Справа №574/185/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/563/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/185/16-к за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2016 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вознесенка Буринського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 6 і 12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 6 і 12 ч.2 ст.115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12

захисників адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_14

законних представників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_17 , (із доповненнями), просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому мінімальний розмір покарання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_11 не мав наміру позбавляти життя потерпілого, а його вина була виражена у формі необережності. Зазначає, що в разі надання своєчасної медичної допомоги потерпілому можливо було запобігти настання смерті, але особи, які бачили його ще живим, не викликали швидку допомогу. Крім того вказує, що обираючи ОСОБА_11 покарання за менш суворий злочин, необхідно враховувати те, що він неповнолітній, раніше не судимий, має легку розумову відсталість, виховувався в неповній сім`ї;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_18 також просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії свого підзахисного на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому мінімальний розмір покарання, оскільки він не бажав смерті потерпілого і в разі надання йому своєчасної медичної допомоги можливо було запобігти настання смерті, але особи, які бачили його ще живим, не викликали швидку допомогу. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд не взяв до уваги стан його здоров`я, а також не врахував того, що він не був ініціатором конфлікту та перебував під впливом ОСОБА_11 .

В запереченнях на апеляційні скарги захисників потерпіла ОСОБА_19 просить залишити вирок суду без змін, оскільки обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 усвідомлювали характер своїх дій та діяли з прямим умислом, направленим на позбавлення життя ОСОБА_20 .

За вироком Буринського районного суду Сумської області від 29.03.2016 р. ОСОБА_11 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 6 і 12 ч.2 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років без конфіскації майна.

ОСОБА_12 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 6 і 12 ч.2 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років без конфіскації майна.

Вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в дольовому порядку з кожного по 14615,28 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Відповідно до вироку суду наприкінці вересня 2015 р. близько 19-00 години, ОСОБА_11 , бажаючи повернути викрадені у нього гроші та підозрюючи в цьому ОСОБА_20 , зайшов до його будинку по АДРЕСА_3 , та побив останнього, спричинивши йому фізичний біль.

10.10.2015 р. близько 18-00 години, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (який погодився на прохання останнього допомогти повернути йому грошові кошти), шляхом вільного доступу зайшли до житла ОСОБА_20 за вказаною адресою, де виявили його сплячим на дивані у кімнаті. Здійснивши удар кулаком в обличчя потерпілого та виливши на обличчя воду, ОСОБА_11 розбудив його. Діючи за попередньою змовою між собою та з корисливих мотивів, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 висунули ОСОБА_20 вимогу повернути викрадені гроші, а почувши відмову, спільно, усвідомлюючи, що їх дії призведуть до смерті потерпілого та свідомо допускаючи настання такого наслідку, почали одночасно наносити знайденими в будинку двома дерев`яними палками та ногами удари по голові, тулубу, кінцівках та іншим частинам тіла потерпілого. В подальшому, діючи з особливою жорстокістю, обвинувачені стягнули потерпілого на підлогу та поставили на коліна, ОСОБА_11 зняв з нього штани та всунув дерев`яну палку, якою він до цього наносив удари, до анального отвору ОСОБА_20 , а ОСОБА_12 забивав її глибше за допомогою іншої палки, зробивши біля двох-трьох ударів.

Після цього, обвинувачені перенесли ОСОБА_20 до іншої кімнати цього ж будинку, поклали на підлогу обличчям донизу, підпалили газетним папіром його волосся та через нетривалий час потушили, а потім, по черзі, знову почали наносити удари по тілу та ногам потерпілого дерев`яними палками. Потім ОСОБА_11 повторно всунув дерев`яну палку до анального отвору ОСОБА_20 , а ОСОБА_12 , продовжуючи його дії, забивав її іншою палкою, зробивши біля двох-трьох ударів, від чого вона глибше входила до анального отвору потерпілого.

Далі вони перевернули потерпілого на спину, після чого ОСОБА_11 , за допомогою знайденого ОСОБА_12 в будинку ножа, спричинив численні різані рани по різним частинам тіла, а зрозумівши, що ніж тупий, викинув його та узяв лезо, яке ОСОБА_12 знайшов у будинку і за допомогою останнього наніс потерпілому одну різано-рвану рану та численні різані рани по різним частинам тіла, наступаючи при цьому йому ногами на руки, долаючи таким чином опір потерпілого.

