АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/39/16 Справа № 711/1345/15-к Категорія: ст. 537 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 , засудженого вироком Черкаського обласного суду від 19 грудня 1997 року за ст.ст. 17, 81 ч. 2, 17, 117 ч. 2, 196-1 ч. 2, 142 ч. 2 та ч. 3, 208, 93 п.п. «а», «е», «з» та 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари з конфіскацією всього майна, постановою цього ж суду від 01 червня 2000 року, вирок приведено у відповідність до закону, який пом`якшує покарання, і йому призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 про застосування зворотної дії закону, що пом`якшує покарання, та, відповідно, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний термін, -

в с т а н о в и л а :
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 звернувся, у порядку ст. 539 КПК України, до районного суду із клопотанням про застосування зворотної дії закону, що пом`якшує покарання, зазначаючи, що вироком Черкаського обласного суду від 19 грудня 1997 року його засуджено до смертної кари з конфіскацією всього майна, постановою цього ж суду від 01 червня 2000 року вирок приведено у відповідність до закону, який пом`якшує покарання, і йому призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Засуджений вважає, що закон про кримінальну відповідальність декілька разів змінювався і у відповідності до положень ч.4 ст. 5 КК України до нього повинен бути застосований закон, який пом`якшує покарання, тому ставить питання про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний термін.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні його заяви про застосування зворотної дії закону, що пом`якшує покарання.

Як на підставу відмови в задоволенні клопотання суд, пославшись на Рішення Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року справа №1-5/201 та практику Європейського суду з прав людини, зазначив, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді смертної кари обґрунтовано замінено більш м`яким довічним позбавленням волі і законних підстав для його заміни, в подальшому, на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, відсутні.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 , не погодившись з ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року, посилаючись на неповноту судового розгляду справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить її скасувати, та за результатами апеляційного розгляду постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву засудженого про застосування зворотної дії кримінального закону у часі, що пом`якшує та іншим чином поліпшує становище особи засудженого, на підставі фактичного відбуття ним кримінального покарання у виді позбавлення волі понад дев`ятнадцять років звільнити його із залу судового засідання в зв`язку із закінченням строку покарання.

В обґрунтування наведеного зазначав, що на момент постановлення вироку щодо нього у 1998 році санкція ст. 93 КК України (1960 року) передбачала альтернативні покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або смертної кари, Рішенням Конституційного Суду України №11-рп/99 від 29 грудня 1999 року положення санкцій Особливої частини КК України (1960 року), що передбачали смертну кару як вид покарання, визнано неконституційними, а покарання у виді довічного позбавлення волі було встановлено лише на підставі Закону України від 22 лютого 2000 року №1483-ІІІ, що набрав чинності 4 квітня 2000 року. Виходячи з наведеного, на думку ОСОБА_9 в силу ч. 4 ст. 5 КК України щодо нього підлягає застосуванню лише покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років як таке, що передбачалося санкцією ст. 93 КК України (1960 року) в період з 29 грудня 1999 року до 4 квітня 2000 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, пославшись на наведені у ній доводи, думку прокурора про законність ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено колегією суддів та стверджується матеріалами провадження, вироком Черкаського обласного суду від 19 грудня 1997 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 17, 81 ч.2, 17, 117 ч.2, 196-1 ч.2, 142 ч.2 і ч.3, 208, 93 п.п. «а», «е», «з» та 42 КК України (в редакції 1960 року), та засуджено до смертної кари з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 03 березня 1998 року вирок Черкаського обласного суду від 19 грудня 1997 року щодо винуватості ОСОБА_9 та призначеного йому покарання залишений без змін.

Постановою Черкаського обласного суду від 01 червня 2000 року на підставі Закону України від 22 лютого 2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України» (Закон N 1483) вирок приведено у відповідність з цим Законом шляхом пом`якшення ОСОБА_9 покарання із смертної кари на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення його клопотання ґрунтуються на вимогах кримінального і кримінально-процесуального закону.

Так, відповідно до вимог кримінально-процесуального закону під час виконання вироку вирішуються питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання, а призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Тобто правовою підставою для приведення призначеного покарання у відповідність із новим законом на стадії виконання вироку є внесення до кримінального закону змін, які пом`якшують відповідальність за злочин, за який особу засуджено, після постановлення відповідного вироку.

Після постановлення вироку Черкаським обласним судом від 19 грудня 1997 року щодо ОСОБА_9 закони, які б пом`якшували кримінальну відповідальність за вчинені ним злочини, не приймалися, а тому передбачені ст. 74 КК України підстави для зміни призначеного йому покарання в порядку виконання вироку відсутні.

Крім цього, на момент вчинення ОСОБА_9 злочинних дій, передбачених ст. 93 КК України (1960 року), санкція цієї статті дійсно передбачала альтернативні покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або смертної кари.

Рішенням Конституційного Суду України №11-рп/99 від 29 грудня 1999 року положення санкцій Особливої частини Кримінального кодексу України (1960 року), що передбачали смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

На виконання вказаного рішення 22 лютого 2000 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. Цей закон набрав чинності 4 квітня 2000 року.

Відповідно до офіційного тлумачення, закріпленого у Рішенні Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року №1-рп/2011, після прийняття Рішення від 29 грудня 1999 року Кримінальний кодекс України (1960 року) не став новим законом, що пом`якшував кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів. При цьому Суд виходив із того, що у статті 5 КК України йдеться про можливість зміни закону про кримінальну відповідальність лише іншим законом про кримінальну відповідальність, а не Рішенням Конституційного Суду України, який повноважний лише визнавати неконституційними положення такого закону.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про те, що положення Кримінального кодексу України (1960 року) зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, у взаємозв`язку з положеннями статей 3, 8, частини 1 статті 58, пункту 22 частини 1 статті 92, частини 2 статті 152 Конституції України, статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», частини 2 статті 6 Кримінального кодексу України (1960 року), частини 2 статті 4, частини 1 статті 5 Кримінального кодексу України (2001 року) треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України (1960 року), до набрання чинності Законом України від 22 лютого 2000 року.

При цьому Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року визнав, що призначення особі покарання у виді довічного позбавлення волі, встановленого новим кримінальним законом, а не позбавлення волі на строк до 15 років, що як альтернативне смертній карі покарання, було передбачено законом на час вчинення злочину, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, апеляційна скарга ОСОБА_9 має бути залишена без задоволення, а оскаржуване ним судове рішення - без зміни.

Крім того, з огляду на те, що вирок суду відносно ОСОБА_9 набрав законної сили, був предметом касаційного перегляду, а апеляційний суд в даній стадії процесу не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті, в тому числі щодо фактичних обставин справи та доведеності вини, допустимості доказів, ревізії судового рішення, на вирішенні яких наполягає засуджений, вимоги ОСОБА_9 в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та підлягають відхиленню.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Посилання ОСОБА_9 про неправильне застосування судом норм матеріального права, є надуманими та повністю спростовуються матеріалами провадження, які засудженим не спростовані.

Ставлячи питання про скасування ухвали місцевого суду, засуджений ОСОБА_9 , конкретних фактів порушення його прав та законних інтересів судом не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини провадження, дана належна оцінка особі ОСОБА_9 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про відсутність законних підстав для заміни ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний термін.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 про застосування зворотної дії закону, що пом`якшує покарання, та, відповідно, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний термін, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :