Справа № 676/3832/16-к
Провадження № 1-кп/676/376/16
УХВАЛА
18 листопада 2016 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченої ОСОБА_4 про відвід прокурора у кримінальному провадженні, внесеному 3 травня 2016 року до ЄРДР за № 0000836, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КК України,
в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про відвід прокурора у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КК України.

В обґрунтування заяви послалася на вимоги ст. 8, п. 4 ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 131-1, п. 16-1 Перехідних положень Конституції України, вважаючи, що прокурор не уповноважений підтримувати обвинувачення у формі приватного обвинувачення, за правилами якого здійснюється судове провадження. Тому, вважаючи цю обставину такою, що викликатиме сумнів в неупередженості прокурора, просила задоволити заяву про відвід на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 підтримав заяву про відвід. При цьому, зазначив, що вважає неправомірним перекваліфікацію слідчим діяння зі ст. 125 КК України, за якою було внесено відомості до ЄРДР, на ст. 126 КК України, хоча сам захисник підтвердив відсутність норми закону, яка б містила таку заборону.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти доводів відводу, оскільки наведені захистом обставини не є визначеними Законом підставами для відводу прокурора.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає, що заява про відвід прокурора задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є однією із засад судочинства, як визначено п. 4 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однак згідно з ч. 2 ст. 129 Конституції України Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Згідно з п. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює підтримання публічного обвинувачення в суді.

Пункт 16-1 Перехідних положень Конституції України не містить будь-яких положень щодо заборони участі прокурора у справах приватного обвинувачення.

Зміст публічного обвинувачення у законодавчій базі не закріплений. Однак, виходячи із системного аналізу чинного КПК України, вбачається, що у кримінальному процесуальному Законі поняття публічного обвинувачення включене в зміст поняття державного обвинувачення, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України як процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Прокурор же в силу наданих йому повноважень відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 36 КПК України має право підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, в ч. 3 ст. 36 КПК України чітко визначено, що участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених цим Кодексом (у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення).

Потерпілий відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції наділений правом підтримувати обвинувачення в суді лише у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення (а у справі, що підлягає розгляду, прокурор від обвинувачення не відмовився).

Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України однією із засад кримінального провадження визначена змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однак, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України сторонами кримінального провадження є: з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а у випадках, установлених цим Кодексом також потерпілий, його представник та законний представник; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

При цьому, про те, що потерпілий є окремим учасником кримінального провадження, який стає стороною обвинувачення лише в окремих випадках, передбачених КПК України , свідчить зміст п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України, з якого чітко вбачається, що сторони кримінального провадження та потерпілий є окремими учасниками кримінального провадження, тобто потерпілий є учасником, однак за загальним правилом не є стороною кримінального провадження.

На користь цієї позиції свідчить й той факт, що у Главі 3 КПК України «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження»: Параграф 1 названий «Суд і підсудність», Параграф 2 «Сторона обвинувачення» (прокурор, органи досудового розслідування та оперативні підрозділи), Параграф 3 «Сторона захисту». При цьому, параграф 4 «Потерпілий і його представник» виділений окремо, тобто не є складовою частиною параграфу, що стосується сторони обвинувачення.

І лише внаслідок системного аналізу норм КПК України можливо зробити висновок про те, що виключно в порядку ст. 338 та ст. 340 КПК України потерпілий може набути прав сторони обвинувачення (у разі зміни прокурором обвинувачення на менш тяжке або відмови прокурора від підтримання обвинувачення), що й становить окремий випадок, визначений у п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України, про який йшлося вище.

Таким чином, у випадку усунення прокурора від участі у кримінальному провадженні (за відсутності відмови прокурора від підтримання обвинувачення) буде порушено принцип змагальності сторін як однієї із засад кримінального провадження, що є неприпустимо.

При цьому, у вказаних обставинах судом не встановлено підстав для сумнівів у неупередженості прокурора, на які необґрунтовано посилається захисник, голослівно стверджуючи про упереджену і незаконну зміну кваліфікації діяння під час досудового розслідування.

Таким чином, наведені заявником мотиви для відводу не є визначеною п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України підставою для відводу прокурора: захистом не доведено, а судом не встановлено, що існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора в цьому кримінальному провадженні. Інших підстав для відводу заявником не наведено, судом не здобуто.

Посилання ж на п. 2 ч. 1 ст. 77 КПК України як на підставу відводу прокурора у цьому провадженні є необґрунтованими, оскільки прокурор не брав участі у цьому провадженні як інша процесуальна особа.

На підставі викладеного вище, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 129, ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, п. п. 3, 19, 25 ч. 1 ст. 3, п. 15 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 2, 3 ст. 36, п. 4 ч. 3 ст. 56, ст.ст. 77, 81 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви обвинуваченої ОСОБА_4 про відвід прокурора у цьому провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, окремому оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення першої інстанції у цьому провадженні.

Копію ухвали вручити стороні захисту.

Суддя ОСОБА_6 -Годлевська