Провадження № 1-кс/200/6192/16
24 червня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю скаржника ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, -
У судовому засіданні скаржник свою скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні її тексту. Додатково пояснив, що має юридичну освіту і тому вважає, що фактом повернення його власності вказаного золотого годинника, слідчий порушив норми ст. 100 КПК України, так як повинен був повертати речовий доказ його власнику, а не ОСОБА_6 , який не має ніякого права на передачу йому годинника. Більш того, вважає, що ОСОБА_6 , разом із ОСОБА_8 та слідчим ОСОБА_3 вигадали нову схему привласнення чужого майна, так як його годинник ніяк не міг бути викрадений із його автомобіля 03 січня 2016 року, тому що він його відправив із м. Харкова у м. Дніпропетровськ лише 09 січня 2016 року. ОСОБА_6 зробив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, а слідчий, який бачив, що годинник відправлений 09 січня 2016 року, віддаючи його ОСОБА_6 , не реагуючи на його заяву про повернення годинника йому, як законному власнику, вчиняє триваючий злочин.
Слідчий та прокурор належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, однак у судове засідання не з`явилися, письмових заяв та клопотань суду не надали. Скаржник не заперечував проти розгляду скарги за їх відсутності. З цих підстав скаргу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, розглянуто за відсутності слідчого та прокурора, вирішено по суті.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України. Нормами ст. 160-166 КПК України регламентується звернення слідчого чи прокурора до слідчого судді для отримання тимчасового доступу до речей та документів, а нормами ст.ст. 170-174 КПК України, регламентовано накладення арешту на майно, у тому числі і тимчасово вилучене, та скасування арешту майна. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (процесуальні дії), які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, володільцем тимчасово вилученого майна. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги. Згідно з вимогами ч. 3 цієї статті, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Розглянувши скаргу та надані до неї додатки, заслухавши пояснення скаржника, вважаю, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 26, 303, 307, 369, 371-372, 395 КПК України, -
Скаргу ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1