Справа № 594/1390/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року м.Борщів
Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт матеріалів досудового розслідування, внесеного 19 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460, з угодою про примирення від 30 листопада 2015 року, щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
01 грудня 2015 року до Борщівського районного суду Тернопільської області надійшов складений 30 листопада 2015 р. слідчим СВ Борщівського відділення поліції Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та затверджений цього ж дня прокурором Борщівського району Тернопільської області радником юстиції ОСОБА_8 обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з угодою про примирення, укладеною 30 листопада 2015 року між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 .

В ході підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 просив суд укладену між потерпілою та підозрюваним угоду про примирення затвердити. Поряд з тим, просив суд, якщо останній дійде висновку про відмову в затвердженні угоди, призначити справу за обвинувальним актом до судового розгляду, оскільки всі необхідні процесуальні дії щодо обвинуваченого на досудовому розслідуванні були виконані повністю.

Потерпіла ОСОБА_4 просила суд угоду затвердити, призначивши обвинуваченому покарання, яке було обумовлене сторонами, та на її думку є визначеними годинами строком виправних робіт.

Захисник ОСОБА_5 щодо вирішення спірного питання поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду заявив, що угода може бути затверджена.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, захисника та обвинуваченого щодо можливості затвердження угоди, вивчивши надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладена між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 угода про примирення не може бути затверджена судом, оскільки її умови суперечать вимогам КПК України та закону, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Так, відповідно до ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

А отже, ініціатива укладення угоди про примирення відповідно до вимог ч. 1 ст. 469 КПК має походити тільки від потерпілого або підозрюваного чи обвинуваченого. Лише після того, як потерпілий або підозрюваний чи обвинувачений виявили бажання примиритися з протилежною стороною, оскільки саме факт примирення є підставою для укладення угоди про примирення, до процедури примирення можуть залучатися інші особи, зокрема представники медіаційних центрів, особи, які мають певний авторитет для учасників процедури. Слід зазначити, що слідчий, прокурор зобов`язані згідно з ч. 7 цієї статті лише проінформувати підозрюваного та потерпілого про їхнє право на примирення, роз`яснити механізм його реалізації та в жодному разі не чинити перешкод в укладенні угоди, не ініціювати її укладення та не вести перемовин (проводити домовленості) щодо її змісту. На що, даючи роз`яснення, наголосив у своєму листі від 22.01.2014р. і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Проте, у випадку укладення угоди про примирення в даному кримінальному провадженні, такі виоги закону дотримані не були. Потерпіла ОСОБА_4 показала, що укладення угоди було ініційовано слідчим, який вів досудове розслідування, та якому заявила, що не бажає висувати будь-які претензій до обвинуваченого. Саме слідчий надав їй текст угоди, який підписала в його службовому кабінеті, у відсутності підозрюваного. З обвинуваченим текст угоди не узгоджувала та не обговорювала. Обвинувачений ОСОБА_6 щодо обставин ініціювання та укладення угоди пояснення суду надати не зміг, заявивши, що про такі не пам`ятає.

А тому, суд приходить до висновку, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, було ініційовано особою, яка не наділена відповідними повноваженнями, а у даному випадку - слідчим. Такий висновок суд обґрунтовує і тим, що потерпіла не могла дати суду пояснення щодо узгодженої сторонами міри покарання ( вид такого назвала неправильно), а обвинувачений, в свою чергу, також не міг чітко висловитись суду щодо умов укладеної угоди, особи, яка таку ініціювала, місця підписання такої підозрюваним.

Крім того, відповідно до ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Як слідує зі змісту угоди про примирення, укладеної між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_6 , такий вимогам ст. 471 КПК України не відповідає, оскільки не містить відомостей про істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний зобов`язується вчинити на користь потерпілої, строк їх вчинення.

Так, в угоді про примирення зазначено, що підозрюваний відшкодував завдані ним збитки, проте, коли та в якій сумі не вказано. При цьому, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 з цього приводу викладено суперечливі факти зокрема, що обставиною, яка пом`якшує покарання такого є відшкодування завданого збитку потерпілій, після чого зазначено, що потерпілій завдано матеріальної шкоди на загальну суму 373 грн., яка ОСОБА_6 відшкодована частково.

Перелік, інших дій, які б підозрюваний мав вчинити на користь потерпілої, в угоді відсутній. Тобто угода про примирення не містить у собі зобов`язань, дій які підозрюваний мав би вчинити на користь потерпілої.

Що ж стосується істотних для відповідного кримінального провадження обставин, то до їх переліку судова практика відносить, крім іншого, характеризуючі дані про особу, що в угоді при примирення від 30 листопада 2016р. стосовно особи ОСОБА_6 відсутнє.

Поряд з тим, умовами угоди про примирення визначено, що підозрюваний зобов`зується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; добровільно відшкодувати судові витрати пов`язані із проведенням на досудовому розслідуванні судово-товарознавчої експертизи в сумі 245,52 грн. Тобто умовами угоди про примирення на підозрюваного ОСОБА_6 покладено обов`язки, які не відповідають вимогам закону, оскільки, для цього виду угод визнання винуватості взагалі не є обов`язковим, тим паче з урахуванням положень ст. 471 КПК неправильно ставити підозрюваному таке визнання в обов`язок, оскільки наведене у жодному разі не охоплюється переліком "дій, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого".

Визначений угодою обов`язок підозрюваного ОСОБА_6 - добровільно відшкодувати судові витрати пов`язані із проведенням на досудовому розслідуванні судово-товарознавчої експертизи в сумі 245,52 грн., прямо суперечить вимогам закону.

У зв`язку з цим слід зазначити, що відповідно до ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, відшкодування обвинуваченим даного виду процесуальних витрат забезпечено відповідним механізмом і не може бути предметом угоди. Ухилення від відшкодування витрат на залучення експерта не може мати наслідком скасування вироку, оскільки не стосується тих обов`язків підозрюваного, обвинуваченого, які набули нормативного закріплення у ст. 472 КПК і безпосередньо пов`язані із сутністю цієї угоди.

Угода не містить відомостей про ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до роз`яснень п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» слідує, що сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК. Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

А отже, угода про примирення повинна містити відомості про ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, що у даному випадку відсутнє, хоча такі відомості зазначені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 , а отже сторони угоди про них знають.

Крім того, зважаючи на особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, те, що такий є особою без постійного місця проживання, веде бродяжницький спосіб життя, очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, а саме відбування покарання у виді 150 годин громадських робіт, які відповідно до ст. 36 Кримінально виконавчого Кодексу України відбуваються за місцем проживання засудженого та полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Як пояснив обвинувачений ОСОБА_6 постійного місця проживання він не має, за місцем реєстрації не проживає, так як будинок, де він жив згорів, мати його померла, а востаннє в такому він перебував 1,5-3 роки тому.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі: якщо її умови суперечать вимогам КПК України та закону, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що угода укладена 30 листопада 2015 року між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 затвердженню не підлягає.
При цьому, суд вважає за необхідне обвинувальний акт кримінального провадження № 0000460 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з угодою про примирення повернути прокурору для продовження досудового розслідування, що відповідає вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України, відповідно до якої у разі відмови в затвердженні угоди досудове розслідування продовжується в загальному порядку, оскільки не знаходить підстав для задоволення заяви прокурора щодо призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 314-316, 468, 471-474 КПК України,

у х в а л и в :
В затвердженні угоди про примирення укладеної 30 листопада 2015 року між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 відмовити.
Обвинувальний акт кримінального провадження № 0000460 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з угодою про примирення повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: