Справа № 309/1241/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.06.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду від 17 березня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не працюючий, раніше судимий, а вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року за ст.185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
засуджений за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді - 4(чотирьох) 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 особисте зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази виіршено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 15 березня 2015 року, знаходячись на території ЗОШ №3 по вул.Жайворонковій в м.Хуст, шляхом злому навісного замка на приміщенні роздягальні, таємно проник в середину, де з кишені куртки, яка знаходилась в роздягальні, таємно викрав мобільний телефон марки «Prestigio» модель MultiPhone 5503 DUO, що належав ОСОБА_8 , вартістю 2099, 25 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.
Також ОСОБА_7 25 квітня 2015 року близько 10 год. 50 хв. проник до офісного приміщення складу магазину ФОП ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 , де з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_9 , таємно викрав грошові кошти в сумі 4600 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України 2 роки 2 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого за цим вироком та вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі. За ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_7 призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, не врахував, що перший злочин ОСОБА_7 вчинив 15.03.2015 року до постановлення попереднього вироку Хустського районного суду щодо нього від 19.03.2015 року, а другий - 25.04.2015 року після винесення вказаного вироку та в порушення вимог п.25 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" не дотримався порядку призначення покарань, зокрема застосовував ст.71 КК України, замість ст.70 КК України до злочину, який скоєно до постановлення першого вироку. В рештівирок просить залишити без змін.
Іншими учасниками судового розгляду апеляції та заперечення не подавались.
Заслухавши доповідь судді, промову та виступ в судових дебатах прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин апелянтом не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за встановлених судом першої інстанції обставин, підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції до обставини, що пом`якшують покарання, правильно відніс щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих злочином збитків.
Обтяжуючих покарання обставин щодо обвинуваченого суд першої інстанції не знайшов.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визнано такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину сукупність пом`якшуючих покарання обставин та характеризуючих особу даних, в тому числі наявність на утриманні п`ятьох малолітніх дітей і підставно застосував до ОСОБА_7 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання за вчинені злочини нижче від найнижчої межі.
Разом з тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Хустського районного суду від 19 березня 2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Проте, злочини, а саме крадіжка від 15.03.2015 року була вчинена ОСОБА_7 до винесення попереднього вироку від 19.03.2015 року, а - крадіжка 25.04.2015 року - після постановлення зазначеного вироку.
Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Однак, як вбачається з вироку щодо ОСОБА_7 від 17.03.2016 року суд, в порушення вимог ч.4 ст..70 КК України та п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» не визначив ОСОБА_7 покарання за кожен злочин, який ним вчинено до постановлення Хустським районним судом вироку від 15 березня 2015 року та не обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_7 за цей злочин на підставі ст..71 КК України, а відтак неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, як про це обґрунтовано зазначає в своїй апеляційній скарзі прокурор.
За наведених у вироку обставин, твердження прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання по окремому епізоду за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, колегія суддів вважає не обґрунтованими. В матеріалах кримінального провадження наявні і судом першої інстанції цілком правильно наведені підстави застосування до ОСОБА_7 ст..69 КК України, а саме: наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність на утриманні у обвинуваченого 5 неповнолітніх дітей, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків, а тому в цій частині апеляційна скарга є безпідставною.
Разом з тим, як видно із вироку при обранні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, його характеристику, прийшов до вірного висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та необхідність призначення йому покарання пов`язаного з позбавленням волі на певний строк.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду до зміни.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.185 КК України (за епізодом від 15.03.2015 року) із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

За ч.3 ст.185 КК України (за епізодом від 25.04.2015 року) із застосуванням ст.69 КК України ОСОБА_7 вважати засудженим до 2 (двох) років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: