Справа № 592/1247/17
Провадження № 1-кс/592/609/17

У Х В А Л А
03 лютого 2017 року м.Суми
Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого Св Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
Клопотання обгрунтоване тим, що 31.01.2017р. , близько 0 08год. , в Суми на вул. Прокоф`єва поблизу будинку 19 , під час руху автомобілю «Рута 22 Инва СПГ» під керуванням ОСОБА_6 відбулося випадіння пасажира ОСОБА_7 , в наслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.
У ході проведення огляду 31.01.2017р. з місця дорожньо-транспортної події тимчасово вилучено зазначений автомобіль, на якому залишилися сліди вчинення кримінального правопорушення у вигляді потертостей пилебрудового нашарування на задніх бічних дверях та поряд з ними.
З метою встановлення істини по справі необхідно додаткове дослідження даного автомобіля з залученням спеціалістів, та проведення експертизи технічного стану автомобіля, авто технічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи, для чого необхідне його збереження без доступу сторонніх осіб , що може вплинути на об`єктівність проведення досліджень , необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль та збереження його на території Сумського ВП (м.Суми) ГУНП в Сумській області.
Слідчий суддя, заслухавши слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого було подано клопотання, відмовляє в задоволенні клопотання з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як зазначено в клопотанні слідчого, метою накладення арешту на майно є збереження речового доказу.
Однак, матеріали клопотання не містять у собі даних, що вилучений автомобіль «Рута 22 Инва СПГ» є речовим доказом кримінального правопорушення (злочину), та що його визнано на підставі відповідного процесуального документу чи знаряддям злочину, чи речовим доказом.
На даний час ні водій ОСОБА_6 , ні власник транспортного засобу ОСОБА_5 ніякого процесуального статутусу не мають.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Із урахуванням викладеного слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність внесеного клопотання та необхідність відмови у задоволенні даного клопотання слідчого, як такого, що не доведено необхідності арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 171, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1