Справа № 360/1685/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1453/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 23.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирча Бородянського району Київської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого: 1) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 31 січня 1995 року за ч.2 ст.140 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 2) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 01 липня 1998 року за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140 КК України, із застосуванням ст.43 КК України, до 3-х років позбавлення волі; 3) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2000 року за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.145 КК України, із застосуванням ст.43 КК України, до 4-х років 6 місяців позбавлення волі; 4) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2007 року за ч.3 ст.185, ст.304 КК України до 4-х років позбавлення волі, звільнений 13 жовтня 2010 року по відбуттю строку покарання, -

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

16 серпня 2016 року, приблизно о 17-й годині, в с. Качали Бородянського району Київської області обвинувачений ОСОБА_7 , повторно, знаходячись в будинку ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , куди він зайшов з метою позичити гроші, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , діючи умисно, шляхом вільного доступу, з однієї з кімнат будинку таємно викрав ноутбук "hp", вартістю 5 222,00 грн., з картою пам`яті "Kingmax MICRO SD" на 512 MB, вартістю 450,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5 672,00 грн.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить вирок Бородянського районного суду Київської області від 26.09.2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати у частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано, що він посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини: 1) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 31 січня 1995 року за ч.2 ст.140 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 2) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 01 липня 1998 року за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140 КК України, із застосуванням ст.43 КК України, до 3-х років позбавлення волі; 3) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 липня 2000 року за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.145 КК України, із застосуванням ст.43 КК України, до 4-х років 6 місяців позбавлення волі; 4) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2007 року за ч.3 ст.185, ст.304 КК України до 4-х років позбавлення волі, звільнений 13 жовтня 2010 року по відбуттю строку покарання. Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України, помилково прийшов до висновку про можливість його виправлення та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень без ізоляції останнього від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.66 КК України визнав щире каяття.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, посередню характеристику, відсутність постійного місця роботи та наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Відповідно до абз.1 п.9 постави Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Водночас, суд першої інстанції, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, обставини його здійснення, враховуючи щире каяття обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що викрадене ним майно повернуто власнику, обґрунтовано прийшов до висновку за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Головуючий:
Судді: