Провадження № 11-кп/780/392/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 21.04.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , -

Розглянулау відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року про скасування щодо нього звільнення від відбування покарання з випробуванням, та направлення його для відбування покарання.

З матеріалів справи вбачається, що за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2013 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання його звільнено з випробовуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

03.12.2015 начальник Білоцерківського МРВ КВІ звернувся до суду з поданням про скасування стосовно ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та про направлення його для відбування покарання за вищевказаним вироком.

Подання мотивовано тим, що протягом іспитового строку засуджений порушує покладені на нього судом обов`язки, а саме: не зважаючи на неодноразові роз`яснення про порядок відбування покарання та правові наслідки невиконання обов`язків, покладених на нього судом, він тричі не з`являвся до КВІ на реєстрацію та змінив місце проживання, не повідомивши про це КВІ.

В поданні зазначено також, що і раніше до суду двічі вносилося подання про скасування щодо ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, в задоволенні яких судом було відмовлено.

Вказане, на думку начальника Білоцерківського МРВ КВІ свідчить про те, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не робить та не бажає ставати на шлях виправлення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 рокувказане подання задоволено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що не з`являвся на реєстрацію до КВІ по поважній причині оскільки у нього відсутнє місце проживання і він фактично мешкає в Реабілітаційному центрі «Открытое небо», працює там у підсобному господарстві і в період з серпня по вересень був зайнятий на підсобних господарських роботах. Також вказує, що працює в центрі за їжу та житло, а тому через відсутність коштів на проїзд не зміг приїхати в м. Біла Церква на реєстрацію.

Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що в нього відсутній паспорт та свідоцтво про народження, через що він не може офіційно працевлаштуватися, самотужки проблему по відновленню документів він вирішити не міг, а начальник КВІ на прохання про сприяння у відновленні документів ніяким чином не допоміг.

Також засуджений стверджує про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, так як він, перебуваючи у центрі реабілітації, почав вірити в Бога, усвідомив значення людських цінностей, пообіцяв собі ніколи не вчиняти злочинів, працює, хоча і не отримує за це коштів, займається відновленням втрачених документів, має намір знайти роботу та постійне місце проживання.

ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, засудженого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні положення містяться і в ч. 2 ст. 166 КВК України.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, підставою для задоволення подання начальника Білоцерківського МРВ КВІ стало те, що засуджений в період іспитового строку, не виконував покладені на нього обов`язки. Такі свої обов`язки засуджений не виконував на протязі значного проміжку часу. Адміністрація КВІ двічі зверталась до суду, вказуючи на допущені ОСОБА_7 порушення, двічі судом було відмовлено у задоволенні вказаних клопотань.

На думку колегії суддів, висновок судом першої інстанції зроблений при повно, всебічно і неупереджено з`ясованих обставинах і матеріалах кримінального провадження. В апеляційній скарзі та поясненнях ОСОБА_7 вказав, що не з`являвся на реєстрацію у зв`язку з відсутністю коштів на проїзд та зайнятістю на підсобних сільськогосподарських роботах. Однак і при таких обставинах він не був позбавлений можливості поставити адміністрацію КВІ до відома про поважність причин своєї неявки на реєстрацію, до того ж засуджений поміняв місце свого проживання .

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність направлення ОСОБА_7 для відбування покарання у місця позбавлення волі, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

Враховуючи наведене та керуючись ст.405,407 КПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року про скасування щодо ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4