АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. №11сс/778/606/16 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 21 жовтня 2016року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року, якою в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 70000793 накладено арешт на автомобіль «Volkswagens Passat CC», державний номер НОМЕР_1 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

адвокат ОСОБА_7 - ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 .
Як вбачається з матеріалів провадження, представник цивільного позивача ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №70000793 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.388 КК України за фактом викрадення автомобілю «VolksWagen Passat СС» з подальшим розкомплектуванням звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Volkswagens Passat СС», державний номер НОМЕР_1 з підстав забезпечення заявленого у справі цивільного позову.

В обгрунтування клопотання зазначив, що вказаним злочином ОСОБА_11 завдано шкоду на загальну суму 447188,55 грн. ОСОБА_9 слідчим визнано цивільним позивачем. В матеріалах кримінального провадження наявні відомості про те, що вилучений під час обшуку у свідка ОСОБА_12 автомобіль «VolksWagen Passat CC», державний номер НОМЕР_1 , який по документам належить ОСОБА_7 - є викраденим автомобілем у ОСОБА_11 .Допитаний свідок ОСОБА_13 , який був начебто попереднім власником спірного автомобілю, повідомив, що невідомі особи шахрайським шляхом попросили його підписати документи на вищезазначений автомобіль у нотаріуса. Хоча насправді він не був ніколи власником автомобілю та ніколи не бачив цей транспортний засіб. В подальшому з`ясувалося, що від імені ОСОБА_13 невідомими було взято кредит в банку під заставу автомобіля «VolksWagen Passat СС», державний номер НОМЕР_2 , який в подальшому було перереєстроване за ОСОБА_7 .

Посилаючись на те, що викрадений у ОСОБА_11 автомобіль був перекуплений ОСОБА_14 ; частина кузова та агрегатів з викраденого автомобіля знаходиться на автомобілі марки «Volkswagen Passat «СС», ідентифікаційним номером кузова « НОМЕР_3 », державний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_7 ; той факт, що автомобіль на теперішній час є заставним майном в банку, а також з метою забезпечення позову, просив накласти на автомобіль «Volkswagens Passat СС», державний номер НОМЕР_1 арешт і передати ОСОБА_11 на відповідальне зберігання на підставі п.4 ч.5 ст.173 КПК України.

В проваджені СУ ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №70000793 за ч.3 ст.185; ч.2 ст.289, ч,2 ст.388 КК України за фактом викрадення автомобілю «VolksWagen Passat СС» та речей ОСОБА_11 .

Постановою слідчого від 28.09.2016 року ОСОБА_11 визнано цивільним позивачем.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_11 частково, слідчий суддя, з метою забезпечення цивільного позову, досягнення завдань кримінального провадження, а також з урахуванням обставин справи, прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на даний транспортний засіб, встановлення заборони на розпорядження та користування арештованим майном будь-якій особі.

Разом з тим, слідчий суддя відхилив вимоги клопотання в частині передачі автомобіля «Volkswagens Passat CC», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 на відповідальне зберігання, мотивуючи положеннями ст. ст. 100, 171-173 КПК України зі змісту яких вбачається, що питання визначення місця зберігання або зберігача такого майна вирішується слідчим або прокурором, а не слідчим суддею, і вказав на необхідність звернення цивільного позивача з приводу передачі автомобіля «Volkswagens Passat CC», державний номер НОМЕР_1 , для зберігання до слідчого або прокурора.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на грубі порушення кримінального процесуального законодавства допущені під час розгляду клопотання, а саме розгляд клопотання без його участі та повідомлення про час та місце судового засідання; неврахування слідчим суддею обставин справи, а саме того факту, що арештований автомобіль належить на праві власності ОСОБА_7 і зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутність на момент його перереєстрації будь-яких відомостей про його розшук чи арешт; відсутність доказів, що підтверджували б посилання слідчого судді на перебування арештованого автомобілю в банківській заставі по кредитному договору; помилковість висновків слідчого судді щодо наявності на автомобілі слідів злочину, а саме деталей знятих з викраденого автомобіля потерпілого ОСОБА_11 , що підтверджується висновками експертиз проведених в рамках даного кримінального провадження; залишення поза увагою слідчого судді неможливості накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваним чи обвинуваченим в даному кримінальному провадженні; неврахування рішення слідчого судді від 11 серпня 2016 року, яким частково скасовано накладений на вказаний автомобіль арешт і надано ОСОБА_7 дозвіл на користування таранспортним засобом з забороною його відчудження. Просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження ухвали, ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_10 , в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , вказує на наявність у справі доказів на підтвердження того, що вилучений автомобіль і є предметом даного кримінального провадження, зазначив про фіктивність володіння ОСОБА_7 вказаним транспортним засобом, невиконання останнім обов`язку щодо зберігання транспортного засобу, який ОСОБА_7 був переданий Дудніку, після чого були прийняті заходи по розшуку автомобіля «Volkswagens Passat CC», який за цей період було переобладнано, вказує що даний автомобіль є речовим доказом по справі та одночасно заставним майном у банка, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_10 , який висловив заперечення апеляційній скарзі, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали справи, судова колегія прийшла до наступних висновків.

З урахуванням підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, у відповідності до положень ст. 117 КПК України, судова колегія вважає за необхідне задовольнити відповідне клопотання апелянта та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року про накладення арешту на майно.

Стосовно доводів апеляції по суті оскаржуваного рішення, судова колегія виходить з наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частинами 1,3 ст. 170 КПК України передбачена можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність такого втручання з потребами кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.
Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у доводах заявника при зверненні з клопотанням про накладення арешту на автомобіль порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Так, за матеріалами провадження вбачається, що предметом даного кримінального провадження є викрадений у потерпілого ОСОБА_11 автомобіль «Volkswagens Passat CC», наведені матеріали підтверджують статус даного транспортного засобу як речового доказу в рамках цього кримінального провадження та наявність у справі заявленого потерпілим цивільного позову.

Враховуючи, що відповідно до положень ч.2 ст. 170 КК України, метою арешту майна є, зокрема, збереження речового доказу, відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди, твердження апелянта про можливість накладення арешту на майно лише за наявності у провадженні статуту підозрюваної особи є хибним.Арешт майна з підстави, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України у вигляді збереження речового доказу по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості і взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити питання, з якими закон пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року про накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року, якою в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 70000793 накладено арешт на автомобіль «Volkswagens Passat CC» державний номер НОМЕР_1 і заборонено будь-якій особі розпоряджатися та користуватися вказаним транспортним засобом, залишити без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4