Справа №483/1090/15-к 16.06.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/333/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.402 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002113 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2016 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне, Очаківського району, Миколаївської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.1 ст. 402 КК України

Учасники судового провадження.
Прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_8

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його за відсутністю складу злочину.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Узагальнені доводи апелянта.
Обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що вирок винесений з грубим порушенням процесуального і матеріального права, є необґрунтованим, необ`єктивним, таким, що підлягає скасуванню.
Стверджує, що суд повинен був звернути увагу на законність і підстави видання наказу Першого Заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21 листопада 2014 року №260-РС і витребувати документи, що були підставою його пересування по службі.
Зазначає, що вину у інкримінованому йому злочині не визнає, оскільки накази про його підвищення у просуванні по службі та переведення в іншу військову частину видані з грубим порушенням Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170.
Вказує, що він не був зарахований до резерву і взагалі нічого не знав про пересування по службі. Вважає, що пересування його з підвищенням є несумісним з негативною службовою характеристикою, яку надав тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 05 березня 2015 року.
Зазначає, що в наказі №318 від 21 листопада 2014 року є посилання на його рапорт, однак рапорт він не писав.
Позиції інших учасників процесу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_7 зазначив, що зі змісту скарги незрозуміло в чому конкретно полягають порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та які на думку сторони захисту мають місце.

Вказує, що сторона захисту аргументує свою позицію виходячи з того, що вказаний наказ незаконний та не був доведений ОСОБА_6 належним чином. Однак, в чому конкретно полягає незаконність даного наказу зі змісту апеляційної скарги незрозуміло.

Зазначає, що під час досудового розслідування обвинуваченим до адміністративного суду було оскаржено законність наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2014 №318. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, прийнятою 15.04.2015р., яка набрала законної сили, позивачу ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні позову про визнання не чинним вказаного наказу. Дане рішення з матеріалами позову досліджувалися Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області під час судового розгляду.

Твердження сторони захисту зазначені в апеляційній скарзі, щодо, нібито, не доведення обвинуваченому наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2014 №318 спростовуються сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів: показаннями свідків, змістом розмови обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , щодо проведення останньому інструктажу перед вибуттям, записаної на DVD-диск, що був досліджений в судовому засіданні, іншими доказами.

Твердження сторони захисту про необізнаність обвинуваченого про наявність наказу Першого Заступника начальника ГШ ЗС України від 21.11.2014 №260-РС (на виконання якого був виданий наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2014 №318) та те, що про Наказ він ( ОСОБА_8 ) дізнався лише в військовій прокуратурі, також спростовується тим, що під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 28.11.2014 отримав нарочно припис про необхідність вибуття на нове місце служби та витяг з наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2014 №318, в яких по тексту містяться посилання на відповідне рішення Першого Заступника начальника ГШ ЗС України.

Посилання в скарзі на відсутність рапорту ОСОБА_6 №2997 від 28.11.2014, спростовуються постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.04.2015, в якій зазначено, що вказаний рапорт це внутрішній документ - рапорт про складання посади у зв`язку з переведенням, який жодним чином не вплинув на процес прийняття та виконання наказу. Більш того, показаннями свідків та письмовими документами, дослідженими під час судового розгляду припускається свідоме знищення вказаного рапорту самим ОСОБА_6 з метою спотворення законності свого переводу на нове місце служби.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу під час мобілізації на посаді начальника групи секретного документального забезпечення служби захисту інформації та криптології штабу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , 29.11.2014, діючи умисно, відмовився виконати наказ начальника т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2014 №318 щодо вибуття в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, не прибувши в дану частину, чим вчинив непокору - інше умисне невиконання наказу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги закону судом дотримано.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину при обставинах, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими у суді доказами.

Так, суд вірно взяв до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази, а саме: розписку про отримання повістки про явку до райвіськомату; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 20 березня 2014 року відповідно до якого прапорщика ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду начальника групи секретного документального забезпечення служби захисту інформації та криптології штабу; витяг з наказу першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України №260-рс від 21 листопада 2014 року про увільнення прапорщика ОСОБА_6 від займаної посади та призначення його на вищу посаду до 310 окремого інженерно-технічного батальйону Головного Управління оперативного забезпечення Збройних Сил України; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №318 від 28 листопада 2014 року відповідно до якого прапорщика ОСОБА_6 слід вважати таким, що вибув для подальшого проходження військової служби головним старшиною військової частини польова пошта НОМЕР_2 ; припис т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про вибуття 28 листопада 2014 року до міста Ніжин у строк - 29 листопада 2014 року на підставі наказу №260-РС від 21 листопада 2014 року та наказу №318 від 28 листопада 2014 року; обхідний лист прапорщика ОСОБА_6 , з якого вбачається, що він з 24 по 28 листопада 2014 року знявся з обліку з усіх служб військової частини; постанову Миколаївського окружного адміністративного суду, прийняту 15 квітня 2015 року, яка набрала законної сили, якою позивачу - ОСОБА_6 , відмовлено в задоволенні позову про визнання нечинним наказу №318 від 28 листопада 2014 року.

Доводи апелянта про те, що з наказами про його підвищення і просування по службі та переведення в іншу військову частину він не був ознайомлений, тому не міг їх виконати, є безпідставними, оскільки спростовуються сукупністю даних у суді показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 .
Так, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_11 , який був безпосереднім начальником військовослужбовця ОСОБА_6 , показав, що особисто видав обвинуваченому обхідний лист для здачі військового майна. Протягом тижня ОСОБА_8 розраховувався і 28 листопада 2014 року військовослужбовці ОСОБА_8 та ОСОБА_14 отримали один на двох атестат на речове майно та продовольство. Також ОСОБА_8 отримав атестат на зброю.

Свідок ОСОБА_12 - заступник командира військової частини НОМЕР_3 по роботі з особовим складом, показав, що до ОСОБА_6 був доведений зміст наказу про переведення його до нового місця служби, виданий обхідний лист та припис. Однак, до нового місця служби ОСОБА_8 не прибув. Військовослужбовці, які не мали можливості придбати квитки на дорогу, доставлялися до місця дислокації частини службовим транспортом.

З пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається, що він проводив інструктаж з ОСОБА_6 та матросом ОСОБА_14 . Після інструктажу військовослужбовці заявили про небажання проходити службу.

Суд вірно як доказ обвинувачення взяв показання свідка ОСОБА_13 , про те, що 28 листопада 2014 року її син - ОСОБА_8 повідомив про припис їхати до м. Ніжин Чернігівської області.

Отже, твердження обвинуваченого про те, що йому не було доведено до відома Наказ про переведення у іншу військову частину є безпідставними.

Твердження апелянта про відсутність його рапорту від 28.11.2014, жодним чином не впливають на процес прийняття та виконання Наказу.

До того ж твердження ОСОБА_6 про незаконність Наказу №318 від 28 листопада 2014 року були предметом дослідження у ході розгляду відповідного позову ОСОБА_6 у Миколаївському окружному адміністративному суді. Згідно постанови суду від 15 квітня 2015 року, яка набрала законної сили, позивачу - ОСОБА_6 , відмовлено в задоволенні позову про визнання не чинним Наказу №318 від 28 листопада 2014 року.

Є безпідставним твердження обвинуваченого у апеляційному суді щодо запису про його звільнення із Збройних Сил України у його військовому квитку, оскільки, таким змістом ОСОБА_8 помилково вважає запис про його звільнення з військової частини НОМЕР_1 .

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що всі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому підстав для скасування вироку, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Очаківського районного суду Миколаївської області від 04.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді: