Справа № 197/568/16-к
Номер провадження № 1-кп/197/81/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 , приймає участь в режимі відео конференції ,
від потерпілого ОСОБА_5 - заява про розгляд справи за його відсутності ,
27 березня 2016 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в гостях у потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою АДРЕСА_3 , де в ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна . Після чого ОСОБА_4 з метою реалізації свого умислу , переслідуючи корисливу мету , та користуючись відсутністю потерпілого ОСОБА_6 , та переконавшись , що за його діями ніхто не спостерігає , шляхом вільного доступу із спальної кімнати даного будинку , таємно , умисно із корисливих мотивів викрав належний потерпілому ОСОБА_6 ноутбук марки "Compaq Presario CQ57" , корпус пластмассовий , чорного кольору , згідно висновку товарознавчої ексертизи № 25 від 15.04.2016 року , вартістью 4000 гривень . В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на сумму 4000 гривень , та з місця злочину зник , обернувши викрадене на свою користь .
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 185 КК України , таємне викрадення чужого майна (крадіжка) .
Потерпілий ОСОБА_5 який належним чином повідомлений про дату , час і місце судового засідання , в судове засідання не прибув , надав до суду заяву , в якій просить суд справу розглянути в його відсутність , цивільний позов заявляти не буде , покарання на розсуд суду . Заслухавши думку учасників кримінального провадження , залежно від того , чи можливо за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду , заперечень не було , суд відповідно до ст. 325 КПК України , з урахуванням поданої заяви потерпілого з його думкою , думкою інших учасників кримінального провадження , вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого , задовольнивши його заяву .
В судовому засіданні у режимі відеоконференції обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення викладеного в обвинувальному акті за вказаних обставин визнав повністю , підтвердивши час , місце , спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення , розмір шкоди , та від дачі показів відмовився . У скоєному щиро каявся, про скоєне дуже жалкує та просив суворо його не карати .
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням письмових документів, а саме: що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , вирок , ухвалу та протокол затримання особи від 21.04.2016 р..
Допит обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч.4 ст. 349 КПК України не здійснюється в зв`язку з його відмовою від давання показань .
Оцінюючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії належить кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України , таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Також, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує те, що злочин, який вчинив останній, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості відповідно ст.12 КК України. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ч.1 п.1 ст.66 КК України, є щире каяття . Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ч.1 п.1 ст.67 КК України, є рецидив злочинів.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує його відношення до вчиненого, визнання ним своєї вини, дані про його особу, а саме те, що обвинувачений раніше судимий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває , перебуває у лікаря-фтизіатра та хворіє, за місцем проживання характеризується посередньо, малолітніх дітей, осіб похилого віку та інвалідів на утриманні не має , шкода потерпілому не відшкодована.
Враховуючи вище наведені обставини, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі .На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень відповідно до ч.2 ст. 65 КК України.
Разом з тим суд приймає до уваги те, що ОСОБА_4 вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2014 року, яким він засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2015 року було скасовано звільнення засудженого ОСОБА_4 з випробовуванням та направлено для відбування покарання призначеного вказаним вироком , в порядку , встановленому для засуджених до позбавлення волі . Згідно протоколу від 21.04.2016 року ОСОБА_4 був затриманий 21.04.2016 року о 13.50 годин .
Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 р. №7, згідно з цими роз`ясненнями, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, один з яких вчинений до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Відповідно до ч.1, ч.4 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Запобіжний захід ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався і такого клопотання не заявлялось і підстав для його обрання не має , так як ОСОБА_4 в даний час відбуває покарання згідно вказаного вище вироку в місці позбавлення волі. Цивільний позов потерпілим в кримінальному провадженні не заявлений. Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 /двох/ років позбавлення волі .
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2014 року, і остаточно призначити покарання 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 21 квітня 2016 року .
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався так як ОСОБА_4 уже знаходиться під вартою в іншому кримінальному провадженні згідно вироку від 28.03.2014 року.
Відповідно до ст. 392 КПК України , в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу .
Відповідно до ст. 395 КПК України , апеляційна скарга подається: на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення . Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана: на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до ст. 376 КПК України , після проголошення вироку головуючий роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя: ОСОБА_1 .