Номер провадження:1-кп/521/882/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Малиновського районного суду м. Одеси з Одеської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засідання прокурор Одеської обласної прокуратури просив суд призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Під час проведення підготовчого судового засідання, від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивуючи тим, що обвинувальний акт не відповідає діючому КПК України.

Обвинувачена підтримала клопотання свого захисника, також просила суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечив проти вказаного клопотання.

Вивчивши обвинувальний акт та приложені до нього матеріали, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Пункт 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підсудний Малиновському районному суду м. Одеси, підстав для закриття кримінального провадження за обвинувальним актом не має, проте обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України та встановлена невідповідність яка унеможливлює його призначення до судового розгляду.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України визначається, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В даному обвинувальному акті викладені лише частина фактичних обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якої обвинувачується остання.

У обвинувальному акту не вказані дії обвинуваченої у скоєні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, а саме, не вказане місце, час, спосіб вчинення злочину, мета обвинуваченої.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинуваченої, а тому доводи прокурора про відповідність обвинувальному акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.

Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що обвинувачена вчинила інкриміноване її кримінальні правопорушення, є безпідставним, оскільки обвинувачення останній висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки його вина не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Проте, прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих кримінальних правопорушень, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, що є недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального правопорушення.

В порушення п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

З наявних матеріалів вбачається, що прокуратурою Одеської області заявлений цивільний позов, але, обвинувачений вказаний цивільний позов належним чином не отримав, а також не отримав належним чином обвинувальний акт.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.177,183,186,194,314,315 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Повернути прокурору прокуратури Одеської області обвинувальний акт, для усунення вказаних недоліків, за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області на протязі 7 (сьомі) діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1