Справа № 535/859/16-к
Провадження № 1-кп/535/75/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2016 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Котельва кримінальне провадження за № 0000305 від 09 серпня 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженки с. Назаренки, Котелевського району, Полтавської області, українки, громадянки України, маючої середню освіту, вдові, пенсіонерці, на утриманні неповнолітніх дітей не маючій, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України;

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачена ОСОБА_4 , 08 серпня 2016 року у післяобідній близько до вечірнього часу, перебуваючи в АДРЕСА_2 поряд з домогосподарством ОСОБА_6 , умисно, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_6 , нанесла останній удар кулаком, в передню частину голови. Потім, схопивши ОСОБА_6 за волосся та поваливши на землю нанесла декілька ударів в обличчя, також, в процесі бійки знаходячись зверху ОСОБА_6 та піднімаючи голову потерпілої за волосся вдарила головою об землю та ударила в обличчя. У результаті вищевказаних дій ОСОБА_4 , спричинила потерпілій ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (злочину) визнала частково, в своїх поясненнях суду фактично підтвердила час, місце та обставини, що сталися між нею та потерпілою. Зазначивши суду, що дійсно наносила удари по обличчю ОСОБА_6 , вказавши в своїх поясненнях, що падала на землю разом з ОСОБА_6 можливо тягла за волосся, і вдарила головою об землю, бо була метушня. При цьому, зазначила суду, що на її думку вона не могла нанести їй такі тілесні ушкодження, які були видимі в неї на обличчі.

Однак крім часткового визнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 , винність обвинуваченої у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення (злочину) при обставинах, викладених вище в вироку, стверджена поясненнями потерпілої та свідків обвинувачення, зокрема: поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , котра під час судового слідства пояснила суду, що 08 серпня 2016 року у вечірній час її побила ОСОБА_4 , яка наносила їй удари по обличчю руками і ногами, тягала її за волосся, і декілька разів ударила головою об землю коли вони лежали на землі. Потім їх відтягував сусід ОСОБА_7 , який в подальшому приходив справлятися про її самопочуття та бачив її побиту. Показаннями свідка ОСОБА_8 , котрий під час судового слідства пояснив суду, що дійсно 08.08.2016 року на прохання сусідки ОСОБА_9 , у вечірній час рознімав ОСОБА_4 , яка била ОСОБА_6 , руками та тягала її за волосся, вони знаходилися на землі, і він допомагав підвестися ОСОБА_6 . В подальшому через деякий час бачив її дуже побитою. Показаннями свідка ОСОБА_9 , котра під час судового слідства пояснила суду, що 08.08.2016 року, дійсно ОСОБА_4 сварилася з ОСОБА_6 та била її руками повалвши на землю, а ОСОБА_6 дуже кричала. Вона вимушена була позвати на допомогу сусіда ОСОБА_8 . Показаннями свідка ОСОБА_10 , котра під час судового слідства пояснила суду, що бачила ОСОБА_6 на наступний день після того, як її побила ОСОБА_4 , то в ОСОБА_6 , було дуже побите обличчя.

Крім вище викладеного вина обвинуваченої в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у потерпілої підтверджується дослідженими та оголошеними в ході судового слідства доказами: змістом висновку судово-медичної експертизи № 1230 від 15 серпня 2016 року, проведеної експертом Обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської облдержадміністрації відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: гематоми м`яких тканин обличчя з субкон`юктивальними крововиливами, яке утворилося від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, чи будь який інший предмет з подібною характеристикою, вірогідніше за все, від декілька кратної дії травмуючого фактору, тобто не характерне для утворення при падінні та можливі в строк і за обставин, на які посилається підекспертна і кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 р.); даними викладеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2016 року та фото таблицями до нього де потерпіла ОСОБА_6 , на манекені показувала та розповідала, як обвинувачена її била; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1311 від 25 серпня 2016 року, в якому чітко зазначено експертом, що покази потерпілої ОСОБА_6 дані нею 16.08.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за її участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_6 ; даними викладеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2016 року та фото таблицею до нього де свідок ОСОБА_9 , на манекені показувала та розповідала, як обвинувачена била потерпілу; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1312 від 25 серпня 2016 року, в якому чітко зазначено експертом, що покази свідка ОСОБА_9 дані нею 16.08.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за її участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи та додаткової даним судово-медичної експертизи ОСОБА_6 .
Отже наведене свідчить, що об`єктивні дослідження тілесних ушкоджень судово-медичним експертом виявлених у потерпілої, які їй були нанесені обвинуваченою, узгоджуються з поясненнями потерпілої та свідка між собою.

