Справа №489/1371/15-к 02.03.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
судового розпорядника: ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2015 року, яким,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженка м. Миколаєва, громадянка України, із вищою освітою, незаміжня, пенсіонерка, раніше не судима, має на утриманні дитину інваліда, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_7
Обвинувачена: ОСОБА_6
Захисник: ОСОБА_8
Потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України та призначено покарання:
за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;
за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки.
_______________________________________________________________
Ап. провадження: № 11-кп/784/166/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_12
Категорія: ч. 1, 2 ст. 190 КК Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
На підставі ч. 1 ст. 75 КК, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, у виді іспитового строку тривалістю 3 роки, із покладенням на неї обов`язків, передбачених: п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_13 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_13 за спричинену майнову шкоду грошові кошти в розмірі - 6 000 тис. грн. та моральну шкоду в розмірі - 4000 грн. .
Цивільний позов ОСОБА_14 про відшкодування майнової шкоди задоволено повністю.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_14 майнову шкоду в розмірі 10 200 грн. .
Цивільний позов ОСОБА_15 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_15 майнову шкоду в розмірі 6 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. .
Цивільний позов ОСОБА_16 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_16 майнову шкоду в розмірі 6000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. .
Цивільний позов ОСОБА_17 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_17 майнову шкоду в розмірі 6 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. .
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 7 000 грн. .
Цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 4 250 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_18 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 12 000 грн. та моральну шкоду в розмірі - 1000 грн. .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2015 року, відносно неї скасувати, а кримінальне провадження закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КК.
Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В своїх доводах, обвинувачена вважає, що висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Пояснює, що дійсно потерпілі за рекомендацією її знайомого звертались до неї в різний час, для отримання від неї консультації з приводу встановлення автономного газового опалення у житловому приміщенні, оскільки вона має досвід вирішення таких питань.
Разом з тим, зазначає, що жодних грошових коштів від потерпілих та свідків по вказаному провадженні вона не отримувала, жодних зобов`язань з приводу встановлення автономного газового опалення чи вирішення інших пов`язаних з цим питань, на себе не брала, а лише консультувала осіб з приводу підготовки та оформлення необхідних документів. Тому, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1. 2. ст. 190 КК повністю заперечує.
Апелянт вважає, що покази потерпілих та їх родичів, в частині де вони зазначають, що нібито надавали їй грошові кошти, не має доказового значення та, на її думку, не можуть братись до уваги судом, оскільки вказані особи є заінтересованими, а їх покази мають суттєві протиріччя.
Разом з тим, ОСОБА_6 підтверджує, що потерпілий ОСОБА_10 , дійсно звертався до неї із проханням про надання йому допомоги з приводу оформлення необхідних документів на встановлення автономного газового опалення, за що передав їй певну грошову суму, що було підтверджено відповідною розпискою та яка міститься в матеріалах провадження. Проте, зазначає, що ОСОБА_10 не дотримався умов їх договору та відмовився від її послуг, оскільки процес оформлення документів затягнувся за часом, а ОСОБА_10 не бажав чекати.
Тому, на думку обвинуваченої, між нею та потерпілим ОСОБА_10 виникли виключно цивільно-правові відносини і вказує, що обов`язково поверне йому грошові кошти.
Також, на думку апелянта, визначені судом суми матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та дещо завищеними.
Обставини, встановлені судом першої інстанції
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 в період часу з червня 2013 року по липень 2014 року, позиціонуючи себе в якості особи, яка надає послуги з підготовки пакету документів необхідних по встановленню індивідуального газового опалення, а також, приватизації земельних ділянок, зловживаючи довірою потерпілих, в різний час отримувала від них грошові кошти, проте своїх зобов`язань не виконувала, жодних дій по оформленню документів на встановлення індивідуального опалення чи приватизації земельних ділянок не вчиняла, в жодні установи з цього приводу не зверталась та грошові кошти потерпілим не повернула.
Так, в період часу з червня по серпень 2013 року, обвинувачена ОСОБА_6 зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_13 , отримала від неї грошові кошти в розмірі - 6000 грн., з метою підготовки пакету документів для встановлення індивідуального газового опалення, проте жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняла, в жодні установи з цього приводу не зверталась, грошові кошти потерпілій не повернула.
У зв`язку із вищевикладеним, ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Також, повторно, в період часу з липня по серпень 2013 року, обвинувачена ОСОБА_6 , обіцяючи оформити документи на індивідуальне газове опалення, отримала грошові кошти в розмірі 6000 грн. від потерпілої ОСОБА_16 , проте жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняла, в жодні установи з цього приводу не зверталась, грошові кошти потерпілій не повернула.
