі "Жигулі" з причепом. З ним була його дружина та ОСОБА_11 . Вони втрьох почали збирати скошену траву та вантажити у причіп. Тоді він почав знімати це на мобільний телефон, а ОСОБА_9 зателефонував у поліцію і повідомив про неправомірні дії з боку ОСОБА_14 на їхній земельній ділянці. ОСОБА_9 почав перешкоджати обвинуваченому збирати траву ставати попереду нього. В свою чергу ОСОБА_14 декілька разів наніс брату ОСОБА_15 удари вилами по різних частинах тіла. Коли він ОСОБА_10 - сказав: " ви собі вже доста заробили", обвинувачений розвернувся і вдарив його вилами по руці, в якій був мобільний телефон. Телефон впав на землю і був сильно пошкоджений, але продовжував працювати, хоча він про це не знав, вважаючи його розбитим, тому не скеровував на обвинуваченого. Після цього вони покинули місце події. З них ніхто не наносив удари ОСОБА_13 . Наступного дня він пішов у поліклініку, так як рука сильно набрякла і боліла. Після проведення рентгенівського знімку йому повідомили, що перший палець правої кисті зламаний. Тоді вони з братом пішли у поліцію та написали заяву. Просить відшкодувати йому матеріальну шкоду у сумі 13700 грв., тобто вартість мобільного телефону фірми "iPhone S6" та моральну шкоду у сумі 6000 грв., завдану у зв`язку з спричиненням йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засідання дав аналогічні показання. Доповнив, що телефон" iPhone S6", яким брат знімав конфлікт із ОСОБА_13 , належить йому.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_16 у судовому засіданні ствердили, що 26.05.2016 р., близько 16-год., вони разом з ОСОБА_8 приїхали в урочище "Рибник" по вул. Ватутіна у смт. Тересва, та почали збирати і завантажувати скошену траву на причеп. Згодом до обвинуваченого підійшли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і почали його штовхати. Від одного з поштовхів ОСОБА_8 впав на землю. За весь час цього конфлікту ОСОБА_13 не наносив потерпілим ніяких тілесних ушкоджень.

З протоколу прийняття заяви ОСОБА_4 про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2016 р. вбачається, що 26.05.2016 р., близько 17-ї год., він косив траву в урочищі "Рибник" у смт. Тересва, коли до нього прибіг ОСОБА_8 з вилами у руках і почав погрожувати фізичною розправою. Свої дій ОСОБА_13 обґрунтовував тим, що ця земельна ділянка багато років належала його діду. Тоді він взяв мобільний телефон і почав знімати ОСОБА_13 , який вдарив його вилами по руці. В результаті чого підозрюваний зламав йому палець фаланговий та розбив мобільний телефон фірми "iPhone", вартістю 13000 грв. Просить притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2016 р., ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який 26.05.2016 р., близько 16-ї год., на земельні ділянці за АДРЕСА_2 , під час раптового конфлікту наніс йому тілесне ушкодження в область руки та живота.

Висновком експерта № 465 від 02.06.2016 р. стверджено, що у ОСОБА_4 має місце тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому І-п`ястної кістки правої кисті зі зміщенням. Вказане вище тілесне ушкодження могло виникнути від дії твердого тупого предмету, можливо вилами. Строку події 26.05.2016 р. відповідає, та відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку експерта № 506 від 02.06.2016 р. у ОСОБА_5 мали місце тілесне ушкодження у вигляді поверхневої округлої форми саден правого та лівого плеча, живота. Вказані вище тілесні ушкодження могли виникнути від дії твердого тупогранного предмету. Строку події 26.05.2016 р. вказані тілесні ушкодження відповідають, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності.

Суд дає критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_16 , оскільки з відеозапису вилученого з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_5 та приєднаного до справи у якості речового доказу видно як ОСОБА_14 , у процесі сварки, наніс ОСОБА_5 вилами по одому колючому удару в праве та ліве плече, а також у живіт. Також чітко видно, як обвинувачений підбіг до ОСОБА_4 та замахнувся на нього вилами для нанесення неколючого удару. Після цього чути звук удару, телефон впав на землю, і хоча продовжував працювати, однак відображення подальших подій не видно, є тільки чіткий звук події, так як об`єктив камери не направлявся на учасників конфлікту.

