Номер провадження: 11-кп/785/929/17
Номер справи місцевого суду: 500/3069/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003848 від 23.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, -

встановив:
01.06.2017 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003848 від 23.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2017 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.42 КПК України, а саме досудовим розслідуванням було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог КПК України, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду є необґрунтованими, оскільки суд фактично не здійснивши проведення підготовчого засідання, видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення за скаргою ОСОБА_8 на дії слідчого, які полягали у відмові в наданні перекладу матеріалів кримінального провадження після їх відкриття, на підставі чого прийняв рішення про повернення обвинувального акту.

Крім того, прокурор зазначає, що суд не прийняв до уваги анкетні дані про особу ОСОБА_8 , який ввів суд в оману щодо не володіння ним українською мовою, та який є громадянином України, українцем, навчався в ЗОШ м. Ізмаїл та був раніше судимий вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 30.01.2015 року без залучення перекладача, а також перебуваючи 6 місяців під вартою, ОСОБА_8 особисто писав заяви щодо граматичних помилок, допущених слідчим суддею в ухвалах. Також на звернення учасників процесу до ОСОБА_8 українською мовою, він надавав їм усні відповіді, що підтверджується звукозаписами судових засідань та свідчить про те, що обвинувачений на достатньому рівні володіє українською мовою.

Прокурором зазначено, що судом не дотримано вимог ст.ст. 314, 315 КПК України та не заслухано учасників процесу та не з`ясовано їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, а також не розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим у скоєнні в особливо тяжкого злочину розбійного нападу, в результаті чого останні були звільнені з-під варти.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п.7 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт також має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції визнав єдиною підставою для повернення обвинувального акту допущені органом досудового розслідування порушення вимог п.18 ч.3 ст.42 КПК України, а саме - порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на користування рідною мовою та отримання процесуальних документів у перекладі на мову, яку він розуміє.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік вимог, яким повинен відповідати обвинувальний акт як процесуальний документ, встановлений статтею 291 КПК України, у зв`язку з чим підставою для повернення обвинувального акту прокурору може бути лише його невідповідність вимогам цієї норми.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування після складення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування були відкриті матеріали кримінального провадження у відповідності до вимог ст.290 КПК України.

Зокрема, до матеріалів кримінального провадження долучені розписки обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , який здійснював захист ОСОБА_8 , про отримання копій обвинувального акту з додатками, а також акт відмови підозрюваного ОСОБА_8 від отримання копій обвинувального акту, складений прокурором в присутності двох понятих.

Крім того, до матеріалів кримінального провадження долучена копія постанови слідчого від 30.05.2017 року про відмову в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_8 про надання йому перекладача, яка мотивована тим, що ОСОБА_8 є громадянином України, навчався у Загальноосвітній вечірній школі м. Ізмаїла ІІ-ІІІ ступенів, є атестованим за предметом "українська мова та література", у зв`язку з чим його клопотання містить ознаки затягування досудового розслідування. Також у постанові зазначено, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування жодного разу не заявляв клопотання про залучення перекладача.

Незважаючи на це, у своїй ухвалі зазначив, що факт навчання ОСОБА_8 у школі та його атестація за предметом "українська мова та література" не свідчать про володіння ним українською мовою, оскільки він був відрахований з 9 класу. При цьому жодних доводів з приводу того, як саме відрахування з 9 класу за наявності атестації за предметом "українська мова та література" може свідчити про те, що ОСОБА_8 не володіє мовою здійснення кримінального провадження, суд у своїй ухвалі не зазначив.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що сам факт ненадання органом досудового розслідування перекладача підозрюваному ОСОБА_8 під час відкриття матеріалів кримінального провадження не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Вищевказані посилання суду першої інстанції підлягають виключенню з оскаржуваної ухвали.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені інші обставини, які унеможливлювали призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але на які районний суд не звернув уваги, та, приймаючи рішення про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, не зазначив в своїй ухвалі.

Як убачається з обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, зокрема на висновки судово-медичних експертиз, що суперечить вимогамч.4 ст.291 КПК України, що є недопустимим.

Крім того, обвинувальний акт містить посилання на особу, яка спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 готувалась до вчинення злочину та прибула на місце його вчинення, однак відмовилась від його вчинення до початку реалізації спільної злочинної домовленості, - ОСОБА_12 , однак останній не значиться у обвинувальному акті як обвинувачений. Таке посилання на особу є також недопустимим.

Наведені порушення свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, ст.9 ч.6, ст.ст. 21, 22, ч.4 ст.291, ст.337 КПК України, визнаються апеляційним судом істотними порушеннями вимог КПК України, які фактично нівелюють принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а з урахуванням положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставами для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Також апеляційний суд звертає увагу на істотні порушення вимог КПК України, які полягають у нерозгляді судом клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Розділом ІІ, зокрема ст.186 КПК України встановлено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.06.2017 року, тобто до початку підготовчого судового засідання, до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшли клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Незважаючи на положення ч.3 ст.315 та ст.186 КПК України, судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання від 16.06.2017 року вказані клопотання прокурора не розглядались, думка учасників судового провадження щодо даних клопотань не заслуховувалась, рішення по суті цих клопотань не приймалось.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу - змінити.

Керуючись ст.ст. 291, 376, 404, 405, 407, 408, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003848 від 23.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - змінити, доповнивши мотивувальну частину недоліками обвинувального акту, встановленими в судовому засіданні апеляційного суду, та виключивши посилання суду першої інстанції на невідповідність обвинувального акту вимогам ст.42 КПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4