Провадження № 11-кп/783/123/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2014 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2015 року ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2015 року скасувати у зв`язку з істотними порушеннями процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у кримінальному провадженні в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суддя суду першої інстанції не розібрався в обставинах справи, не врахував, що він /засуджений/ не має порушень режиму перебування у ЛУВП № 19, чим довів свою сумлінність, злочин, в якому його обвинувачують не є особливо тяжким. Вказує, що перебуває в камері закритого типу з правом на прогулянку до 1 години.

Окрім цього, вважає, що під час судового засідання 19.11.2015 року мав би бути представник ЛУВП № 19, який мав надати суду відповідну інформацію щодо його поведінки. Однак, такого представника не було, а відповідно і не надавалась інформація.

Також, вважає, що суд неправильно посилається на п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, оскільки в даному випадку він засуджений за тяжкий злочин, а не за особливо тяжкий, як зазначено в ухвалі, що оскаржується.

Окрім цього, стверджує, що покликання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_7 , будучи засудженим Франківським районним судом м. Львова від 23.01.2014 року, засуджений знову 04.11.2014 року Галицьким районним судом м. Львова, що, як наслідок, унеможливлює його умовно-дострокове звільнення, є неправомірними, оскільки вирок Галицького районного суду м. Львова скасований Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ 17.09.2015 року, а справа направлена на новий судовий розгляд.

Стверджує, що поки його вину не буде доведено і встановлено обвинувальним вироком, він вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Також, стверджує, що розгляд в суді першої інстанції відбувся без участі захисника, хоча його участь є обов`язкова, оскільки він /засуджений/ має психічні вади, що підтверджується актом судово-медичного експерта № 164 від 15.10.2014 року.

В подальшому, засуджений ОСОБА_7 подав зміни та доповнення до апеляційної скарги, в яких змінює свої апеляційні вимоги та просить суд скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до нього п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2014 року після фактичного відбування 2/3 строку покарання.

Стверджує, що такі зміни обумовлені набуттям чинності Закону України № 838-VII від 26.11.2015 року, згідно з якого термін у 2/3 строку відбування покарання пройшов уже 09 липня 2015 року.

Також, у зв`язку з цим, просить зарахувати у строк покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2014 року у виді 2 /двох/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі за ч. 1 ст. 259 КК України строк попереднього ув`язнення за період з 04.11.2014 року по 03.02.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали провадження по апеляції засудженого та доводи його апеляції з урахуванням відповідних змін та доповнень, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги засудженого з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України будь-яке судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У свою чергу, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що у ОСОБА_7 відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення, оскільки відносно засудженого на даний час розглядається справа у Галицькому районному суді м. Львова.

Втім, положення ст. 17 КПК України передбачають, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Окрім цього, суд першої інстанції у своєму судовому рішенні посилається на положення п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, що передбачають умови звільнення за вчинення умисного особливо тяжкого злочину.

Однак, ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Тому, суд не прийняв до уваги вимоги п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, у зв`язку із чим не було досліджено право ОСОБА_7 на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання при існуючому відбуванні 2/3 строку покарання, призначеного судом.

Окрім цього, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що характеризують особистість ОСОБА_7 . Незважаючи на те, що суд першої інстанції вказує у судовому рішенні про вивчення матеріалів особової справи засудженого, колегія суддів не вбачає, щоб суд досліджував інформацію про поведінку ОСОБА_7 під час відбування покарання, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б могли свідчити про надання суду особової справи засудженого, а в мотивувальній частині суд не вказує про дані, які встановив в ході дослідження такої справи.

Частина 2 ст. 81 КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване у разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже суд не встановив, що засуджений своєю поведінкою не довів виправлення.

З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду вбачає неповноту судового розгляду, що залишила недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зрештою, судом також не було досліджено та перевірено факт наявності у засудженого будь-яких психічних вад, про які, зокрема, вказує ОСОБА_7 , стверджуючи, що таке підтверджується Актом судово-психіатричного експерта № 164 від 15.10.2014 року. Адже у разі наявності таких вад, необхідна обов`язкова участь захисника при розгляді його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Пункт 1 ч. 1. ст. 409 передбачає, що неповнота судового розгляду є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки допущена неповнота судового розгляду перешкоджає перевірці апеляційних доводів засудженого ОСОБА_7 , ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року, на переконання колегії суддів апеляційного суду, слід скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Що стосується доводів апелянта про зарахування у строк покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 23.01.2014 року строк попереднього ув`язнення за період з 04.11.2014 року по 03.02.2015 року, то по даному кримінальному провадженню, що закінчилось набранням законної сили вироку Франківського районного суду м. Львова до засудженого не застосовувалось попереднє ув`язнення. Питання зарахування попереднього ув`язнення, що застосовувалось до засудженого по іншому кримінальному провадженню має вирішуватись судом при розгляді відповідного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4