АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1001/16 Справа № 204/2083/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали справи з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника ДЗ « Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_9 , лікаря психіатра

ОСОБА_10 С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено подання лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_7 , в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на те, що хвора ОСОБА_7 за своїм психічним станом продовжує становити небезпеку для оточуючих, що підтверджується актом комісії лікарів психіатрів №289 від 17 березня 2016 року, в якому відображено, що вона страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричній лікарні із суворим наглядом.

В апеляції захисник ОСОБА_6 ставить під сумнів висновок комісії лікарів психіатрів відносно психічного стану ОСОБА_7 і вважає, що її стан, які медики розцінюють як психічні розлади, викликаний захворюванням у неї щитовидної залози. Крім того, нервовий зрив був викликаний особистими обставинами, пов`язаними з тим, що її погрожували, а потім і вигнали з квартири, яку вона проживала за спадком.

Посилаючись на обставини, які характеризують ОСОБА_7 як особу, її стан здоров`я в даний час, зазначає що, на її думку, комісія лікарів, даючи висновок про необхідність продовження лікування, додержується термінів, зазначених у санкції статті КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ОСОБА_7 правопорушення.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви лікарів про продовження примусового лікування відмовити.

На апеляційну скаргу захисника надійшли заперечення від ДЗ « Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», в якій ставиться питання про залишення апеляції без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, так як ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання шизофренію, параноїчної форми, безперервного типу перебігу, параноїчного синдрому, етапу формування ремісії, помірно вираженого змішаного типу дефекту і потребує подальшого лікування у вказаній установі.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та просив ухвалу суду залишити без змін, пояснення захисника ОСОБА_6 та хворої ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляції, пояснення представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_9 , яка заперечувала проти апеляції і вказувала на те, що не має обґрунтованих підстав не довіряти висновку комісії лікарів психіатрів, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1, 3 ст. 514 КПК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до положень ст. 95 КК України зазначено, - продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 р. продовжено примусове лікування у відділенні з посиленим наглядом ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» щодо ОСОБА_7 .

З наявних матеріалів вбачається, що подання лікаря психіатра про продовження застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні з суворим наглядом ґрунтувалось на результатах огляду хворої комісією лікарів психіатрів і зробленому висновку від 17.03.2016 року № 289

Як вбачається з зазначеного висновку, за результатами психічного стану хворої за період лікування в лікарні, а також даних її клінічного огляду під час засідання комісії лікарів психіатрів, було встановлено, що ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, оскільки на теперішній час, за своїм психічним станом, становить соціальну небезпеку, хворіє шизофренією, параноїчної форми, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, етап формування ремісії, помірно виражений змішаний тип дефекту.

Також в п. 27 Висновку комісії № 165 детально вказано обґрунтування необхідності продовження застосування примусових заходів медичного характеру (а.п. 16).

Не має підстав ставити під сумнів висновки лікарів та вважати, що висновок зроблений комісією лікарів психіатрів необ`єктивно, на що вказує в апеляції захисник . Із матеріалів провадження та висновків спеціалістів лікарів психіатрів не вбачається того, що ОСОБА_7 видужала та стан її здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши заяву лікаря психіатра, обґрунтовано продовжив щодо ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, мотивувавши своє рішення належним чином.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни ухвали не встановлено.

Твердження захисника ОСОБА_6 про те, що до скоєного ОСОБА_7 ніколи не перебувала на обліку у психоневрологічного диспансері не заслуговує на увагу, оскільки це свідчить не про відсутність захворювання у хворої, а про відсутність розуміння захворювання, порушення критичних, прогностичних і адаптаційних здібностей, що призвело до скоєння нею суспільно небезпечного діяння.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що комісія лікарів психіатрів при складанні висновку №289 від 17 березня 2016 року могли неправильно розцінити тяжку форму захворювання щитовидної залози, як психічні розлади (внутрішній тремер , занепокоєння, провали пам`яті, поганий сон, слабкість і т.і.), оскільки таке твердження, як вказує головний лікар у запереченнях є наслідком відсутності спеціальних знань у медицині та зокрема у галузі психіатрії і суперечить положенням ст.27 ЗУ «Про психіатричну допомогу», якою визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісією лікарів психіатрів є встановлення діагнозу захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Наведений аргумент захисника про відсутність у хворої схильності до агресії спростовується тим фактом, що відчуваючи страх під впливом психотичних переживань, ОСОБА_7 носила із собою ножа для самозахисту і у кінцевому підсумку нанесла незнайомій громадянці тяжкі тілесні ушкодження. Немотивована агресія, як зазначає в запереченнях головний лікар, також була виявлена під час психологічного дослідження у період проведення СПЕ, а тому колегія з таким висновком погоджується.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляції захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року про продовження щодо ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4