Дата документу Справа № 317/3539/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єд. унікальний № 317/3539/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
№ пров. 11-кп/778/703/16 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою прокурора прокуратури Запорізької області на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Жовтень, Оріхівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта не повна середня, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 23.11.2009 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік;

2) 10.11.2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 309 ч.І КК України до штрафу на суму 850 гривень;

3) 26.05.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.1 КК України до 150 годин громадських робіт;

4) 10.07.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2 К України до 3 років 10 днів позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 10.07.2015 року і призначено остаточне покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Утримується під вартою з 02.11.2015р.

ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 02 листопада 2015 року по 08 лютого 2016 року зараховано за правилами, передбаченим ст. 72 КК України з розрахунку, що 1 такий день відповідає 2 дням позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з вироком суду, в двадцятих числа березня 2015 року приблизно о 21 годині ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_10 , до якого він мав вільний доступ, через незачинені двері зайшов до приміщення даху, звідки взяв мідні запчастини з пральної машини, вагою 1 кг, вартістю 55 гривень 33 копійки, газовий балон алюмінієвий, вагою 12 кг, вартістю 147 гривень 96 копійок, алюмінієвий бідон, об`ємом 40 л, вагою 6 кг, вартістю 73 гривні 98 копійок, які поклав до мішку та покинув територію домоволодіння за вказаною адресою з викраденим майном, отримавши можливість ним розпорядитися, тим самим викрав його.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 277 гривень 27 копійок згідно з висновком товарознавчої експертизи №2133 від 30.09.2015.

Крім того приблизно 19 серпня 2015 року о 12.00 годині ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_10 , через незачинені двері проник у приміщення даху, звідки взяв фрагмент металевої сітки-рабиці, розміром 2x1,5 м, три труби із нержавіючої сталі, довжиною 1,5 м, діаметром 2 см кожна, загальною вагою 7 кг, вартістю 81 гривня 69 копійок, алюмінієву запчастину з моторного човна, загальною вагою 7 кг, вартістю 86 гривень 31 копійка, які поклав до свого рюкзаку та мішка, після чого у дворі взяв стару аптечку з інструментами, та покинув територію домоволодіння за вказаною адресою з викраденим майном, отримавши можливість ним розпорядитися, тим самим викрав його.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 168 гривень згідно з висновком товарознавчої експертизи №2133 від 30.09.2015.

В апеляції прокурор зазначає, що не оскаржуючи фактичні обставини справи, довеленність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , кваліфікацію його дій, вважає, що вирок відносно ОСОБА_9 незаконним в частині призначеного йому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Просить призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення попереднього вироку, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі, за ч. З ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляцію, адвоката ОСОБА_7 , яка вважає, що вирок суду законний та обґрунтований, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і на думку колегії суддів є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання не тільки у межах установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки з саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, окрім іншого, поведінку до вчинення злочину, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) тощо.

Згідно з положеннями ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими ч. ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 цього Кодексу.

Водночас, призначаючи покарання з урахуванням вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 10.07.2015, суд першої інстанції не приділив уваги тому, що ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочинів як до винесення попереднього вироку, так і після нього, що, в свою чергу, тягне за собою застосування при призначенні покарання не тільки положень ст. 71 КК України, а й ч. 4 ст. 70 КК України.

Так, зокрема, ОСОБА_9 органом досудового розслідування, окрім вчиненого епізоду від 19.08.2015, тобто після ухвалення вироку Запорізьким районним судом Запорізької області 10.07.2015, обвинувачувався ще у вчиненні в двадцятих числах березня 2015 року таємного, повторного викрадення майна у ОСОБА_10 , тобто до постановлення попереднього вироку.

За таких обставин, покарання ОСОБА_9 мало бути призначене спочатку за ч. 2 ст. 185 КК України (епізод у березні 2015 року), вчиненими до постановлення попереднього вироку, потім за ч. 4 ст. 70 КК України, після має бути визначене покарання за ч. З ст. 185 КК України, та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Разом з тим, призначене ОСОБА_9 покарання за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України є обгрунтованним та відповідає вимогам ст. 65 КК України, у зв`язку із чим, його вид та розмір у апеляційній скарзі' не оспорюється. Крім того, вид та розмір остаточного призначеного покарання, на підставі ст. 71 КК України, також не оспорюється. У зв`язку із цим, на підставі ст. 408 КПК України вирок суду може бути змінено, так як в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться.

З урахуванням викладеного колегія суддів, що вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08.02.2016 відносно ОСОБА_9 підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку із недотриманням судом правил призначення покарання за сукупністю злочинів, вчиненого до постановлення попереднього вироку, що стало наслідком неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин вирок суду щодо ОСОБА_9 є незаконним і підлягає зміненню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора прокуратури Запорізької області задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_9 змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення попереднього вироку, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі, за ч. З ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: