Номер провадження: 11-кп/785/1131/16
Номер справи місцевого суду: 499/375/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17.06.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білка, Іванівського району Одеської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, невійськовозобов`язаного, освіта середня спеціальна, раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. ч. 1 ст. 190 та ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання:
-за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян;
-за ч.2 ст.190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 24 480 гривень в рахунок відшкодування заподіяних збитків.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 40 800 гривень в рахунок відшкодування заподіяних збитків.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 6 648 гривень 60 коп. в рахунок відшкодування заподіяних збитків.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 49 920 гривень в рахунок відшкодування заподіяних збитків.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 24 167, 48 гривень в рахунок відшкодування заподіяних збитків.
Відповідно до ст.1 п.»г» Закону України «Про амністію у 2014 році» (із змінами, внесеними згідно із Законом №1246-VII від 06.05.2014) засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, звільнений.

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

13 січня 2007 року, о 13.00 годині, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, бажаючи завести потерпілого в оману, використовуючи довірливі стосунки, які раніше склалися та засновані на приятельських відносинах, зателефонував мешканцю с. В. Куяльник Іванівського району Одеської області ОСОБА_10 та повідомив неправдиві відомості про те, що йому негайно потрібно 3000 кг зерна пшениці під приводом повернення комусь боргу. На дане прохання потерпілий ОСОБА_10 , довіряючи ОСОБА_7 та не здогадуючись про його злочинні наміри дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_7 від нього 3000 кг зерна.
Продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, направлені на заволодіння чужим майном, 13 січня 2007 року ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні складу, який розташований за межами с. В. Куяльник, Іванівського району, Одеської області, шляхом обману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманого зерна, заволодів зерном пшениці в кількості 3000 кг, вартість якого згідно довідки № 02-28/58 від 13.02.2014 наданої управлінням агропромислового розвитку Іванівського району Одеської області складає 680 гривень за 1 тону, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення зерна пшениці ОСОБА_10 , в якій ОСОБА_7 вказав, що отримав від ОСОБА_13 3000 кг зерна пшениці та поверне йому 5000 кг пшениці до 1 вересня 2007 року, чим зацікавив ОСОБА_10 у вигідності складення між ними договору.
З моменту отримання майна - 3000 кг зерна пшениці, до моменту подання заяви ОСОБА_10 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_7 , за фактом неповернення ним 3000 кг зерна пшениці, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення заборгованого майна та жодного разу не повідомив ОСОБА_10 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_7 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_10 до моменту отримання зерна. ОСОБА_7 своїх зобов`язань не виконав та заподіяв ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 2040 гривень.
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_10 підтверджується також тим, що ОСОБА_7 при бажанні мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край отримував пенсію.

