Ухвала
іменем україни
29 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001899 щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальнихправопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК,
установив:
У касаційній скарзізахисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалені щодо ОСОБА_6 судові рішення і пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК. Суть доводів зводиться до того, що місцевий суд усупереч ст. 65 КК не врахував повною мірою всіх даних про особу засудженого та наявних у справі пом`якшуючих обставин, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, а також позиціїпотерпілих, які не наполягали на суворому покаранні. На думку скаржника, наведені обставини слугують підставами для застосування ст. 69 КК. Проте суд неправомірно цього не зробив і призначив засудженому явно несправедливий через суворість захід примусу. За твердженням захисника, апеляційний суд на допущені порушення не зважив, їх не усунув й ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Крім того, у скарзі захисника ОСОБА_7 міститься прохання про здійснення касаційного провадження за його відсутності. Від засудженого ОСОБА_6 надійшла аналогічна за змістом заява.

За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років із конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року і за сукупністю вироків визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні ряду злочинів у м. Запоріжжі за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, наприкінці грудня 2014 року в лісосмузі на вул. Олімпійській ОСОБА_6 незаконно придбав (знайшов) бойові припаси 16 патронів калібру 9х18 мм та 21 патрон калібру 5,45х39 мм, які без передбаченого законом дозволу зберігав на АДРЕСА_2 , звідки їх вилучили працівники міліції 28 травня 2015 року під час проведення обшуку.
Також ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, неодноразово у 2015 році вчинив напади з метою заволодіння чужим майном, поєднані з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров?я потерпілих:
28 квітня близько 21.00 год. у ліфті під?їзду № 5 на вул. Портовій на ОСОБА_8 , заволодівши її майном та грошима на загальну суму 3970 грн;
29 квітня о 14.30 год. у ліфті будинку на АДРЕСА_3 на ОСОБА_9 , заволодівши її майном та грошима на загальну суму 6200 грн;

08 травня о 17.50 год. у ліфті будинку на АДРЕСА_4 на ОСОБА_10 , заволодівши її майном та грошима на загальну суму 7650 грн;
12 травня близько 19.40 год. у ліфті будинку на АДРЕСА_5 на неповнолітню ОСОБА_11 , 1997 року народження, заволодівши її майном та грошима на загальну суму 1550 грн;

19 травня близько 13.45 год. у ліфті будинку на АДРЕСА_6 на ОСОБА_12 , заволодівши її майном та грошима на загальну суму 4565 грн.
Крім того, 24 травня 2015 року близько 11.00 год. у ліфті будинку навул. Дзержинського, 87, ОСОБА_6 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров?я потерпілої, вприснувши ОСОБА_13 в очі сльозоточиву речовину, вчинив напад на неї і заволодів належним їй майном на загальну суму 2000 грн.

Також наприкінці лютого 2015 року ввечері ОСОБА_6 , проник у гараж № НОМЕР_1 на вул. Пестеля і незаконно заволодів належним ОСОБА_14 автомобілем ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_2 , завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 20 000 грн.

Окрім зазначеного, ОСОБА_6 15 березня 2015 року близько 14.30 год. у під?їзді будинку на вул. Чарівній, 131, відкрито заволодів майном та грошима ОСОБА_15 на загальну суму 5058,83 грн.

Також ОСОБА_6 вчинив крадіжки:

22 квітня 2015 року близько 07.00 год. у маршрутному таксі № 42 між зупинками «Іванова» та «Заводська» таємно викрав належне ОСОБА_16 майно, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на суму 2076 грн;
15 травня 2015 року близько 07.30 год. у маршрутному таксі № 9 між зупинками «Іванова» та «Нізова» таємно викрав належне ОСОБА_17 майно, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на суму 188 грн;

25 травня 2015 року близько 12.30 год. у маршрутному таксі № 79 між зупинками «Стефанова» та «2-й Шевченківський» таємно викрав належне ОСОБА_18 майно, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 2404,55 грн.
Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 22 грудня 2015 року змінив вирок суду першої інстанції, виключив із його мотивувальної та резолютивної частин посилання на ст. 71 КК і ухвалив вважати ОСОБА_6 засудженим на підставі ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього належного засудженому майна.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив обґрунтованість заявлених касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Касаційний розгляд здійснюється з урахуванням правил ст. 433 КПК.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, кваліфікація діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про порушення загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є неприйнятними.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бутипризначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, саме наведеними нормами матеріального права керувався суд при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Так, ухвалюючи вирок і призначаючи засудженому покарання, поряд із ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень суд урахував особу ОСОБА_6 , його позитивну характеристику за місцем реєстрації, не перебування на спеціальних обліках та наявність у нього неповнолітнього сина. Також суд установив і взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини, а саме: визнання ОСОБА_6 винуватості, щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину.
Водночас суд, виконуючи законодавчі приписи, врахував інші дані про особу винного, котрий суспільно корисною діяльністю не займався, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, проте належних висновків не зробив, не став на шлях виправлення, а навпаки вчинив нові суспільно небезпечні діяння. Рецидив злочинів суд визнав обтяжуючою покарання обставиною. Крім того, суд зважив на конкретні обставини справи, обсяг, характер (зміст) протиправних дій ОСОБА_6 , і на те, що він завданої злочинами шкоди не відшкодував.

З огляду на все це, а також на думку потерпілих суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання не в максимальних межах санкцій статей, за які його засуджено. Правильність застосування правил ч. 4 ст. 70 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Однак у цьому провадженні таких обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, з урахуванням обсягу протиправних дій ОСОБА_6 та наведених даних про його особу, не встановлено. Відтак, у суду не було правових підстав для призначення засудженому заходу примусу із застосуванням ст. 69 КК, а твердження захисника про протилежне є необґрунтованим.
Таким чином, місцевий суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК та пом`якшення покарання, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд під час перегляду вироку суду першої інстанції ретельно перевірив усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, у тому числі й щодо необхідності застосування ст. 69 КК, та у цій частині умотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи, які ґрунтуються на матеріалах справи. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваних вироку та ухвали при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2015 року (з урахуванням змін, внесених апеляційним судом) та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_2 ОСОБА_3