Аналіз показань, даних свідками захисту в ході судового слідства приводить суд до переконання, що свідки захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки дані особи не були прямими свідками побиття обвинуваченою потерпілої, а вказували в своїх поясненнях лише на позитивність особи обвинуваченої. Тому їх показання не спростовують того, що саме 08 серпня 2016 року, перебуваючи в селі Глобівка поряд з домогосподарством ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , побила ОСОБА_6 завдавши останній легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Пояснення обвинуваченої ОСОБА_4 про те, що вона не могла нанести такі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , викликають у суду сумніви щодо їх достовірності та правдивості, бо вони об`єктивно нічим не підтверджені, ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних твердженнях і скоріше дані обвинуваченою ОСОБА_4 , з метою уникнути кримінального покарання, і якимось чином вигородити саму себе.

Крім цього, суд даючи оцінку показанням обвинуваченої, потерпілої та свідкам обвинувачення виходить, з того, що потерпіла і свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за завідомо неправдиві показання, а обвинувачена не попереджається, що дає їй можливість уникаючи відповідальності говорити суду неправду.

Суд вважає, що посилання захисника ОСОБА_5 , про те що слідчі та прокурор порушували права обвинуваченої на захист проводивши по вище зазначеному провадженню слідчі дії з порушенням норм кримінального процесу, є необґрунтованими, оскільки посадові особи поліції та прокуратури, які здійснювали слідчо-оперативну роботу, проводили досудове слідство та процесуальне керівництво та надавали дані матеріали кримінального провадження до суду, діяли в силу своєї компетентності та службових обов`язків, тому вони несуть відповідальність за здійснені ними процесуальні дії, а доказів про оскарження їх рішень в установленому законом порядку або їх недійсність на момент розгляду справи, суду не надано, як і не встановлено в ході судового слідства.

Суд системно допитавши обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши норми кримінального закону, вважає, що винуватість ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за встановлених вище у вироку обставин, які також підтверджуються показаннями наданими самою обвинуваченою, що є процесуальним джерелом доказів, і знайшли своє підтвердження безпосередньо у судовому засіданні.

Суд зазначає, що згідно пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №16437/04) визначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд дійшов висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 , винна в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) невеликої тяжкості, за вище вказаних обставин, а саме в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у потерпілої ОСОБА_6 , і кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення (злочин) за ч.2 ст. 185 КК України є закінченими з моменту заподіяння потерпілій ОСОБА_6 , легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що обвинувачена ОСОБА_4 , фактично і вчинила.

При призначенні покарання обвинуваченій суд виходить, із вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної обумовлену тим, що вона раніше не судима, має пенсійний вік, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає відсутність будь-яких тяжких наслідків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 67 КК України, органами досудового слідства та судом не виявлено.

Прокурор під час судових дебатів зазначив про необхідність застосування до обвинуваченої обтяжуючої покарання обставину вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд дійшов висновку, що державний обвинувач прокурор необґрунтовано вказує на необхідність визначення обвинуваченій ОСОБА_4 , обтяжуючу обставину, як вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий висновок прокурора нічим об`єктивно не підтверджений (висновок експертизи або спеціаліста на стан алкогольного сп`яніння відсутній), а свідки не є тими особами, які мають спеціальні знання та є фахівцями в галузі наркології. В ході судового слідства беззаперечних доказів, що обвинувачена на час вчинення кримінального правопорушення була, саме в стані алкогольного сп`яніння не знайшло свого підтвердження, згідно змісту вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням вище вказаної пом`якшуючої обставини та за відсутності обтяжуючих обставин покарання, суд вважає за справедливе обрати обвинуваченій ОСОБА_4 , покарання у виді штрафу, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 , в теперішній час не являється надзвичайно небезпечною особою і її перевиховання можливе без ізоляції (арешту) від суспільства. Інша міра покарання враховуючи санкцію ч.2 ст. 125 КК України особу обвинуваченої, а саме наявність пенсійного віку, не може бути призначена відповідно до вимог ч. 3 ст. 56, ч. 3 ст. 57 та ч. 3 ст. 61 КК України.

Таке покарання на думку суду, буде справедливим, співмірним та домірним вчиненому обвинуваченою кримінальному правопорушенню (злочину), необхідне і достатнє для виправлення і соціальної реабілітації обвинуваченої ОСОБА_4 , а також попереджатиме і запобігатиме вчиненню обвинуваченою нових злочинів і в повній мірі відповідатиме меті кримінального покарання.

По даному кримінальному провадженню органами досудового слідства арешт на майно не накладався, речові докази та процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_4 не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 376, КПК України, суд;-
З А С У Д И В :
Обвинувачену ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання: по ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Вирок може бути оскаржений через Котелевський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засудженому який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Обвинуваченій та прокурору вирок вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити, обвинуваченій, потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя