Справа № 333/933/16-к
Провадження №1-в/333/204/16
УХВАЛА
Іменем України
01 березня 2016 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши заяву головного психіатра Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_7 про продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначеного місця реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:
24.02.2016 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява головного психіатра Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_7 про продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом відносно ОСОБА_8 .

В заяві зазначено, що ОСОБА_8 з 19.05.2015 року перебуває на стаціонарному лікуванні в КУ Обласна клінічна психіатрична лікарня ЗОР з приводу легкої розумової відсталості. 07.04.2014 р. скоїв правопорушення, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно. Притягався до кримінальної відповідальності згідно ч. 2 ст. 185 КК України. Згідно Ухвали Михайлівського районного суду від 03.09.2015 року були застосовані примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом. Також Рішенням Михайлівського районного суду від 28.10.2015 р. за правопорушення, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно, та придбання, носіння, зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, передбачене ст. 185 ч.2,3, ч.1 ст. 263 КК України, були застосовані примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом. 17.02.2016 року хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновками якої ОСОБА_8 страждає на легку розумову відсталість (помірно виражена дебільність), з порушеннями поведінки, та дійшла висновку, що на проведеному лікуванні психічний стан хворого залишається нестабільним. Мають місце порушення поведінки. Достатньої критики до хвороби та скоєного суспільно небезпечного діяння немає. У зв`язку з чим потребує продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом.

В судовому засіданні представник лікарні та лікар психіатр заяву підтримали та просили суд її задовольнити з підстав, викладених у цій заяві.

Прокурор та захисник проти задоволення заяви не заперечували.

Згідно ст. 512 КПК України участь ОСОБА_8 у судовому засіданні визнана судом необов`язковою.

Суд, заслухавши представника комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня», думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 з 19.05.2015 року перебуває на стаціонарному лікуванні в КУ Обласна клінічна психіатрична лікарня ЗОР з приводу легкої розумової відсталості.

07.04.2014 р. скоїв правопорушення, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно. Притягався до кримінальної відповідальності згідно ч. 2 ст. 185 КК України. Згідно Ухвали Михайлівського районного суду від

03.09.2015 року були застосовані примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом. Також Рішенням Михайлівського районного суду від 28.10.2015 р. за правопорушення, яке кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно, та придбання, носіння, зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, передбачене ст. 185 ч.2,3, ч.1 ст. 263 КК України, були застосовані примусові заходи медичного характеру у формі стаціонарного примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайним наглядом.

17.02.2016 року хворий був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновками якої ОСОБА_8 страждає на легку розумову відсталість (помірно виражена дебільність), з порушеннями поведінки, та дійшла висновку, що на проведеному лікуванні психічний стан хворого залишається нестабільним. Мають місце порушення поведінки. Достатньої критики до хвороби та скоєного суспільно небезпечного діяння немає. У зв`язку з чим потребує продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом.

Згідно ч.1 ст.95 КК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне заяву задовольнити та продовжити застосування примусової міри медичного характеру у формі госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом відносно ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.19, 22 Закону України Про психіатричну допомогу, ст.95 КК України, ст.ст.512, 514 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Заяву головного психіатра Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_7 про продовження примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом відносно ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити застосування примусової міри медичного характеру у формі госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом відносно ОСОБА_8 , 1979 р.н.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом семі днів з моменту її проголошення.

Суддя Комунарського районного
суду м. Запоріжжя ОСОБА_1