Повторно, в квітні 2010 року ОСОБА_7 , не розрахувавшись з ОСОБА_10 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, бажаючи завести потерпілого в оману, використовуючи довірливі стосунки, які раніше склалися раніше та засновані на приятельських відносинах, під приводом оформлення необхідної документації на земельну ділянку, вирішив прибути за місцем мешкання ОСОБА_14 , 1939 року народження, до квартири АДРЕСА_2 .
В квітні 2010 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_7 прибув до місця мешкання ОСОБА_14 , де повідомив останньому неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 8000 гривень для оформлення необхідної документації на земельну ділянку. ОСОБА_14 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_7 , дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_7 від нього грошей в сумі 8000 гривень.
ОСОБА_7 , користуючись довірою останнього, навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_14 гроші в розмірі 8000 гривень.
Отриманими, таким шляхом, грошима ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на суму 8000 гривень.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_10 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_14 .
З моменту отримання грошей в сумі 8000 гривень від ОСОБА_14 , до моменту подання заяви ОСОБА_15 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_7 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 8000 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_15 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_7 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_16 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_14 підтверджується також тим, що ОСОБА_7 при бажанні мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, 30 травня 2011 року ОСОБА_7 , не розрахувавшись з ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, 30 травня 2010 року ОСОБА_7 під приводом оформлення необхідної документації на земельну ділянку, бажаючи завести потерпілого в оману, маючи намір на заволодіння грошовими коштами в сумі 4000 доларів США, вирішив прибути за місцем мешканця ОСОБА_9 , 1957 року народження, до квартири АДРЕСА_3 .
30 травня 2011 року ОСОБА_7 прибув до місця мешкання ОСОБА_9 , та повідомив останньому неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 4000 доларів СІЛА, під приводом необхідності оформлення документів на земельну ділянку. ОСОБА_9 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_7 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_7 від нього 4000 доларів США, про що останнім власноруч була написана розписка про отримання та повернення позичених грошей ОСОБА_9 в строк до 20.06.2011.
ОСОБА_7 , користуючись довірою останнього, навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_9 гроші в розмірі 4000 доларів США, що складає 32000 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 30 травня 2011 року, за 100 доларів США 800,00 гривень.
Отриманими, таким шляхом, грошима ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 32000 гривень.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 , не повернувши борг ОСОБА_10 та ОСОБА_14 не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_9 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_9 .
З моменту отримання грошей в сумі 32000 гривень від ОСОБА_9 , до моменту подання заяви ОСОБА_9 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_7 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 32000 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_9 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_7 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_9 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_9 підтверджується також тим, що ОСОБА_7 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, 13 червня 2011 року ОСОБА_7 , не розрахувавшись з ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, 13 червня 2011 року ОСОБА_7 , під приводом необхідності грошей в сумі 4600 доларів США для здійснення збору врожаю, бажаючи завести потерпілого в оману, вирішив прибути за місцем мешкання ОСОБА_11 , 1946 року народження, за адресою: АДРЕСА_4 .
13 червня 2011 року ОСОБА_7 до місця мешкання ОСОБА_11 та повідомив останній неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 4600 доларів США для здійснення збору врожаю.
ОСОБА_11 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_7 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дала свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_7 від неї 4600 доларів США, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення грошей ОСОБА_11 в строк до 13.06.2011.
ОСОБА_7 , користуючись довірою ОСОБА_11 , навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_11 гроші в розмірі 4600 доларів США, що складає 37260 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 13 червня 2011 року, за 100 доларів СІЛА 801,50 гривень.
Отриманими таким шляхом грошима ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 37260 гривень.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_7 , не повернувши борг ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_11 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останній, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_11 .
З моменту отримання грошей в сумі 37260 гривень від ОСОБА_11 , до моменту подання заяви ОСОБА_18 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_7 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 37260 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_11 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_7 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_11 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_11 підтверджується також тим, що ОСОБА_7 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, в 15 листопада 2011 року ОСОБА_7 , не розрахувавшись з ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з метою реалізації своїх злочинних намірів, під приводом оформлення необхідної документації на земельну ділянку, бажаючи завести потерпілого в оману, маючи намір на заволодіння грошима в сумі 2400 доларів США, вирішив прибути до приміщенні автостанції, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_8 , 1948 року народження.
15 листопада 2011 року ОСОБА_7 прибув до приміщення автостанції, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 та повідомив ОСОБА_8 неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 2400 доларів США для оформлення документів на земельну ділянку.
ОСОБА_8 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_7 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_7 від нього 2400 доларів США, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення грошей ОСОБА_8 в строк до 01.12.2011.
ОСОБА_7 , користуючись довірою останнього, навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_8 гроші в розмірі 2400 доларів СІНА, що складає 20400 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 15 листопада 2011 року, за 100 доларів США 805,00 гривень.
Отриманими, таким шляхом грошима, ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 20400 гривень.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_7 , не повернувши борг ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_8 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_8 .
З моменту отримання грошей в сумі 20400 гривень від ОСОБА_8 , до моменту подання заяви ОСОБА_8 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_7 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 20400 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_8 , про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_7 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_8 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_8 підтверджується також тим, що ОСОБА_7 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
Повторно, 15 листопада 2011 року ОСОБА_7 , не розрахувавшись з ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та ОСОБА_8 з метою реалізації своїх злочинних намірів, під приводом необхідності грошей в сумі 1000 доларів США для захоронення сина та дружини, бажаючи завести потерпілого в оману, вирішив прибув до місця мешкання ОСОБА_12 , 1960 року народження, за адресою: АДРЕСА_6 .
25 лютого 2013 року ОСОБА_7 прибув до місця мешкання ОСОБА_20 та повідомив останньому неправдиві відомості про те, що йому необхідні гроші в сумі 1000 доларів США для проведення захоронення сина та дружини.
ОСОБА_21 , з особистих довірчих стосунків, які раніше склалися між ним та ОСОБА_7 , внаслідок особистого знайомства та трудових відносин, дав свою добровільну згоду на отримання ОСОБА_7 від нього 1000 доларів США, про що ним власноруч була написана розписка про отримання та повернення грошей ОСОБА_22 в строк до 25.02.2011.
ОСОБА_7 , користуючись довірою ОСОБА_20 , навмисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, не маючи в подальшому цілі на повернення отриманих грошей, отримав від ОСОБА_20 гроші в розмірі 1000 доларів США, що складає 8145 гривень, при курсі долару відносно гривні в установах ВАТ «Ощадбанк», станом на 25 лютого 2013 року, за 100 доларів США 814,50 гривень.
Отриманими таким шляхом грошима ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, причинивши при цьому потерпілому ОСОБА_22 матеріальний збиток на суму 8145 гривень.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_7 , не повернувши борг ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , не маючи наміру на виконання своїх обов`язків перед ОСОБА_23 , але маючи постійний заробіток та можливість повернення грошей останньому, повторно, шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_20 .
З моменту отримання грошей в сумі 8145 гривень від ОСОБА_20 , до моменту подання заяви ОСОБА_23 до Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області про прийняття законних мір відносно ОСОБА_7 , за фактом неповернення ним грошей в сумі 8145 гривень, останній не прийняв жодних мір направлених на повернення грошей, та жодного разу не повідомив ОСОБА_20 про неможливість повернення йому боргу, що свідчить про намір ОСОБА_7 не виконувати свої обов`язки перед ОСОБА_23 .
Факт небажання виконувати своїх зобов`язань перед ОСОБА_23 підтверджується також тим, що ОСОБА_7 при бажання мав можливість виконати свої зобов`язання, так як працював водієм в СФГ ім. Шевченко та отримував заробітну платню в розмірі 1450 гривень, неофіційно здійснював перевезення пасажирів на автобусі та на край випадок отримував пенсію.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та справу закрити. Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Органом досудового слідства було безпідставно та не обґрунтовано визнано одним з потерпілих по кримінальному провадженні ОСОБА_8 . У ОСОБА_8 будь-яких грошових коштів він не отримував, а відповідно повідомлена його в цій частині підозра та висунете обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України є неправомірними. Стосовно інкримінованого йому кримінального правопорушення, то будь-якої шкоди ОСОБА_8 , який безпідставно визнаний потерпілим, ним заподіяно не було. Неправомірними з огляду на викладене є і задоволення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення з нього на користь потерпілого 24480 грн. в рахунок відшкодування неіснуючих збитків. Судом залишено без розгляду його клопотання про виклик в судове засідання та допит в якості свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , подружжя ОСОБА_29 та Ситор та ОСОБА_30 , які можуть підтвердити його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, справу направити на новий розгляд в районний суд в іншому складі суду. Відповідно до вироку потерпілі у судовому засіданні участі не приймали. ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що він дійсно позичав у потерпілих кошти, але з кожним із них розрахувався, з ким продукцією, а з ким грошима. При цьому фактично судом не були досліджені покази підозрюваного щодо повернення потерпілим декотрих частин боргу, продукцією, грішми.

