Провадження № 1-кс/201/9551/2016
УХВАЛА
Іменем України
07 грудня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області щодо не внесення відомостей до ЄРДР, зобов`язання уповноваженої особи Прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 04.11.2016 про вчинення кримінального правопорушення суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 за ознаками ст.ст. 366, 375 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області щодо не внесення відомостей до ЄРДР, зобов`язання уповноваженої особи Прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 04.11.2016 про вчинення кримінального правопорушення суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 за ознаками ст.ст. 366, 375 КК України.
В обґрунтування скарги зазначив, що 04.11.2016 він в порядку ст. 214 КПК України, звернувся до прокуратури Дніпропетровської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 . Відомості за даною заявою не внесені до ЄРДР. Тому просить скаргу задовольнити.
Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти скарги заперечував, відзначивши, що дані відомості не підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки заява не містить відомостей про злочин та зводиться фактично із не згодою з рішенням суду. Тому просив відмовити у задоволенні скарги.
Вислухавши думку заявника, прокурора, дослідивши матеріали скарги, приходжу до такого висновку.
В матеріалах скарги міститься заява ОСОБА_3 від 04.11.2016 до Прокуратури Дніпропетровської області, в якій вказано, що рішенням судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 03.12.2015 у цивільній справі № 205/4767/14 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. До рішення суддею внесені завідомо недостовірні відомості про те, що судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника № DNPOR301510903 від 20.04.2012 ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 10 286,56 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 19.04.2014. Це не відповідає дійсності. Згідно вказаної заяви ОСОБА_9 роз`яснювалися лише умови кредитування, а не надавався споживчий кредит. Жодного документу, який підтверджує факт отримання ОСОБА_8 кредиту (видатковий касовий ордер тощо) суду не надався. Судді ОСОБА_5 про це було добре відомо, оскільки він, як представник відповідачів, надавав суду письмові заперечення, в яких вказував, що кредит ОСОБА_8 не видавався, а позивач жодного доказу на підтвердження цього не надав. Однак суддя ОСОБА_5 внесла до офіційного документу - судового рішення - завідомо недостовірні відомості про факт отримання цього кредиту, чим вчинила кримінальне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст.ст. 366, 375 КК України.
Листом від 14.11.2016 № 15-7244-16 прокурора Прокуратури Дніпропетровської області відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР за даною заявою, оскільки заява не містить ознак кримінального правопорушення, а доводи заявника зводиться до незгоди із рішенням суду, законність якого може бути перевірена у встановленому законом порядку.
Дійсно, згідно із ст. 214 чинного КПК України, після отримання кожної заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий чи прокурор зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення та протягом 24 годин внести відповідні відомості у ЄРДР та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 17.08.2012р. № 69, цей строк обчислюється з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність при поданні заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, та у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.

З огляду на викладене, відомості за заявою до ЄРДР вносяться лише за наявності в цій заяві обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, а також у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником, чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Стосовно доводів представників заявника про вчинений злочин суддею, зазначаю, що процесуальні дії судді при відправленні ним правосуддя не можуть свідчити про вчинення злочину. Можливі наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляді справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій.

Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.

Дане також випливає з аналізу положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.

Відповідно до ст. 6 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, з приводу розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.

Із заяви ОСОБА_3 вбачається, що він вважає, що суддя підлягає кримінальній відповідальності за невірне розуміння норм матеріального закону, що призвело до перевищення службових повноважень, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначаю, що виокремлюються види юридичної відповідальності суддів, застосування яких відбувається з огляду на особливий статус судді - дисциплінарну, адміністративну, кримінальну, конституційну та інші види відповідальності судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя.

В свою чергу, дисциплінарна відповідальність завжди пов`язана із невиконанням або неналежним виконанням трудових обов`язків, тобто порушенням трудової дисципліни.

Дисциплінарна відповідальність суддів як вид юридичної відповідальності полягає в накладенні на порушника суддівської дисципліни несприятливих позбавлень морального, матеріального та організаційного характеру і є одним із засобів забезпечення відповідності діяльності і поведінки суддів професійним стандартам (суддівської дисципліни).

Підставою дисциплінарної відповідальності для судді є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто винного, протиправного порушення службових обов`язків. Дисциплінарна відповідальність суддів є одним із засобів забезпечення виконання їх професійних (службових) обов`язків, а відтак суддівської дисципліни.

Статтею 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено (конкретизовано) коло підстав, за наявності яких суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, за: 1) умисне або внаслідок недбалості: а) незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості; б) незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; в) порушення засад гласності і відкритості судового процесу; г) порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; ґ) незабезпечення обвинуваченому права на захист, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу; д) порушення правил щодо відводу (самовідводу); 4) умисне або у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.

Законом встановлений певний індемнітет стосовно суддів на притягнення до дисциплінарної відповідальності скасування або зміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли порушення допущено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків (ч. 2 ст. 92 Закону).

Згідно зі ст. 94 Закону дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють Вища кваліфікаційна комісія суддів України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, а також Вища рада юстиції - щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України.

Водночас, оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР є гарантією відновлення права на початок досудового розслідування. У цьому випадку суддя слідчий здійснює захист права заявника, якому відмовлено у прийняття та реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення.

Слід відокремлювати заяви на ті, що містять в собі ознаки злочину та на ті, що не містять таких. При цьому виходити в такому випадку слід саме зі змісту поданої заяви.

Виходячи з ознак, притаманним кримінальному правопорушення та ознак , притаманним іншим правопорушенням, приходжу до висновку, що в заяві ОСОБА_3 , яку він розцінює як заяву про вчинений злочин, відсутні ознаки складу саме кримінального правопорушення. Відтак, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303 307, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області щодо не внесення відомостей до ЄРДР, зобов`язання уповноваженої особи Прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 04.11.2016 про вчинення кримінального правопорушення суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 за ознаками ст.ст. 366, 375 КК України відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 07 грудня 2016 року. Повний текст ухвали складений та проголошений 09 грудня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1