ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
неодноразово судимого, останній раз вироком
Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня
2013 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі
ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді
позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ч. 4
ст. 70 КК України вирок Дніпровського районного суду
м. Києва від 02 вересня 2013 року за ч. 1 ст. 176 КК України
до позбавлення волі на строк два роки, із звільненням від
відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75
КК України з іспитовим строком тривалістю два роки
прийнято рішення виконувати самостійно; звільнений
14 січня 2016 року по відбуттю строку покарання,
У касаційній скарзі захисником викладено вимогу про зміну судових рішень, постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 , та пом`якшення покарання останньому із застосуванням положень ст. 69 КК України, так як вважає призначене покарання в межах санкції статті є невідповідним внаслідок надмірної суворості із врахуванням незадовільного стану здоров`я засудженого та того факту, що після набранням вироку законної сили останній вину визнав повністю та щиро розкаявся.
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 29 серпня 2016 року до 02 грудня 2016 року із розрахунку один день попреднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Вироком суду також вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
29 серпня 2016 року, приблизно о 13-ій год. 50 хв., ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні торгівельного кіоску «Київ хліб», що по вул. Драйзера, 10, у м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливою метою, підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та вихопив з гаманця, якого вона тримала у руках, 200 грн, з якими зник з місця вчинення злочину, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого

2017 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирок суду від 02 грудня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 змінено в частині обчислення строку покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 серпня 2016 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення, що відповідає двом дням позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та витребуванні матеріалів кримінального провадження, що є підставою, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, для відмови у відкритті провадження.
Висновки суду про винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок суворості є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене особі покарання має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є тяжким, дані про особу засудженого, незадовільний стан здоров`я та який раніше притягувавсядо кримінальної відповідальності, й через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив аналогічний корисливий злочин. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено. У звязку з чим суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення йому покарання в межах санкції статті.
Отже, підстав вважати призначене покарання невідповідним тяжкості вчиненого та особі засудженого внаслідок суворості суд не вбачає.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданої до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3