Вчинивши всі дії, які ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вважали необхідними та достатніми для вбивства ОСОБА_20 , вони накрили тіло потерпілого ковдрою та покинули місце події.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_20 помер на місці події. Причиною смерті потерпілого стала відкрита травма черевної порожнини, що супроводжувалась ушкодженням та розривом різних органів, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , їх захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтримали апеляційні скарги, просили змінити вирок суду, перекваліфікувавши дії обвинувачених на ч.2 ст.121 КК України, доводи прокурора ОСОБА_10 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг захисників без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 6 і 12 ч.2 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про перекваліфікацію дій як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_12 із п.п.4, 6 і 12 ч.2 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, оскільки вони не мали умислу на позбавлення життя потерпілого та їх вина була виражена у формі необережності, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки обставини вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінального злочину були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 пояснив, що ввечері 10.10.2015 р. разом з ОСОБА_12 він прибув до будинку ОСОБА_20 , у дворі якого вони взяли дві палиці. Коли зайшли в будинок, то ОСОБА_20 лежав на дивані. Вони вилили відро води йому на обличчя, від чого той підскочив і вони одночасно стали його бити палками по всіх частинах тіла (тулубу, руках, ногах, голові). Потім вони стягнули потерпілого з дивана на підлогу та поставили на коліна, вдвох зняли з нього штани та стали засовувати дерев`яну палицю в анальний отвір потерпілого, забиваючи її глибше по черзі, б`ючи однією палицею по іншій. Зробивши два-три удари вони побачили, що палиця зайшла в анальний отвір сантиметрів на двадцять, витягли та викинули її у двір, а ОСОБА_20 перетягли до іншої кімнати та знову спільно стали бити потерпілого дерев`яними палицями. Оскільки той чинив опір, вони перевернули його на живіт та він знову засунув палицю в анальний отвір потерпілого, а ОСОБА_12 іншою палицею забивав її глибше. Коли палицю витягли на ній була кров. Після цього вони повернули ОСОБА_20 на спину, ОСОБА_12 приніс лезо від бритви для гоління і він став лезом різати статевий член потерпілого. Після цього вони закрили тіло ОСОБА_20 знайденими в будинку одіялами і поїхали додому.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_11 об`єктивно підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 , який суду пояснив, що ввечері 10.10.2015 р. за домовленістю з ОСОБА_11 вони разом приїхали в будинок ОСОБА_20 , у дворі якого взяли по дерев`яній палиці. Зайшовши в будинок, вони розбудили ОСОБА_20 та стали його бити палицями по всіх частинах тіла. Потім вони стягнули потерпілого з дивана на підлогу та поставили на коліна, вдвох зняли з нього штани і ОСОБА_11 засунув палку до анального отвору ОСОБА_20 сантиметрів на двадцять. Після цього вони перетягли потерпілого до іншої кімнати та стали бити потерпілого дерев`яними палицями, а потім перевернули його на живіт і ОСОБА_11 знову засунув палицю в анальний отвір потерпілого, а він, щоб забити її глибше, іншою палицею два рази вдарив по ній. Потім вони повернули ОСОБА_20 на спину, він взяв на підвіконні лезо від бритви для гоління та приніс його ОСОБА_11 , який став ним різати статевий член потерпілого. Після цього вони закрили тіло ОСОБА_20 знайденими в будинку одіялами і поїхали додому.

Вказані показання обвинувачених в даній частині є послідовними, логічними за своєю суттю, певною мірою відповідають фактичним обставинам провадження та узгоджуються і співпадають з іншими перевіреними в судовому засіданні доказами.

Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи № 99 від 13.11.2015 р. безпосередньою причиною смерті ОСОБА_20 стала відкрита травма черевної порожнини, що супроводжувалась ушкодженням печінки, брижі тонкого та товстого кишечнику, розривом сигмовидної, прямої кишок, гемоперетоніумом, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Із протоколів проведення слідчих експериментів, фототаблиць та відеозаписів до них, проведених окремо один від одного за участю обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 12.10.2015 р., 09.12.2015 р. та 18.12.2015 р. вбачається, що вони показали на місці обставини вчинення ними злочину, а саме спосіб, знаряддя, кількість, характер та локалізацію нанесених ними тілесних ушкоджень потерпілому.

Відповідно до висновків додаткових судово-медичних експертиз № 284 від 05.01.2016 р. та № 4 від 11.01.2016 р., механізм утворення тілесних ушкоджень, які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_20 , можуть співпадати з механізмами спричинення, продемонстрованими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в ході проведення з ними 09.12.2015 р. та 18.12.2015 р. слідчих експериментів. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись від травматичної дії дерев`яних палок, вилучених 11.10.2015 р. під час огляду місця пригоди, за обставин, продемонстрованих підозрюваним ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час слідчих експериментів.

Будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження і, з урахуванням вимог закону, є належними, допустимими, достовірними і у своїй сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Про направленість умислу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 саме на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_20 свідчать їх активні, цілеспрямовані, умисні та узгоджені (спільні) між собою дії, які виразилися у нанесенні потерпілому великої кількості ударів як предметами (дерев`яними палицями), спеціально пристосованими для спричинення тілесних ушкоджень, так і ногами по голові, тулубу та інших частинах тіла потерпілого, неодноразове забивання однієї з цих палиць до анального отвору потерпілого на відстань до сорока сантиметрів, нанесенні однієї різано-рваної та численних різаних ран по різних частинах тіла, в той час коли він знаходився в безпорадному стані на підлозі (лежачі та на колінах) та перебував у тяжкому ступені алкогольного сп`яніння, а також загальна кількість, локалізація і характер цих тілесних ушкоджень, частина яких була направлена виключно на ушкодження життєво-важливих органів, в тому числі і органів черевної порожнини (ушкодження печінки, брижі тонкого та товстого кишечнику, розрив сигмовидної, прямої кишок тощо), які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, що і було доведено дослідженими під час судового розгляду доказами.

Крім того, про направленість умислу обвинувачених на протиправне заподіяння смерті потерпілому свідчать і той факт, що ОСОБА_20 , незважаючи на отримані тілесні ушкодження, умисно був залишений ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не тільки без будь-якої допомоги на самоті, а й навпаки його тіло було фактично сховано від сторонніх очей накритою ковдрою.

З огляду на викладене, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, не могли не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх спільних протиправних дій, що були спрямовані виключно на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_20 , а не спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень без умислу на вбивство.

Як було зазначено вище судом першої інстанції був зроблений висновок про те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 умисно протиправно заподіяли смерть ОСОБА_20 , з чим погоджується і колегія суддів, а тому тривалість часу, що минув з моменту спричинення ними тілесних ушкоджень до настання смерті потерпілого для кваліфікації злочину як умисного вбивства в даному конкретному випадку значення не має, а відтак доводи захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про можливість запобігання смерті у разі надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про порушення судом першої інстанції у відношенні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, також є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття та вчинення злочину неповнолітніми. Обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було.

Інші ж обставини, на які посилаються захисники як на такі, що пом`якшують обвинуваченим покарання, зокрема те, що ОСОБА_11 неповнолітній, раніше не судимий, має легку розумову відсталість, виховувався в неповній сім`ї, у повній мірі були враховані судом першої інстанції при визначенні йому виду та розміру покарання. При цьому, судом був врахований стан здоров`я і ОСОБА_12 , а вказана захисником ОСОБА_14 та обставина, що він не був ініціатором конфлікту та перебував під впливом ОСОБА_11 , суттєво не впливає на призначене йому покарання та не є визначальними в даному випадку.

Таким чином, визначивши ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.115 КК України, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65 і 66 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене судом обвинуваченим покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для зміни судового рішення і перекваліфікації дій обвинувачених, як про це поставлене питання в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Буринського районного суду Сумської області від 29 березня 2016 року відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_22 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_23 та ОСОБА_24 залишити тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копій судових рішень.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4