В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2016 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5
та захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальне провадження /внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0003449 від 24.09.2015 року/ про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Яворівського району, с.Воля-Добростанська, громадянина України, українця, не одруженого, раніше судимого:28.02.2014р.Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до одного року шести місяціва позбавлення волі, ст.71 КК України два роки позбавлення волі;21.06.2014р. звільнений від покарання ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова; 14.08.2014 р. Франківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 звільнений від відбування покарання з випробовуванням строком на 3 роки, проживаючого за адресою: с.Воля-Добростанська, Львівської області, Яворівського району,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
обвинувачений ОСОБА_5 маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою в групі із невстановленою слідством особою, 24.09.2015 р. близько 19:00 год., перебуваючи на площі Старий Ринок у м.Львові, відкрито шляхом ривка заволодів мобільним телефоном марки «Нокіа Х2-00» вартістю 800 грн., в якому знаходилась сім карта оператора «Київстар» вартістю 60 грн., що належав ОСОБА_7 , який відразу ж передав невстановленій слідством особі, в результаті чого спричинило ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 860 грн.. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , 24.09.2015 р., близько 19:02 год., перебуваючи на площі Старий Ринок у м.Львові, намагаючись припинити законні дії потерпілого ОСОБА_4 , який прагнув його затримати після вчинення злочину, маючи умисел на спричинення легкого тілесного ушкодження, умисно наніс ОСОБА_4 удар кулаком в обличчя, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи №1658 від 25.09.2015 р. у ОСОБА_4 виявлено: крововилив та садна на слизовій оболонці лівої щоки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся; пояснив суду про обставини вчинення ним злочинів, зокрема, що 24.09.2015р. познайомився із хлопцем,з яким прогулювався на пл..Старий Ринок; побачивши у потерпілого ОСОБА_4 в раках мобільний телефон, вирішив ним заволодіти. Забрав телефон з рук потерпілого і передав незнайомому хлопцеві,який почав тікати; він побіг в іншу сторону, де в під`Їзді його наздогнав ОСОБА_4 , якого він вдарив кулаком в обличчя, не бажаючи бути затриманим; не оспорює факти та докази свого звинувачення; просить його суворо не карати.
Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

Так, потерпілий ОСОБА_4 показав, що 24.09.2015 р. близько 19:00 год., перебуваючи на площі Старий Ринок у м.Львові до нього підійшло троє осіб, одним з яких був ОСОБА_5 ; всіх трьох він сприймав як одну компанію. Обвинувачений попросив у нього телефон; коли він тримав телефон в руках ОСОБА_5 відкрито, шляхом ривка заволодів його мобільним телефоном,який та відразу ж передав одну із трьох осіб, які слідством не встановлені. Грабіжник з телефоном побіг в одну сторону, а обвинувачений в другу. Їх дії були , на його думку, сплановані заздалегідь і діяли вони по домовленості. Потерпілий хотів затримати ОСОБА_5 і побіг за ним в під`їзд будинку. п Обвинувачений, намагаючись втекти від ОСОБА_4 , умисно наніс потерпілому удар кулаком в обличчя; після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів. На своїх показаннях потерпілий настоює, до обвинуваченого претензій не має, телефон йому не повернуто, проте на суворості покарання не настоює.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновків експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті об`єктивні зв`язки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.

Норми ст.91 КПК України визначають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, т.я. подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, тощо.

Суд надає віри показанням потерпілого, оскільки вони об`єктивно відображають обставини справи, підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом; обвинувачений їх не оспорює.

Винуватість обвинуваченого також стверджується: даними протоколу огляду місця події з фото таблицею від 24.09.2015 р.; висновком медичного огляду щодо стану сп`яніння ОСОБА_5 від 25.09.2015 р.; протоколом затримання ОСОБА_5 від 24.09.2015 р.; копією гарантійного талону на мобільний телефон «Нокіа Х2-00»; висновком №1658 судово-медичної експертизи від 24.09.2015 р. та даними протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2015 р. з фото таблицею, якими стверджується факт відкритого заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_4 та нанесення останньому тілесних ушкоджень легкого ступеню важкості.

Крім того, висновком судово-психіатричного експерта №18 від 10.02.2016 р. встановлено, що ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в степені легко вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінований йому дій він також хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустимими в порядку ст.89 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч.1 ст.125 КК України, оскільки він умисно наніс легке тілесне ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини, щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання є вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння.
Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_5 , характеризується посередньо;проживає з матір`ю; тривалий час ніде не працює.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 , слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей за якими кваліфіковано його дії, оскільки саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення.

Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м.Львова від 14.08.2014 р. ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням та вст. ановлоення іспитового строку 3 роки. У зв`язку з наведеним, враховуючи положення ч.4 ст.71 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід частково приєднати до призначеного покарання за цим вироком, не відбуту частину покарання за попереднім вироком .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , тримання під вартою, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлявся. Судових витрат у справі не має.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців;

- за ч.1 ст.125 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Згідно ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м.Львова від 14.08.2014 р. за яким він засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Обраний у справі ОСОБА_5 запобіжний захід, тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 24 вересня 2015 року, тобто з моменту затримання.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1