Дата документу Справа № 331/9183/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/775/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/9183/15-к
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004310 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, із середньою освітою, вдови, яка має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 22.07.2014 року Орджонікідзівським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнена від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію»;

- 17.08.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік;

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку зазначає, що суд всупереч вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не роз`яснив їй наслідки «скороченого» судового розгляду, чим порушив її право на захист. Крім того, вказав у вироку, що її винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами, хоча не зазначив якими саме, враховуючи при цьому, що докази не досліджувались взагалі. Також безпідставно вказав про ненадання нею копій свідоцтв про народження дітей, оскільки не надав їй часу для представлення цих документів, що на думку обвинуваченої, також є порушенням її права на захист.

Внаслідок цього просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляді у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік; за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік шість місяців. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2015 року, та остаточно призначено покарання у вигляді двох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 08 листопада 2015 року об 11.30 годин, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у торговому залі магазину «МАСА», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 49, перебуваючи зі своїм малолітнім сином, діючи із корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, будучи впевненою, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, взяла з торгової полиці чоловічі кросівки та вдягла їх на сина, попередньо знявши з них захисний магніт, чим спричинила магазину «МАСА» матеріальні збитки на суму 460 грн. Після чого залишила старе взуття сина в магазині та разом з сином вийшла з приміщення магазина «МАСА» через касову зону вищевказаного магазину не розрахувавшись за покупки.

Крім цього, 05 грудня 2015 року, приблизно о 19 год., вона ж, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у торговому залі гіпермаркету «Ашан», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 1-Б, діючи із корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, будучи впевненою, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, взяла з торгової полиці, майно, що належить ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет». Вказаний товар сховала до власних кишень та направилась до каси супермаркету. Після чого, вийшла з торгівельного залу гіпермаркету «Ашан» через касову зону вищевказаного гіпермаркету, не розрахувавшись за покупки. Однак не змогла довести свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, з причин, що не залежали від її волі, оскільки її злочинні дії були помічені співробітниками охорони гіпермаркету «Ашан», які затримали ОСОБА_6 в приміщенні гіпермаркету «Ашан» та у подальшому передали працівникам міліції. В результаті злочинних дій, ОСОБА_6 , спричинила матеріальну шкоду ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» на загальну суму 257 гривень 92 копійок без урахування ПДВ.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цього факту.

До осіб, зазначених у п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, належать не тільки німі, глухі, сліпі, це можуть бути також особи з іншими фізичними чи психічними вадами. Під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізовувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Разом з тим, вказані вимоги закону місцевим судом при розгляді справи, дотримані не були.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 , згідно відповіді обласного клінічного наркологічного диспансеру в період з 06.05.2004 року по 20.01.2006 року мала діагноз: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, вживання з шкідливими наслідками», знята з обліку по закінченню строку спостереження (а.п. 42). Крім того, згідно довідки про судимість, остання після 2006 року неодноразово була судима за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (а.п. 39-40).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що місцевий суд порушив вимоги п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, оскільки під час судового провадження було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше мала вищевказані психічні вади, після зняття з обліку продовжила вживання наркотичних засобів, а тому районний суд був повинен на стадії судового провадження перевірити психічний стан обвинуваченої та залучити до участі у провадженні захисника.
За таких обставин, колегія суддів не обговорюючи питання доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 , правильності кваліфікації її дій та призначеної міри покарання, вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто судове провадження було здійснено за відсутності захисника, коли його участь є обов`язковою.
Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право при скасуванні вироку - ухвалити новий вирок, призначити новий розгляд у суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження.
Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд в суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати обвинувальний вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4