Справа № 444/2394/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/191/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 444/2394/16-к про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Купичволя Жовківського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 та її представника-адвоката ОСОБА_11 ,

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки та покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.1, п.2, п.3 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254 VI від 14.04.2009). Запобіжний захід - домашній арешт залишено ОСОБА_7 без зміни до вступу вироку в законну силу. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винними у тому, що він близько 19 год. 00 хв. 29 вересня 2016 року, керуючи автомобілем марки «МАЗ-503А», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись таким польовою дорогою, що між смт. Куликів та с. Перемивки Жовківського району Львівської області, при проїзді її ділянки в районі розташування бетонної електроопори № 59, розміщеної на віддалі 950 м до магістральної автодороги Львів - Рава-Руська, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 (в частині визначення термінів «безпечна дистанція», «безпечний інтервал», «безпечна швидкість», «перешкода для руху»); Р.2 п.2.1 а), п.2.3 б),д), 2.9 а); Р.12 п.12.1, п.12.3; Р.13 п.13.1, п.13.3 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не урахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при наближенні до колісного трактора марки «МТЗ-80» без реєстраційного номера та напівпричепа марки «НТС 6», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у попутному йому напрямку, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди із дотриманням безпечних інтервалів, відтак не вибрав до нього безпечної дистанції, що призвело до створення аварійної обстановки і, як наслідок, до зіткнення із вказаними колісним трактором марки «МТЗ-80» без реєстраційного номера та напівпричепа марки «НТС 6», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », та подальшого перекидання останнього, внаслідок чого ОСОБА_12 загинув на місці пригоди.
На вирок суду прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та зміни до неї, в яких просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування апеляційної скарги з врахуванням змін до неї прокурор покликається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд звільняючи ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України врахував лише характеризуючі обставини щодо особи обвинуваченого, які не є підставами для застосування ст. 75 КК України. Не зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, який обвинуваченим вчинений у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, при призначенні покарання, тяжкість наслідків, які настали, а також те, що обвинувачений неодноразово судимий, суд безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. З метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів йому слід призначити покарання у межах санкції статті, яке він відбуватиме реально. Підстав для застосування ст. 75 КК України не має, а тому судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягає застосуванню, чим суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК Українив апеляційній скарзі не оспорюються.

Щодо апеляційної скарги прокурора, у якій він ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку із невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Покликаючись на невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі, разом із тим, ставить питання про призначення ОСОБА_7 того ж виду і розміру покарання (як основного, так і додаткового), яке призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції тобто по суті не заперечує його.
Доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Колегія суддів вважає, що покарання за скоєний злочин призначено ОСОБА_7 в межах санкції кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене, і з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою ОСОБА_10 , потерпіла просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки він надає їй матеріальну допомогу по господарству, а також в утриманні її чотирьох неповнолітніх дітей, і в разі реального позбавлення обвинуваченого волі, вона втратить можливість отримання від обвинуваченого реальної допомоги.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вірно врахував обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі, обґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також врахував дані щодо особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання; наявність обтяжуючої покарання обставини, на яку покликається прокурор в апеляційній скарзі скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції врахував і позицію потерпілої при призначенні ОСОБА_7 покарання.

За таких обставин, призначене обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин відповідає вимогам закону.

З врахуванням наведених вище обставин, призначивши обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі, суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням, в умовах постійного контролю за його поведінкою на протязі встановленого судом іспитового строку у максимальному розмірі 3 роки.

З таким висновком погоджується і колегія суддів. Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, приймаючи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини справи, в тому числі, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин та особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність правових підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4