Справа № 161/4593/16-к Провадження №11-кп/773/485/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.296КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Торчин Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, не одружений, непрацюючий, раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.296 КК України на 2 (два) роки обмеження волі;

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 06 березня 2016 року близько 22 год., знаходячись в громадському місці, а саме, поблизу магазину "Наш Край", що по вул.Винниченка, буд. 26а в м. Луцьку, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства вчинив хуліганство, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яке проявилось в нахабному поводженні, поєднаному з безпричинним насильством, виражаючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших особі і показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, з хуліганських мотивів, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку носа потерпілого ОСОБА_10 , після чого обома ногами наніс близько 5-ти ударів по його руках та тулубу, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, закритого перелому кісток носа, синців навколо обох очей, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки, на передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на зовнішній поверхні лівої гомілки, садна на тильній поверхні правої кисті, на зовнішній поверхні лівої гомілки, крововиливу під білкову оболонку правого ока, підшкірної гематоми тім`яної ділянки голови, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 307 від 18 березня 2016 року за ступенем тяжкості - струс головного мозку та закритий перелом кісток носа відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, що при призначені покарання не враховано його молодий вік, відсутність судимостей, повне визнання вини, позитивну характеристику, щире каяття, а також думку потерпілого, який в судових дебатах просив призначити йому покарання у виді штрафу. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку, і які ніким не оспорюються.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким не оскаржується, а тому в порядку ст. 404 КПК України в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо необхідності призначення йому покарання у виді штрафу є безпідставними та суперечать вимогам процесуального та матеріального законів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_8 призначено покарання у виді обмеження волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75, 76 КК України.

При цьому в апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість і просить призначити покарання у виді штрафу, який відбувається реально, тобто ставить питання про погіршення свого становища.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, а відповідно до положень статей 51, 53 цього ж Кодексу штраф є одним із видів покарання і полягає у накладенні на засудженого грошового стягнення у випадках і межах, встановлених в Особливій частині КК України.

При цьому ст.74 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання, а ст.75 цього ж Кодексу встановлює, що таке звільнення можливе лише від покарань, встановлених цією нормою закону. Штраф до переліку покарань, зазначених у цій нормі закону, не входить, і у разі його призначення застосування звільнення від його виконання на підставі ст.75 КК України виключається.

Штраф є більш м`яким за своїм видом покарання, але таким, що належить виконувати реально. Тобто, змінюючи рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на реальне покарання у виді штрафу, апеляційний суд фактично погіршить становище обвинуваченого.

Крім того, за змістом ч.1 ст.421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Приймаючи рішення, яке фактично б погіршило становище обвинуваченого, суд апеляційної інстанції порушив би вимоги ст.421 КПК України, оскільки кримінальне провадження у суді апеляційної інстанції здійснювалось лише за апеляційною скаргою обвинуваченого, а відповідно до вимог наведеної норми процесуального закону таке рішення апеляційний суд має право ухвалити лише за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції урахував характер вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, а також думку потерпілого, який просив покарати обвинуваченого у відповідності до закону.

Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилається апелянт, суд реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.1 ст.296 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та звільнив останнього від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПУ України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2016 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді