АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0013306 з обвинувальним актом щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року,

за участю прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0013306 щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 10 м. Києва через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Ухвала мотивована тим, що наведена в обвинувальному акті юридична кваліфікація не відповідає змісту викладеного в ньому обвинувачення, а саме обвинувачення не містить об`єктивної і суб`єктивної сторін складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що призводить до порушення права на захист.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом та про необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і направити обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

При цьому прокурор вважає безпідставними і необґрунтованими висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладено обвинувачення, яке відповідає диспозиції ч. 1 ст. 125 КК України, із зазначенням об`єктивної та суб`єктивної сторін складу указаного кримінального правопорушення. Крім того, на думку апелянта, такі вказані судом в ухвалі обставини, які до того ж є неконкретними, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта через його невідповідність ст. 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважав висновки суду першої інстанції правильними і обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0013306 та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати, від якого обвинувачення захищатись, і з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.

Наведених вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0013306 від 6 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 органом досудового розслідування дотримано не було.

Так, з обвинувального акта вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Склад цього кримінального правопорушення характеризується: з об`єктивної сторони - дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідками у виді спричинення легкого тілесного ушкодження та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками, та з суб`єктивної сторони умислом, спрямованим на заподіяння саме легких тілесних ушкоджень, а не іншого ступеня тяжкості, оскільки це впливає на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

При наведенні правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України сформульоване йому органом досудового розслідування обвинувачення викладено наступним чином.

13 жовтня 2015 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився ОСОБА_8 , який надавав консультацію з питань ремонту ОСОБА_11 , представнику власника квартири.

Перебуваючи за указаною адресою, ОСОБА_5 висловлював своє незадоволення стосовно камери відеоспостереження, яку вмонтували в під`їзді будинку, над квартирою АДРЕСА_3 . Підкликавши до себе ОСОБА_8 , який в цей час перебував у квартирі, правою рукою, кулаком, наніс останньому один удар в обличчя, в нижню губу, чим завдав йому тілесних ушкоджень.

Далі в обвинувальному акті зазначено фрагменти з висновку судового-медичної експертизи № 1957/Ж від 13 жовтня 2015 року про те, які тілесні ушкодження були виявлені у ОСОБА_8 на момент проведення судового-медичного огляду 13 жовтня 2015 року, і що вони відносяться до легких тілесних ушкоджень відповідно до п. п. 2, 3.5., 4.6. «Правил судового-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року.

Як видно з наведеного, при формулюванні обвинувачення, так само як і при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, орган досудового розслідування обмежився лише вказівкою на те, що ОСОБА_5 завдав потерпілому тілесні ушкодження, однак при цьому не конкретизував ступінь їх тяжкості та спрямованості його умислу.

Відсутність таких ознак складу кримінального правопорушення, яке ставиться у вину обвинуваченому, свідчить про неконкретність сформульованого ОСОБА_5 обвинувачення, та ставить під сумнів відповідність такого обвинувачення правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, не дивлячись на формальний виклад в обвинувальному акті змісту судово-медичної експертизи № 1957/Ж від 13 жовтня 2015 року.

За таких підстав, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України за відсутності у сформульованому обвинуваченні об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення, і, як наслідок, через невідповідність такого обвинувачення наведеній правовій кваліфікації дій обвинуваченого.

Тому, з огляду на те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, і те, що відсутність чітко та конкретно сформульованого обвинувачення має наслідком порушення права на захист, то суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що виявлені недоліки перешкоджають призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта щодо ОСОБА_5 та повернув його прокурору.

У зв`язку із цим, протилежні доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно та всупереч ст. 291 КПК України повернув обвинувальний акт, не ґрунтуються на вищенаведених вимогах кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0013306 від 6 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 10 м. Києва, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/746/2016
Категорія КК України: ч. 1 ст. 125
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Суддя - доповідач: ОСОБА_1