1-кп/754/487/16
Справа № 754/8276/16-к
У Х В А Л А
Іменем України
04 липня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання, щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186ч.2 КК України, кожного,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 року до Деснянського районного суду м. Києва від прокурора надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003829 від 31.03.2016 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186ч.2 КК України, кожного.

24.06.2016 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Захисник ОСОБА_7 надав на адресу суду письмові пояснення, якому заперечував щодо призначення судового розгляду, яке мотивував невідповідностю обвинувального акту вимогам ст..291 КПК України, а саме: обвинувальний акт затверджений не уповноваженою особою; у обвинувальному акті відсутні повні анкетні дані всіх слідчих та прокурорів; в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини справи; обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення; реєстр матеріалів досудового розслідування містить суперечності щодо процесуальних рішень та слідчих дій.

Захисник ОСОБА_8 надав аналогічні письмові пояснення, у яких заперечував щодо призначення судового розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували щодо призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.

Вислухавши думку прокурорів, обвинувачених, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186ч.2 КК України, кожного, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст..3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому в КПК України.

Згідно вимог ч.4ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст..291 КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України - у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Однак, всупереч вказаним нормам закону, в обвинувальному акті не конкретно сформульовано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186ч.2 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у тому, що 31.03.2016 року приблизно о 18.00год. перебуваючи по вул.Мілютенка,30/12 в м. Києві вступили у попередню змову з метою відкритого викрадення чужого майна. Реалізуючи свої злочинні дії, 31.03.2016 року приблизно о 18.10год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направились до 6-го під`їзду будинку 30/20 по вул.Мілютенка в м. Києві де перебував потерпілий ОСОБА_9 . Діючи узгоджено, у відповідності до попередньо розподілених ролей, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 31.03.2016 року приблизно о 18.10год. зайшли за потерпілим ОСОБА_9 до 6-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 , якого в подальшому збили з ніг, внаслідок чого потерпілий впав на сходи першого поверху 6-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 . Здолавши таки чином волю потерпілого до опору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 31.03.2016 року о 18.10год. відкрито викрали чуже майно, що належало потерпілому, після чого з місця вчинення злочину зникли.

Таким чином при формулюванні обвинувачення, слідчий вказує, що з метою вчинення злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вступили у попередню змову, при цьому розподілили ролі кожного для досягнення кінцевої мети заволодіння майна, при цьому у обвинуваченні не конкретизовано дії кожного обвинуваченого під час вчинення злочину.

Крім цього, формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 містить суперечності, щодо часу вчинення кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_6 вчинив 31.03.2016 року о 18.10год., а ОСОБА_5 - 31.03.2016 року о 18.00год., відсутній розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Таким чином, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є неконкретним і таким, що не досягло мети детального поінформування особи зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

З тексту врученого прокурором обвинувального акта ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен, повинні знати, від яких конкретно своїх дій, вчинених щодо потерпілого, він має захищатись в суді.

Позиція суду у даній справі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Абрамян проти Росії» Суд в п.34 свого рішення від 09.10.2008 року зазначив, що за текстом підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі "Камасінські проти Австрії"" № 9783/82, п.79).

Крім того, Суд нагадав, що положення підпункту (а) пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" № 25444/94, п.52).

З врахуванням вищевикладеного, обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і від якого кожний буде захищатись у суді, що є порушенням вимог п.5ч.2ст.291 КПК України та перешкодою для призначення справи до судового розгляду.

Керуючись ст.ст.314, 315, 316 КПК України,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003829 від 31.03.2016 року у вчиненні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186ч.2 КК України, кожним, повернути прокурорам Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для усунення виявлених недоліків.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді взяття під варту залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя: