Справа № 536/1758/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Горлівка Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , освіта вища, не одруженого, має малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2016 року, приблизно між 23 годиною та 23 годиною 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля сільського клубу, розташованого по вулиці Центральній в селі Майбородівка Кременчуцького району, де зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_4 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ґрунті неприязних стосунків відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_5 умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_4 впав на землю.

Своїми діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забитої рани верхньої губи, синця та садна голови, закритого перелому кісток носу, струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1025 від 24.10.2016 року утворилися від ударної дії тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею контактування, якими не виключно могли бути кисті рук, зжаті в кулак, ноги взуті у взуття, або інші тверді предмети з подібними характеристиками, можливо у вказаний строк, про що свідчить їх характер та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вище описані тілесні ушкодження не характерні утворенню в результаті падіння на площину з висоти власного зросту, як з приданням тілу прискорення, так і без такого, про що свідчить механізм їх утворення. .

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 статті 125 КК України визнав повністю та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив так, як викладено вище в мотивувальній частині вироку, в скоєному щиро розкаявся та неодноразово вибачився перед потерпілим за свої дії. Після того, як він вдарив потерпілого ОСОБА_4 , у той вечір іншою особою йому самому було завдано проникаюче ножове поранення грудної клітки з пошкодженням лівої легені і діафрагми, черевної порожнини, у зв`язку з чим він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні і йому рекомендовано після виписки обмеження фізичних навантажень.

Фактичні обставини справи, як обвинуваченим, так ніким з інших учасників судового розгляду не оспорюються, а тому докази за згодою учасників судового розгляду не досліджувалися судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 статті 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією відповідно до статті 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого ОСОБА_4 , який наполягав на найсуворішому покаранні обвинуваченого та не вибачив його за скоєне та враховує стан здоров`я обвинуваченого в зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями, що підтверджується довідкою Кременчуцької ЦРЛ від 04 листопада 2016 року (а.п.22).

ОСОБА_5 раніше не був судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілого.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є повне визнання ним своєї вини та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує його покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), як і у справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини вказав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі Ізмайлов проти Росії (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд зазначив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

За таких обставин обвинуваченому ОСОБА_5 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів у виді обмеження волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі статті 75 КК України, зважаючи, що його виправлення можливе без реального відбування покарання.

У вказаному кримінальному провадженні прокурором в інтересах держави в особі Кременчуцької центральної районної лікарні заявлений цивільний позов до відповідача ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, в сумі 978 гривень 11 копійок.

Позов прокурора обґрунтований належними доказами, підтриманий позивачем та повністю визнаний у судовому засіданні відповідачем.

За таких обставин суд з підстав статті 1206 ЦК України позов прокурора задовольняє в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129,373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 125 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до статті 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позов прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Кременчуцької центральної районної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 , який потерпів від злочину, в сумі 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 11 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення учасниками судового провадження через Кременчуцький районний суд.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1