Провадження № 1-кс/744/50/2017
Єдиний унікальний № 739/545/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 року суддя Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області у режимі відеоконференції з Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області письмову заяву про самовідвід судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000493 щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новгород-Сіверський Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за відомостями обвинувального акту раніше судимого:

1.17 січня 2001 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. 94 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років;

2.13 листопада 2013 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:
До Семенівського районного суду Чернігівської області з Апеляційного суду Чернігівської області для вирішення по суті надійшла заява судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України. Заява умотивована тим, що суддя висловлює певні погляди на неможливість участі у кримінальному провадженні через те, що ним скеровувалися до місцевого відділення поліції щодо обвинуваченого матеріали справ про адміністративне правопорушення, адже у діяннях останнього за ступенем суспільної небезпечності описаних поліцією діянь убачалися певні ознаки злочинів.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали судового провадження за заявою про самовідвід та матеріали кримінального провадження, вислухавши думки прокурора, представника потерпілої, захисника, обвинуваченого, які всі заперечили проти самовідводу судді, суддя вважає за необхідне вирішити заяву за наступних обставин.

За змістом ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

За матеріалами заяви та відомостями кримінального провадження з`ясовано, що суддя Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 не підпадає під ознаки осіб, наведених у перелічених вище пунктах 1-3, 5 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, слід зауважити, що суддя не має у кримінальному провадженні процесуально статусу заявника з огляду на приписи ст. 477 Кримінального процесуального кодексу України щодо кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення.

В тож же час, доводи заяви про самовідвід зводяться здебільшого до інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, тобто до правил, окреслених у п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України, відносно яких слід зауважити про таке.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, яка в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає застосуванню судами України як джерело права, і зокрема, на правові позиції, наведені Європейським судом з прав людини у рішенні «Мироненко і Мартенко проти України», наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у визначеній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (поряд з наведеним, див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

За результатами аналізу ситуації з самовідводом судді ОСОБА_7 за суб`єктивним критерієм за наявними матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що суддя ОСОБА_7 не висловлював та не зазначав письмово аніяких конкретних переконань про винуватість чи не винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів чи адміністративних правопорушень, кінцевих судових рішень із цього приводу не ухвалював. Натомість констатована ним за правилами ст. 253 Кодексу України про адміністративні правопорушення тільки наявність окремих ознак кримінальних правопорушень у діяннях обвинуваченого, зважаючи на подані поліцією матеріали (ознаками злочину відповідно до ч. 2 ст. 1 та ч. 1 ст. 11 Кримінального кодексу України, вважаються: суспільна небезпечність, протиправність, винність, наявність суб`єкта та караність), а не складу злочину чи адміністративного правопорушення, що враховується при ухваленні вироку або винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення (виходячи з вимог ч. 1 ст. 2 Кримінального кодексу України склад злочину характеризується наявністю об`єкта, суб`єкта, суб`єктивної та об`єктивної сторін кримінально караного діяння), не може свідчити про визначені оцінки суддею діянь обвинуваченого на предмет присутності вини у вчиненні протиправного діяння.

За наслідками розгляду самовідводу судді ОСОБА_7 за об`єктивним критерієм виявлено, що учасники судового провадження вочевидь довіряють даному судді, адже у судовому засіданні всі вони висловили однозначні заперечення проти заявленого самовідводу, й про будь-які сумніви у безсторонності судді ОСОБА_7 не повідомили.

Більш того, з поведінки учасників судового провадження видно, що вони сприймають суддю ОСОБА_7 як легітимного представника судової влади.

За таких обставин, правові підстави для задоволення самовідводу судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Кримінального процесуального кодексу України, суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 про самовідвід відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1