16 лютого 2016 року м. Київ
Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю особи, кримінальне
провадження щодо якої було закрито ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косенівки Уманського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК,
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 23 КПК безпосередньо не дослідивши доказів, дав їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість постановленої ухвали. При цьому зазначає, що апеляційний суд, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , не навів в ухвалі переконливих мотивів для прийняття такого рішення.
Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що винуватість ОСОБА_5 підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а тому ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
В запереченні на касаційну скаргу прокурора та представника потерпілої захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 зазначає, що судові рішення, на його думку, є законними та обґрунтованими.
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі вимог ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто із засудженого у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно: на користь ОСОБА_10 35 912,28 грн та 10 000 грн; на користь ОСОБА_8 66 320,81 грн та 50 000 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
За апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 . Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 18 лютого 2015 року скасував цей вирок і закрив кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК (не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпано можливості їх отримати).
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 14 березня 2008 рокублизько 16.30 год., керуючи автомобілем Daewoo Nexia (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по вул. Градинській у м. Києві, усупереч вимогам 2.1, 2.3 «б», 10.1, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, не надавши дороги автомобілю Hyndai Getz (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , розпочав виконувати поворот ліворуч, унаслідок чого зіткнувся з указаним автомобілем, який відкинуло на зустрічну смугу руху, де він у свою чергу зіткнувся з автомобілем Volkswagen Golf (державний номерний знак НОМЕР_3 ) під керуванням ОСОБА_10 . У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що касаційні скарги підлягають задоволенню, пояснення ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 проти задоволення цих скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Цих вимог апеляційним судом не дотримано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 23 березня 2008 року слідчий виніс постанову про порушення кримінальної справи за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, котра керує транспортним засобом, що спричинило отримання потерпілим тілесного ушкодження середньої тяжкості.
За результатами досудового слідства постановами слідчого від 23 грудня 2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, за відсутності в діях кожного з них складу злочину і в цей же день постановою слідчого порушенокримінальну справу стосовно ОСОБА_8 , направленув подальшому до суду.
02 лютого 2011 року постановою слідчого кримінальну справу щодоОСОБА_8 закрито на підставі пунктів 1, 2 ст. 213, п. 2 ст. 6 КПК 1960 року.
22 квітня 2013 року за правилами КПК 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за фактом ДТП.
27 травня 2014 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і в подальшому кримінальне провадження направлено до суду для розгляду по суті.
З наведеного випливає, що досудове розслідування у цій справі здійснювалось у рамках КПК 1960 року, тоді як завершувалося відповідно до вимог КПК 2012 року.
Відповідно до п. 8 розділу «Перехідніположення» КПК 2012 року допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набуття ним законної сили.
Разом із цим, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю, якщо є нескасована постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про відмову в порушенні справи за тим самим фактом.
З огляду на викладене та на те, що станом на 02 лютого 2011 року постанову від 23 грудня 2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_5 не булоскасовано, суд апеляційної інстанції вважав, що докази, зібрані у кримінальному проваджені, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки вони є недопустимими щодо такого обвинувачення.
З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може погодитись.
Так, із 02 лютого 2011 року досудове слідство у кримінальній справі тривало за фактом вчинення ДТП, а не щодо конкретної особи, і проводилися необхідні слідчі дії, спрямовані на виконання вимог ст. 22 КПК 1960 року.
Зокрема, було проведено ряд експертиз, які, на думку місцевого суду, підтвердили винуватість саме ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. Ці докази були покладені в основу обвинувально вироку.
Також слід зазначити, що до отримання результатів вищевказаних експертиз у прокурора були відсутні законні підстави для скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_5 , а коли такі підстави зявилися, то набрав чинності КПК 2012 року, в якому прокурор уже був позбавлений таких повноважень.
Проте апеляційний суд усупереч вимогам ст. 23 КПК, безпосередньо не дослідивши показань ОСОБА_5 , потерпілих, свідків, а також письмових доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, дав їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, а тому передчасно скасував вирок і закрив провадження.
За таких обставин доводи представника потерпілого та прокурора є обґрунтованими.
Наведені порушення в силу ст. 412 КПК є істотними, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого цьому суду необхідно врахувати зазначене, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , а також інші доводи, зокрема, наведені в касаційних скаргах представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора, дати на них вичерпну відповідь і ухвалити рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд
Касаційні скарги представника потерпілої та прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3