Справа № 361/661/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1085/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 22 07.09.2016

УХВАЛА
Іменем України
7 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:
Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_11 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та мешкав в АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України та призначено покарання:
-за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати керівні посади органів місцевого самоврядування строком на 2 роки та зі штрафом в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки та зі штрафом в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий термін 2 роки 6 місяців, та покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася та мешкає в АДРЕСА_1 , громадянку України, з вищою освітою, розлучену, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України та призначено покарання:
-за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки та зі штрафом в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки та зі штрафом в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий термін 2 роки 6 місяців.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_12 та ОСОБА_7 визнані винними і засуджені за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин. Так, 15 серпня 2013 року до ОСОБА_12 , як Богданівського сільського голови, звернувся ОСОБА_13 з питанням щодо можливості отримання на законних підставах у власність земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області для ведення особистого селянського господарства, з подальшим її використанням з метою розведення риби.
В ході цієї розмови ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_13 подати до такої заяву відповідного змісту.
Цієї ж дати, після подачі ОСОБА_13 заяви про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, рішенням №235 від 15.08.2013 року сесії 6 скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області було надано дозвіл ОСОБА_13 на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку площею 2 га у визначених межах Богданівської сільської ради.
Знаючи про результати прийнятого рішення сесії Богданівської сільради від 15.08.2013 року, у ОСОБА_12 , в подальшому, виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_13 , а саме його грошовими коштами, шляхом зловживання довірою. Реалізуючи задумане ОСОБА_12 , являючись на той час Богданівським сільським головою, довів до ОСОБА_7 , яка на той час була спеціалістом-землевпорядником Богданівської сільської ради, зміст свого злочинного корисливого умислу про спосіб заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 за видачу останньому рішення №235, вже прийнятого сесією 6 скликання Богданівської сільської ради 15.08.2013 року, про безоплатну передачу останньому в приватну власність земельної ділянки.
ОСОБА_12 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та знаючи про позитивне для ОСОБА_15 рішення Богданівської сільської ради від 15.08.2013, перебуваючи 30.09.2013 поблизу адміністративної будівлі Богданівської сільської ради Броварського району Київської області познайомив ОСОБА_13 з ОСОБА_7 , як начебто безпосереднім виконавцем щодо підготовки та виготовлення необхідних документів про безоплатне отримання у власність землі, а саме земельної ділянки розміром 2 га, яка знаходиться в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області.
30.09.2013, у ході цієї розмови ОСОБА_7 , достовірно знаючи про вже прийняте рішення №235 від 15.08.2013 сесії 6 скликання Богданівської сільради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації на право власності на земельну ділянку площею 2 га, на виконання попередніх домовленостей з ОСОБА_12 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, надала пораду останньому задовольнити прохання ОСОБА_13 про передачу у приватну власність земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, яка б влаштовувала ОСОБА_13 і яку в подальшому можливо було б використовувати для розведення риби, орієнтовною площею 2 га.
03.10.2013 ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та своїм службовим становищем, висунув ОСОБА_13 вимогу про необхідність передачі йому грошових коштів у сумі 32 000 доларів США, начебто за підготовку, прийняття та видачу рішення сесії Богданівської сільської ради про надання дозволу ОСОБА_13 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, і яке вже було прийняте рішенням №235 від 15.08.2013 сесією 6 скликання Богданівської сільської ради.
Вказаної дати, 03.10.2013, під час обговорення питання виділення ОСОБА_13 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_12 вводячи останнього в оману, пообіцяв за вищезазначену суму коштів, винести на розгляд сесії Богданівської сільської ради питання щодо виділення земельної ділянки, а також сприяти позитивному ухваленню депутатами Богданівської сільської ради Броварського району рішення, необхідного для передачі у власність ОСОБА_13 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
ОСОБА_13 , введений у такий спосіб в оману, і не знаючи про вже прийняте рішення сесії Богданівської сільської ради, погодився на пропозицію ОСОБА_12 , вважаючи при цьому, що дії останнього є правомірними, необхідними і вигідними для нього, що він зобов`язаний це зробити.
04.10.2013, близько 11-25 год., ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, продовжуючи вводити ОСОБА_13 в оману, запропонував останньому надати ОСОБА_7 документи, необхідні для підготовки та належного оформлення рішення сесії Богданівської сільської ради про надання у власність земельної ділянки на його ім`я, на що ОСОБА_13 передав вказані документи ОСОБА_7 , яка згідно посадової інструкції спеціаліста-землевпорядника Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, зобов`язана була вносити на розгляд сесії сільської ради пропозиції щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, готувати проекти рішень та видавати прийняті сесією рішення.
08.10.2013, о 14-30 год., ОСОБА_12 і ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе, що знаходиться в с. Новобогданівка, Броварського району Київської області, продовжуючи вводити ОСОБА_13 в оману з метою заволодіння його грошовими коштами, надали останньому для ознайомлення виготовлений ОСОБА_7 витяг з рішення сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області № 235 від 15.08.2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_13 , село Богданівка, Броварський район, Київська область», яким такому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, яке було підписане сільським головою ОСОБА_12 .
Цього ж дня, о 15-01 год., ОСОБА_13 , знаходячись біля автомобіля ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_7 витяг з рішення сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області № 235 від 15.08.2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_13 , село Богданівка, Броварський район, Київська область». ОСОБА_12 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, і перебуваючи за кермом автомобіля марки «Фольксваген Тігуан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , надав вказівку ОСОБА_7 отримати від ОСОБА_13 грошові кошти, за вже прийняте рішення, які така і отримала, а саме, 600 доларів США, які, згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти (доларів США), встановленого Національним банком України, на день передачі таких коштів склали 4 795,80 грн., за виконання вищезазначених дій.
Після заволодіння чужим майном ОСОБА_13 , а саме грошовими коштами в розмірі 600 доларів США, ОСОБА_7 вийшла з автомобіля та попрямувала з вказаними грошима до місця свого проживання, що в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_13 надаючи ОСОБА_12 і ОСОБА_16 належні йому 600 доларів США, вважав, що надає таким грошові кошти правомірно та вигідно для себе, оскільки мав на меті отримати земельну ділянку на вигідних для нього умовах, проте не був обізнаний про прийняте 15.08.2013 рішення Богданівської сільської ради, тобто у такий спосіб був введений останніми в оману.
