У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_5
суддів: ОСОБА_6., ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2016 року,

у с т а н о в и л а:

Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 серпня 2015 року, на підставі угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 засуджено за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України на два роки позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 19 жовтня 2015 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Луганської області на вказаний вирок місцевого суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Прокурор у своїй заяві стверджує про незаконність оспорюваного судового рішення касаційного суду та клопоче про його перегляд на підставі, передбаченій пунктом 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Зазначає, що нормою пункту 9 частини другої статті 52 КПК передбачено обов'язкову участь захисника у кримінальному провадженні у разі укладення угоди про визнання винуватості з моменту ініціювання такої угоди. Зважаючи на те, що суд першої інстанції затвердив таку угоду за відсутності захисника, суд апеляційної інстанції, на думку прокурора, мав би виправити цю помилку, однак він взагалі закрив апеляційне провадження, мотивуючи своє рішення наявністю визначених законом вичерпних підстав, з яких судове рішення даного виду може бути переглянуте в апеляційному порядку. Як вказує прокурор у заяві, касаційний суд також необґрунтовано відмовив у відкритті касаційного провадження, виходячи з того, що судові рішення оскаржено з не передбачених законом підстав.

З урахуванням наведених доводів просить постановлені у справі судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування неоднаковості правозастосування заявник надав копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року, якою скасовано вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції з мотивів порушення вимог процесуального закону про обов'язкову участь захисника у разі укладення угоди про визнання винуватості і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає, виходячи з такого.

Підстава, визначена пунктом 2 статті 445 КПК, може бути застосована для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, за наявності таких чинників у їх сукупності:

1) судом касаційної інстанції у різних справах (провадженнях) застосована одна й та сама норма (норми) чинного КПК;

2) при застосуванні такої норми (норм) касаційний суд припустився неоднакового (різного, відмінного) її застосування;

3) унаслідок застосування такої норми (норм) КПК судом касаційної інстанції ухвалено судові рішення, які є різними за своїм змістом.

Згідно з ухвалою касаційного суду, щодо якої заявник заперечує правильність правозастосування, висновок суду полягає в тому, що ухвала апеляційного суду про неможливість оскарження прокурором вироку місцевого суду у зв'язку з відсутністю підстав, визначених статтею 394 КПК, є правильним.

Натомість в ухвалі касаційного суду від 21 січня 2016 року встановлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог пункту 9 частини другої статті 52 КПК, що зумовило скасування судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у зазначених судових рішеннях не мало місце застосовування касаційним судом одних і тих самих норм процесуального закону, що свідчить про відсутність підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК.

Одночасно слід зауважити, що Верховним Судом України раніше було сформульовано правову позицію у постанові від 31 березня 2016 року в справі № 5-27кс16 стосовно повноважень прокурора на касаційне оскарження судових рішень, ухвалених на підставі угод.

Отже, заява прокурора є необґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити заступнику Генерального прокурора України у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7