Провадження № 11-кп/780/476/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 18.04.2016

УХВАЛА
Іменем України
18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року, яким,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 судові витрати на проведення судових експертиз на користь держави в сумі 1873 грн. 44 коп.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 20 липня 2015 року, близько 08 години 50 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку м. Біла Церква по вул. Заводській 23-а біля ТОВ «Візит» в м. Узині Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог п. 2.3 (б) ПДР України не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, та в порушення вимог п.12.3, виявивши ОСОБА_8 , яка на велосипеді «Салют» виїхала з другорядної дороги провулку Франка на його смугу руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедисткою ОСОБА_8 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці.

Згідно з висновком експерта № 367 від 21.08.2015 року смерть ОСОБА_8 настала від закритої травми грудної клітини з ушкодженням серця. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження заподіяні тупими предметами, які могли виникнути в строк та при обставинах вказаних у постанові, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсилогічній експертизі в крові трупа метиловий, етиловий спирти, а також пропілів, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2016 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки та на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 України покласти на нього обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що незважаючи на передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд в порушення вимог ч. 3 п. 2 ст. 374 КПК України у вироку не навів достатніх мотивів, з яких до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовано додаткове покарання. Крім того, судом не в повній мірі враховано те, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також не надано належної оцінки характеру допущених порушень правил безпеки дорожнього руху та тяжкості наслідків, які настали в результаті дій обвинуваченого, а саме те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху України під час керування транспортними засобами спричинено смерть особи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий апеляційну скаргу не підтримав і просить вирок суду залишити в силі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється в апеляційних скаргах.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом необґрунтовано не застосовано до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, проте вчинений з необережності, дані про його особу, котрий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, виключно позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на обліку у наркологічному кабінеті не перебуває, будь-яких матеріальних чи моральних претензій потерпіла до нього немає та просить не карати його, обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини, щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Окрім того судом встановлено, що в місці ДТП виїзд з другорядної дороги на головну не був обладнаний жодним дорожнім знаком і зокрема знаком пріоритету 2.1 «Дати дорогу». Відсутність жодних засобів регулювання дорожнього руху на місці ДТП зі сторони виїзду з провулка Франка давало підстави велосипедисту ОСОБА_8 розраховувати на те, що вона знаходиться на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг і повинна була діяти відповідно до п. 16.12 ПДР України, згідно з якими на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Обвинувачений ОСОБА_7 в момент ДТП швидкість руху не перевищував, в стані алкогольного сп`яніння не перебував, а тому враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно і обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України і без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: