Справа № 461/2901/16-к
В И Р О К
Іменем України
05.05.2016 р. м. Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000147 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , навчається на ІІ курсі у Міжрегіональному центрі профтехосвіти художнього моделювання і дизайну м. Львова;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14.01.2016, приблизно о 00 год. 15 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в кафе «Пяльня», що на пл. Ринок, 31 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-I 8552» вартістю 1500 грн., в якому знаходились сім-картка оператора «МТС» вартістю 1 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 25 грн., сім-картка оператора «Лайф» вартістю 20 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 10 грн., який знаходився у пластиковому чохлі вартістю 200 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1756 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, розкаявся у вчиненому. Показав, що дійсно 14.01.2016, приблизно о 00 год. 15 хв., перебуваючи в кафе «Пяльня», викрав у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-I 8552» в чохлі з сім-картами операторів мобільного зв`язку з грошовими коштами на рахунку.

Окрім визнання обвинуваченим провини у пред`явленому обвинуваченні винуватість ОСОБА_4 у визначеному судом обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:

- заявою потерпілої ОСОБА_7 про вчинення щодо неї кримінального правопорушення від 14.01.2016 року, відповідно до якої в приміщенні кафе «Пяльня» у неї був викрадений мобільний телефон «Самсунг» в чохлі з сім-картками мобільних операторів «МТС» та «Лайф»;

- протоколом огляду DVD-R диску з відеозаписом відеокамери спостереження в кафе «Пяльня» (м. Львів, пл. Ринок, 31), де видно, як ОСОБА_4 викрадає зі столу мобільний телефон, що належить ОСОБА_7 .

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці ж докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину узгоджуються з вищепереліченими доказами, які також узгоджуються між собою.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки він здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин. Крім того, враховуються умови життя і виховання обвинуваченого, який скоїв даний злочин в неповнолітньому віці, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особистості.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення кримінального покарання» від 24.10.2003 р. судам необхідно вирішувати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин у неповнолітньому віці, щиро розкаялися у скоєному, відшкодували заподіяну злочином шкоду.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звертається увага судів на те, що при призначенні покарання неповнолітнім необхідно строго дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання, соціальна реабілітація.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 суду пояснила, що вони з сином проживають вдвох, з батьком обвинуваченого вона розлучена. Син є студентом Центру профтехосвіти художнього моделювання і дизайну, добре навчається, отримує стипендію, займається спортом. Вона має вплив на сина та користується у нього батьківським авторитетом, забезпечує нормальні умови його життя та навчання, зможе в подальшому контролювати його поведінку.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. За місцем навчання характеризується позитивно, проживає в сім`ї своєї матері, у фізичному і психічному розвитку відхилень не має. На профілактичному обліку в органах поліції та на обліку в службі у справах дітей районної адміністрації не перебував. Обвинувачений добре навчається в учбовому закладі - Міжрегіональному центрі профтехосвіти художнього моделювання і дизайну м. Львова, займається спортом, отримує стипендію. Мати має достатній вплив на сина, користується у нього батьківським авторитетом, здатна контролювати його поведінку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення злочину в неповнолітньому віці, щире каяття.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових злочинів необхідно обрати йому покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Примусові заходи виховного характеру застосовують в тому числі при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК (п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»).

Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою

Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду (п. 7 постанови).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення з одночасним застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, - передачі неповнолітнього під нагляд матері.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням рекомендацій, визначених у п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був, процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами п. 4 ч. 6 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ВизнатиОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

ПризначитиОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від призначеного за цим вироком покарання та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_5 , на строк до досягнення ОСОБА_4 повнолітня, тобто до 14 травня 2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ: DVD-R диск з відеозаписом з камери відеоспостереження кафе «Пяльня» - зберігати в матеріалах кримінальної справи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя: ОСОБА_1