АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1548/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого водієм у ТОВ «Ларо-плюс», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді трьох років позбавлення волі, за ч.4 ст.296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів три роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання та поміщення до Київського СІЗО.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування в розмірі 1107 грн.96 коп.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Посилається на те, що суд при призначенні йому покарання врахував пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 , має постійне місце проживання, працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що стало підставою для застосування положень ст. 69 КК України. При цьому, суд не застосував положення ст. 75 КК України, посилаючись у вироку на те, що враховано тяжкість вчинених злочинів, обставини вчинення злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, а тому таке покарання буде необхіднім й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 . Разом з тим, на думку апелянта, при призначенні покарання у виді позбавлення волі, суд не повною мірою проаналізував наявність пом`якшуючих обставин, внаслідок чого призначив ОСОБА_7 покарання без застосування положень ст. 75 КК України. Крім того вказує, що іншому потерпілому ОСОБА_11 після ухвалення вироком першої інстанції він відшкодував дві тисячі п`ятсот гривень.

Заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком суду, також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.4 ст.296 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинених злочинів та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, апелянт посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд у вироку не навів конкретні дані, які вказують, що обвинувачений щиро покаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, а також відсутнє обґрунтування у вироку щирого каяття, добровільного відшкодування одному із потерпілих завданої шкоди. Внаслідок чого, суд при призначенні покарання проігнорував вимоги ст. 69 КК України та ухвалив незаконний вирок, призначивши обвинуваченому невиправдано м`яке покарання у розмірі, що є нижчим від найнижчої межі санкції відповідної правової норми Особливої частини КК України.
Таким чином прокурор вважає, що суд за відсутності передбачених законом підстав застосував положення ст.69 КК України при призначенні покарання, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, його захисника та потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальні правопорушення вчинені за таких обставин.

ОСОБА_14 04.07.2015 року, приблизно о 01 год.15 хв., перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, що супроводжувалось особливою зухвалістю, брутально лаючись на адресу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , безпричинно застосував предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пристрій для відстрілу набоїв споряджених гумовою кулею, а саме здійснив один постріл в обличчя ОСОБА_10 , від якого ОСОБА_10 , відчуваючи фізичний біль впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_14 , діючи з винятковим цинізмом, що виразилось у демонстративній зневазі до загальноприйнятих норм моралі - знущанням над особою, яка перебувала у безпорадному стані, здійснив два постріли в область тім`я, заподіявши ОСОБА_10 закриту черепно-мозкову травму: струс головного мозку, 2 вогнепальні рани в тім`яній ділянці зліва, вогнепальну рану нижньої повідки лівого ока з контузією тяжкого ступеню лівого ока парабульбарною гематомою, субкон`юктивальним крововиливом, субретинальним крововиливом, преретинальними крововиливами сітківки, розривом хоріоідеї, частковим гемофтальмом, підвивихом кришталика, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм стійкої втрати загальної працездатності, яка складає 35%.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_14 04.07.2015 року, приблизно о 01год.15хв„ перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 продовжуючи свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно застосував предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме пристрій для відстрілу набоїв споряджених гумовою кулею до потерпілогоОСОБА_15 , а саме здійснив один постріл в область лівого боку ОСОБА_11 , спричинивши останньому фізичну біль, від якого ОСОБА_11 присів та відвернувся від ОСОБА_16 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_14 , діючи з винятковим цинізмом, що виразилось у демонстративній зневазі до загальноприйнятих норм моралі - знущанням над особою, яка перебувала у безпорадному стані, здійснив один постріл в область спини ОСОБА_11 та один постріл в область тім`я, заподіявши при цьому, відповідно непроникаюче вогнепальне поранення живота - рану на передній черевній стінці зліва в ділянці підребер`я діаметром до 2см. з ободком осадження, від якого відходить рановий канал, направлений спереду назад, що сліпо закінчується у м`язах та непроникаюче вогнепальне поранення поперекової ділянки - рану поперекової ділянки зліва між переднє-паховою та лопатковою лініями на рівні другого поперекового хребця округлої форми 1,5см. в діаметрі з осадженням та невротизацією країв, від якого відходить рановий канал, направлений ззаду наперед, медіально і дещо вниз, глибиною до 6см., що сліпо закінчується у м`яких тканинах з наявністю стороннього тіла округлої форми; не проникаюче вогнепальне поранення голови - рани у тім`яній ділянці справа (зірчастої форми до 4см.), від якої відходить рановий канал по ходу якого ушкоджуються м`які тканини та сліпо закінчуються на кістці, з наявністю дрібних уламків стороннього тіла, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України учасниками кримінального провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, які законом віднесені до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд визнав обставини, що пом`якшують покарання, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, та з урахуванням особи винного призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статей.
Таки чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого, більш м`якого основного виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, що в сукупності з встановленими судом даними про особу винного, давали суду правові підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_7 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України.

Тому колегія суддів, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , щире каяття та добровільне відшкодування одному із потерпілих завданої шкоди, вважає невмотивованими, оскільки суд першої інстанції всебічно та повно дослідив матеріали справи, і навів у вироку мотиви встановлення пом`якшуючих обставин, щирого каяття, як при наданні показань ОСОБА_7 під час судового розгляду так і при висловленні своєї позиції потерпілими.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 в ході судового розгляду потерпілому ОСОБА_17 було добровільно відшкодовано завдані збитки в повній мірі, що підтверджується квитанціями про перерахунок грошових коштів, про що також суд першої інстанції вказав в обґрунтування при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Погоджуючись з рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів також враховує фактичні обставини вчиненого злочину, а саме те, що вчиненню хуліганства з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, передував конфлікт між дружиною обвинуваченого та потерпілими, роль обвинуваченого у вчиненні злочину та ступінь його участі.
Ухвалене рішення про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, відповідає і вимогам статті 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованими.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд при призначенні покарання не застосував положення ст. 75 КК України, оскільки відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у тому числі і у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо не можливого виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та не застосування положень ст. 75 КК України, є належним чином вмотивованим, у тому числі з огляду на конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній після ухвалення вироку відшкодував потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі дві тисячі п`ятсот гривень, не спростовують висновки суду першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 без застосування положень ст. 75 КК України.

Таким чином, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства. Підстави для його зміни чи скасування - відсутні, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4