Разом з тим, як вбачається з обвинувального акту органами досудового розслідування дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України які виразились у одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення дії з використанням наданої їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України як пособництво в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення дій з використанням наданої їй службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.
Перекваліфіковуючи дії суд у вироку зазначив, що злочинні дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України і ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, а тому суд дійшов висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 364 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині засудження ОСОБА_7 , кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені обставини, які могли мати істотне значення для ухвалення законного рішення. Також зазначає, що негласні слідчі дії проведені з порушенням встановленого законом порядку, а саме не уповноваженою особою. Зазначає, що до ОСОБА_7 було застосовано психологічний тиск та залякування. Крім цього, вказує, що за наявності суперечливих доказів у вироку суду не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного належного та допустимого доказу, який можливо покласти в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_7 за скоєння інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 368 КК України до покарання у виді 7 років та 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 3 роки, з конфіскацією майна, ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 3 роки, з конфіскацією майна.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що з резолютивної частини вироку суду вбачається, що обвинувачених звільнено від відбування всіх видів покарань, що є недопустимим та призводить до виникнення сумнівів щодо порядку виконання вироку.
Під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 заявлено клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_12 , скасування вироку суду в частині визнання винним та засудження ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав у зв`язку із смертю ОСОБА_12 , про що надано свідоцтво про смерть від 18.08.2016 року.
Заслухавши думку сторін, які не заперечували проти задоволення заявленого клопотання, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Згідно положень ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи зазначені вимоги закону, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 та відповідно до вимог ст. 417 КПК України необхідності скасування оскаржуваного вироку суду в частині визнання винним та засудження ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України з нереабілітуючих підстав у зв`язку зі смертю останнього.
Заставодавцем ОСОБА_17 (донькою обвинуваченого ОСОБА_12 ) під час апеляційного розгляду подано заяву про повернення їй застави в розмірі 91 760 грн. внесену нею на депозитний рахунок Броварського міськрайонного суду Київської області в якості запобіжного заходу, обраного ОСОБА_12 .
Заслухавши думку сторін, які не заперечували проти задоволення вказаної заяви, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_17 та повернути їй внесену нею в якості запобіжного заходу ОСОБА_12 заставу в розмірі 91 760 грн. у зв`язку зі смертю обвинуваченого.
Заслухавши суддю доповідача, думки захисників та обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу подану захисником ОСОБА_8 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора щодо визнання винною та призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України та визнання ОСОБА_12 винним за ч. 4 ст. 368 КК України, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги поданої захисником ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Як вбачається з обвинувального акту від 30.01.2013 року (т. 2 а.с. 1-8), так і обвинувального акту від 9.12.2015 року, відповідно до якого прокурором було змінено обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 112-128), вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, кожен обвинувальний акт містить лише виклад фактичних обставин кримінального провадження, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та правову кваліфікацію дій обвинувачених, проте не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурором було змінено кваліфікацію дій ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . Так, дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення дії з використанням наданої їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України як пособництво в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення дій з використанням наданої їй службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 27 КК України, пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.
Тобто з даної норми кримінального закону вбачається, що у разі якщо особа виступає у ролі пособника, то безпосередньої участі у виконанні злочину вона не приймає.
Залишивши поза увагою відсутність належним чином висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги ст. 370 КПК України.
Суд першої інстанції, розглянувши дане кримінальне провадження, кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб та вчинене у великих розмірах, та за ч. 2 ст. 364 КК України, як зловживання владою, що спричинило тяжкі наслідки.
Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Враховуючи вищевикладене, зазначену у вироку судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_7 , колегія суддів вважає досить суперечливою, оскільки не зрозуміло, яка на думку суду була роль обвинуваченої ОСОБА_7 при вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, чи брала вона участь безпосередньо у виконанні об`єктивної сторони кримінального правопорушення чи виступала в ролі пособника.
Окрім того, суд першої інстанції при ухваленні вироку визнав доведеною наявність таких кваліфікуючих ознак, як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб та зловживання владою або службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, чим фактично вийшов за межі обвинувачення, оскільки прокурором такі кваліфікуючі ознаки, відповідно до обвинувального акту від 09.12.2015 року, обвинуваченим не інкримінувались.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність оцінювати справедливість під час провадження у справі, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення у справі «Даллос проти Угорщини» від 1 березня 2001 року). Також вказує на необхідність дотримання права бути поінформованим про характер і причини обвинувачення, що має розглядатися у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року та п. 47 «Даллос проти Угорщини» від 1 березня 2001 року).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої ОСОБА_7 , в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було належним чином висунуто в суді першої інстанції.
Також, обґрунтованими є доводи прокурора в апеляційній скарзі про помилкове рішення суду про звільнення обвинувачених від всіх видів призначеного судом покарання на підставі ст. 75 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_7 підлягає скасуванню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції .
На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 417, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_7 залишити без зміни у виді застави в розмірі, визначеному судом першої інстанції.
Повернути заставодавцю ОСОБА_17 внесену нею заставу за ОСОБА_12 в розмірі 91 760 грн.

Головуючий

Судді