Таким чином, суд надає перевагу показанням потерпілих, які були надані суду чітко, послідовно, не суперечили один одному, були підтверджені письмовими доказами по справі та відеозаписом, на якому зафіксовано подію конфлікту між сторонами.

Оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, які повністю узгоджуються між собою і не суперечать один одному, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України по кваліфікуючій ознаці умисне легке тілесне ушкодження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України по кваліфікуючій ознаці умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Разом з тим суд враховує обставини за яких обвинуваченим було вчинено злочини. Конфлікт виник на ґрунті земельного спору, який існує між сім`ями ОСОБА_17 та ОСОБА_13 . ОСОБА_17 скосили на спірній ділянці траву, а ОСОБА_13 , того ж дня намагався її забрати, вважаючи їхні дії неправомірними. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , також вважаючи дії ОСОБА_13 неправомірним, намагалися перешкодити йому це зробити. При цьому, замість того щоб вирішувати спір у встановленому законом порядку, ОСОБА_9 почав фізично перешкоджати ОСОБА_13 вантажити траву на причіп, скидав її із причепа, вступав у фізичний контакт із обвинуваченим, торкався його тіла, наступав на нього. Всі учасники конфлікту, включаючи свідків застосовували ненормативну лексику, виражалися нецензурними словами на адресу протилежної сторони. Із приєднаного до справи відеозапису, який суд визнає належним та допустимим доказом, так як відеозйомка проводилася відкрито, видно що ОСОБА_13 наносив легкі колючі удари вилами потерпілому ОСОБА_9 після того, як той неодноразово наступав на нього, чим фактично провокував його до протиправних дій.
Потерпілий ОСОБА_10 , хоч особисто і не торкався обвинуваченого, але постійно провокував його словесно, звертався до нього у грубій формі, із використанням нецензурних висловів, підходив до нього дуже близько менше двох кроків - із включеним у режим зйомки мобільним телефоном, який демонстративно направляв на нього та підбурював вчинити відносно них насильницькі дії, словами на кшталт: « ОСОБА_18 », а коли помітив, що ОСОБА_13 починає втрачати самовладання і нервувати збуджено вигукнув до ОСОБА_9 , який був безпосередньо біля обвинуваченого: «пішло, пішло, пішло», маючи на увазі, що той від збудження втрачає контроль над собою, що видно із відеозапису.
У обвинувальному акті зазначено, що кримінальні правопорушення були вчинені ОСОБА_13 25.05.2016 року. Однак під час розгляду справи, із пояснень сторін та документів було встановлено, що подія мала місце 26.05.2016 р.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, є особою похилого віку, злочини ним були вчинені під впливом неправомірних та аморальних дій потерпілих; обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
Згідно п. 8 цієї ж постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК . При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
За правилами статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставини, особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку потерпілих, яка передувала вчиненню злочинів, суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу.
Потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 13700 грв. та моральної шкоди у розмірі 6000 грв. Суд вважає, що цей позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.
Згідно змісту ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода завдана особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд встановив, що діями обвинуваченого потерпілому дійсно була завдана моральна шкода, яка полягає у його стражданнях та переживаннях за своє здоров`я, у перенесенні фізичного болю викликаного закритим переломом першого пальця правої кисті, як під час нанесення тілесного ушкодження, так і під час лікування, що тривало протягом трьох тижнів. Це потягло за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та позбавило його можливості повноцінно працювати і заробляти кошти для утримання сім`ї.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, керуючись принципом розумності та справедливості при вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд вважає, що 2000 грв. буде адекватною компенсацією потерпілому за моральну шкоду заподіяну неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 .
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під час розгляду справи цивільний позивач ОСОБА_10 пояснив, що телефон розбитий Шеметом під час вчинення злочину є власністю його брата ОСОБА_19 . Повноважень на звернення в суд з цивільним позовом брат йому не давав.
Отже заявлений цивільний позов задоволенню не підлягає, так як майно ОСОБА_10 пошкоджено не було. Відмова у позові не позбавляє ОСОБА_9 звертатися до суду із аналогічним позовом після набрання цим вироком законної сили.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу:

за ч. 1 ст. 125 КК України у у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п`ятсот десять гривень);
за ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (одна тисяча сімсот гривень).

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (одна тисяча сімсот гривень).

Речовий доказ диск з відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_8 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 дві тисячі гривень моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1