Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/1823/15-к
Провадження № 1кп/523/223/15
У Х В А Л А
про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу

05.06.2015 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 , під час судового розгляду кримінального провадження про вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України,

в с т а н о в и в:
Строк застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 16 червня 2015 року, у зв`язку із чим, судом поставлено питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого на обговорення учасників процесу.

Прокурор, за згодою потерпілого, вважав можливим продовжити строк дії раніше застосованого запобіжного заходу з підстав тяжкості вмінених діянь, можливого неправомірного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню.

Захисник та обвинувачений заявили протилежне клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, обґрунтовуючи зазначене недоведеністю існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які міри запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , а також наявністю у того захворювання хребта, позитивних характеристик за місцем проживання та власної родини з обов`язком утримання двох неповнолітніх дітей.

З`ясувавши думку учасників процесу суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку його застосування. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Оцінюючи доводи прокурора про наявність доказів в обґрунтування існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, суд вважає, що ці доводи не є переконливими.

ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких злочинів, максимальна санкція одного з яких передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Проте, тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Так, ОСОБА_7 в суді зазначив, що визнає свою вину в частині вчинення вмінених йому злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 КК України, до затримання фактично проживав у незареєстрованих шлюбних відносинах з громадянкою ОСОБА_8 , виховує неповнолітніх сина та доньку останньої, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , 30 листопада 2000 року, позитивно характеризується за місцем сумісного з ОСОБА_8 проживання, неофіційно працював разом з останньою продавцем, що частково підтверджено наданими стороною захисту характеристиками, копіями паспорту співмешканки та свідоцтв про народження її дітей.

Фактичне невизнання ОСОБА_7 вини в іншій частині обвинувачення, а саме за ч.2 ст.289 КК України, не може бути при вирішенні питання про можливе продовження його ув`язнення, без сукупності інших доказів, безумовно витлумачено проти обвинуваченого, оскільки діючий принцип презумпції невинуватості вимагає доведення в суді протилежного стороною обвинувачення.

Крім того, суд зазначає, що протягом всього строку раніше застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме, з 5 грудня 2014 року, обвинуваченим не було допущено як жодного випадку порушень його застосування, так і вчинення будь-яких інших протиправних діянь чи нез`явлень без поважних причин до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду.

Також, із змісту наданих стороною захисту медичних документів вбачається, що ОСОБА_6 має наступні захворювання: остеохондроз поперекового - крижового відділу хребта, грижа дисків, больовий синдром, з рекомендованим наступним наглядом та лікуванням у лікаря-невролога. Тобто обвинувачений, за своїм станом здоров`я, потребує проходження лікування, що в умовах утримання в слідчому ізоляторі йому не було забезпечено до теперішнього часу, що підтверджено дослідженою в судовому засіданні відповіддю начальна ОСІ від 8 травня 2015 року №5/12-8009.

Оцінюючи ж довід прокурора про наявність у обвинуваченого непогашеної судимості суд вважає, що ця обставина має бути обов`язково врахована при визначенні виду та міри можливо призначеного судом остаточного покарання в разі винесення щодо ОСОБА_6 обвинувального вироку.

Довід потерпілого ОСОБА_4 про можливий ризик впливу ОСОБА_6 на нього, іншого потерпілого чи свідків є лише припущеннями, оскільки не підтверджений будь-яким об`єктивним доказом.

З врахуванням сукупності викладеного суд вважає, що в силу тяжкості вмінених ОСОБА_6 діянь, отриманих даних про достатню міцність його соціальних зв`язків, одночасної потреби в отриманні кваліфікованої медичної допомоги, а також для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, до обвинуваченого в подальшому достатньо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Змінити стосовно обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживавшого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та припиняє свою дію о 19 годині 4 серпня 2015 року.
ОСОБА_6 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Протягом строку застосування домашнього арешту заборонити ОСОБА_6 залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 22 години до 7 години ранку наступної доби.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки утримуватись від можливого спілкування із потерпілими і свідками в даному кримінальному провадженні, а також прибувати за викликом слідчого, прокурора, суду для участі в проведенні процесуальних дій.

Копію ухвали направити прокурору Суворовського р-ну м. Одеси, обвинуваченому та начальникові ОСІ УДПтСУ в Одеській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1