Заслухавши прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а свою апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого якій підтримав доводи апеляційної скарги, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що він дійсно позичав у потерпілих кошти, але з кожним з них розрахувався, з ким продукцією, а з ким грішми. Просить суворо не карати.
Не дивлячись на те, що обвинувачений не визнає своєї вини та цивільних позовів, його вина повністю доведена поясненнями потерпілих, які пояснили, що дійсно ОСОБА_7 позичив у потерпілого ОСОБА_10 3000 кг зерна пшениці, яку не повернув до цих пір, у інших потерпілих позичив грошові кошти, які декому частково повернув. Позови ними заявлено в межах не повернутих коштів, які просять стягнути з обвинуваченого.
Згідно ст..374 п.3 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою визнається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Вказуються докази на підтвердження судом встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Як вбачається в вироку суду в мотивувальній частині не викладено жодного доказу в підтвердження встановлених судом обставин скоєння злочину ОСОБА_7 ..
В одному абзаці є тільки посилання на покази потерпілих, які в повному обсязі не приведені, що на думку колегії судів свідчить про те, що суд першої інстанції виніс процесуальний документ який не відповідає вимогам закону і фактично справа не розглянута. Незважаючи на те, що обвинувачений ставив питання про необхідність допиту свідків, таке питання судом не розглядалось, що є суттєвим порушенням права на захист.
Крім того, визнаючи обвинуваченого винним і призначаючи покарання суд першої інстанції застосував Закон України «про амністію» звільнив обвинуваченого від відбуття покарання, при цьому не спитав обвинуваченого про його бажання про застосування амністії при його категоричної незгідності з обвинуваченням.
Також судом першої інстанції не було дано належної оцінки строку про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого, що також є суттєвим порушенням вимог діючого законодавства
При таких обставинах говорити, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані по ст.ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України є передчасним.

Неможливо і обґрунтовано призначити покарання яке б відповідало вимогам ст. 65 КК України. Цивільні позиви також не можуть бути визнані доказаними.

При таких обставинах вирок суду на думку колегії суддів підлягає безумовному скасуванню з направленням справи на новий розгляд в той же суд, та іншому складі суду.

Дослідивши доводи обвинуваченого та прокурора і матеріали справи судова колегія з урахуванням конкретних обставин справи вважає, що виходячи з принципу розумності, зваженості та справедливості вони підлягають задоволенню частково в межах встановлених апеляційною інстанцією порушень.

При новому розгляді справи суд першої інстанції повинен користуватись вимогами діючого законодавства і встановленими порушеннями, які слід врахувати при розгляді справи по суті.

Строки на апеляційне оскарження прокурору підлягають поновленню з урахуванням обґрунтованості підстав по їх пропуску.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та першого заступника прокурора Одеської області - задовольнити частково.

Вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17.06.2016 року відносно ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України; відповідно до ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році» (із змінами, внесеними згідно із Законом №1246-VII від 06.05.2014) засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, звільнений скасувати і справу направити на новий розгляд в той же суд, та іншому складі суду.

Судді: ОСОБА_31 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2