Крім того, в період часу з серпня по вересень 2013 року, обвинувачена ОСОБА_6 , обіцяючи оформити документи на встановлення індивідуального газового опалення та приватизацію земельної ділянки, отримала від потерпілої ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 10 200 грн. та необхідні для оформлення документи, проте жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняла, в жодні установи з цього приводу не зверталась та грошові кошти потерпілій не повернула.
Крім того, 23.08.2013 року від потерпілої ОСОБА_17 обвинувачена отримала грошові кошти в розмірі - 6000 грн., з метою підготовки документів для встановлення індивідуального газового опалення, проте жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняла, гроші потерпілій не повернула.
Також, в період часу з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, від потерпілого ОСОБА_11 обвинувачена отримала грошові кошти в розмірі - 4250 грн., з метою підготовки документів для приватизації земельної ділянки, проте жодних дій спрямованих на виконання умов договору не вчиняла, грошові кошти потерпілому не повернула.
Крім того, в період часу з жовтня по листопад 2013 року, від потерпілої ОСОБА_15 обвинувачена отримала грошові кошти в розмірі - 6000 грн., з метою підготовки документів для встановлення індивідуального газового опалення, проте жодних дій спрямованих на виконання умов договору не вчиняла, до відповідних інстанцій не зверталась, грошові кошти потерпілій не повернула.
Також, 23.11.2013 року, обвинувачена обіцяючи оформити документи на встановлення індивідуального газового опалення, отримала від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 7 000 грн., проте жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняла, в жодні інстанції з цього приводу не зверталась та гроші потерпілому не повернула.
23.07.2014 року, обвинувачена ОСОБА_6 обіцяючи оформити документи на встановлення індивідуального газового опалення, отримала від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 12 000 грн., проте жодних дій направлених на виконання умов договору не вчиняла, грошові кошти потерпілому не повернула.
На підставі вищевикладеного, обвинувачена визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненим повторно.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану обвинуваченою апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду першої інстанції з підстав викладених в тексті скарги, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та просили вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного.
Вина ОСОБА_6 у заволодінні грошовими коштами зазначених у вироку суду першої інстанції потерпілих, шляхом введення їх в оману щодо справжньої мети такого заволодіння, за обставин, викладених у вироку, підтверджується доказами зазначеними у ньому, а саме показами потерпілих та свідків. На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно визнав такі докази допустимими та дав їм вірну оцінку.
Посилання скаржниці на те, що усі потерпілі її обмовили, а свідки є родичами потерпілих і заінтересовані у результатах розгляду справи, - є голослівними та безпідставними.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що усі потерпілі не були між собою знайомими, до вищезазначених подій не знали і обвинувачену. Будь-яких стосунків, які б могли вплинути на їх зацікавленість в обмові обвинуваченої, з нею не мали. Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не є родичами будь-кому з потерпілих. Однак ці свідки підтвердили, що ОСОБА_6 дійсно займалась оформленням для них дозволів на встановлення індивідуального опалення у їх квартирах і вони їй для цього передавали певні суми грошей.
Інші ж свідки, хоч і є членами сімей потерпілих, але ж їх покази є безсторонніми та неупередженими. Ці покази у своїй достовірності та правдивості не викликають у суду сумніву.
Більш того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що по епізоду заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_10 обвинувачена, за наявності її особистої розписки про отримання від нього коштів, визнала такий факт, однак тлумачить його як цивільно-правові відносини.
На думку колегії суддів така поведінка обвинуваченої вказує на те, що вона всіляким чином намагається уникнути відповідальності за вчинені протиправні дії.
Більш того, у своїй апеляційній скарзі обвинувачена звертає увагу, що встановлені судом суми спричинених потерпілим збитків не зовсім відповідають дійсності. Такі твердження обвинуваченої фактично ще раз підтверджують правдивість показів свідків та дійсне існування фактів отримання грошей обвинуваченою від потерпілих.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи обвинуваченої, викладені у її апеляційній скарзі, такими, що не заслуговують на увагу.
Що стосується покарання, то на думку колегії суддів таке ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст..ст. 65-67 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 хоч і є пенсіонеркою за віком, але цей вік для неї є не загальним пенсійним, а пільговим, у зв`язку з вихованням дитини-інваліда, а тому покарання їй у виді обмеження волі може бути призначене на загальних підставах.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування або зміни не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої на цей вирок - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена стронами кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :