Єдиний унікальний № 500/1703/16-к
Провадження № 1-кп/500/292/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
30 червня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000010, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, перебуваю чого у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, в сім`ї якого виховується одна малолітня дитина, не працюючого, на момент вчинення злочину старшого водія відділення забезпечення Ізмаїльського ОМВК Одеської області, молодшого сержанта запасу, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

встановив:
23 червня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 , обіймаючи посаду старшого водія групи забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Ізмаїльський ОМВК), з метою незаконного збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи на території Ізмаїльського ОМВК за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Кулікова, 31-а, привласнив чуже майно автомобіль марки ГАЗ-32213 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, вартістю 31 332,20 грн., який був ввірений йому під час проходження військової служби в Ізмаїльському ОМВК, та розпорядився ним на власний розсуд, а саме реалізував його в якості металобрухту на пункт прийому металу ТОВ «Хантер-2006», який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 20, чим заподіяв власнику автомобіля ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, вартість майна, яке він привласнив. Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він з 18.03.2014 р. по 08.03.2015 р. був мобілізованим та проходив військову службу у Ізмаїльському ОМВК на посаді старшого водія групи забезпечення Ізмаїльського ОМВК. В травні 2014 р. військовий комісар надав йому завдання транспортувати автомобіль з призовниками у м.Одеса для передання автомобіля у військову частину. По дорозі в м. Одеса автомобіль у зв`язку з поганим технічним станом багато разів виходив з ладу, а вони його лагодили. По приїзду в м.Одеса механіки відмовилися приймати автомобіль у зв`язку з поганим його технічним станом. Йому нічого не залишилось робити як пригнати автомобіль назад у м.Ізмаїл. По дорозі автомобіль також багато разів виходив з ладу та в м. Ізмаїл повністю зламався. Він організував його буксирування в Ізмаїльський ОМВК в бокс. Там він разом з іншими водіями на протязі декількох тижнів намагалися його полагодити, були куплені багато запчастин за власний рахунок без отримання чеків, але вони так і не змогли його полагодити, у зв`язку з чим він вирішив продати його на металобрухт, що він і зробив 23.06.2014 р. вранці за допомогою його знайомих, яким не було відомо про характер його дій. Він продав автомобіль на пункт прийому металобрухту у АДРЕСА_2 за 6 500 грн., частину з яких він забрав собі, частину витратив на погашення боргів за запчастини, а частину відав хлопцям, які йому допомагали. Через декілька місяців військовий комісар випадково виявив автомобіль на пункті прийому металобрухту та звернувся до нього з цим питанням. Він зв`язався з власником автомобіля ОСОБА_5 , якому відшкодував узгоджену суму за автомобіль, а в подальшому їм зайнялась військова прокуратура.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає, у зв`язку з відсутністю заяви про залучення ОСОБА_5 в якості потерпілого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням документів, що стосуються його особи. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

За колишнім місцем служби ОСОБА_4 характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`яких видів покарання з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 191 КК України, ніж позбавлення волі, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції, оскільки в даному випадку лише призначення такого виду покарання призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Крім того, суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Також, враховуючи зазначені обставини, а саме те, що ОСОБА_4 не має судимості, щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував завдану шкоду, те, що в його сім`ї виховується малолітня дитина, а також те, що у обвинуваченого відсутні обставини, що обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Крім того, відповідно до обвинувального акту вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи складає 861 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що під час судового розгляду суду не були надані документи, які б підтверджували витрати на залучення експерта, то в силу положень наведеної ч. 2 ст. 124 КПК України суд позбавлений можливості прийняти рішення про їх стягнення на користь держави, суду взагалі невідомо у зв`язку з чим проводилась експертиза у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 30 червня 2016 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1