У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддів за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора та захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 листопада 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 .
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Миколаєва, раніше не судимого, -

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 4000 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 21 грудня 2014 року, приблизно о 18 годині, поблизу вхідних дверей магазину електроніки «Ельдорадо» в приміщенні гіпермаркету «Велмарт» по пр. Миру, 1/1 у м. Миколаєві, він шляхом обману, повідомивши потерпілому ОСОБА_8 неправдиві відомості щодо продажу йому відеокамери, заздалегідь знаючи, що даний факт не відповідає дійсності, заволодів належними останньому 4000 грн., після чого з місця пригоди зник, розпорядившись грошима на власний розсуд.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, зокрема на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Захисник зазначає, що обгрунтовуючи своє рішення стосовно неналежності доказів сторони захисту на підтвердження алібі ОСОБА_7 , суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 99 КПК України, а також порушив вимоги ст. 228 КПК України, оскільки провів повторне впізнання ОСОБА_7 потерпілим та свідком у судовому засіданні. Він також вважає, що всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів, не зазначив в ухвалі всі наведені в апеляційній скарзі доводи та не дав на них належної відповіді.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав свою касаційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Перевіривши матеріали кримінального провадження стосовно засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги захисника про те, що судові рішення у цьому кримінальному провадженні підлягають скасуванню як постановлені судами першої та апеляційної інстанцій з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, оскільки не грунтуються ні на положеннях вказаного закону, ні на матеріалах кримінального провадження та в цілому стосуються лише оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості і достовірності та їх достатності для ухвалення обвинувального вироку щодо засудженого.
Разом із тим, свої висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені шахрайства за встановлених та викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , визнавши показання цих осіб належними, допустимими і достовірними, а в сукупності - достатніми для визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом.
При цьому суд переконливо та відповідно до вимог ст. 94 КПК України обґрунтував, чому вважає показання потерпілого і вказаних свідків правдивими, на відміну від показань свідків захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших, які не взяв до уваги, навівши відповідні мотиви у вироку, які в апеляційній і касаційній скаргах переконливо та обгрунтовано не спростовані.
Тому доводи касаційної скарги про те, що показання потерпілого, свідка ОСОБА_9 та інші досліджені докази отримали неправильну оцінку у вироку, колегія суддів вважає безпідставними.
Безпідставні також доводи касаційної скарги захисника про порушення судом першої інстанції вимог ст. 228 КПК України, оскільки у судовому засіданні впізнання обвинуваченого потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 не проводилося, але як потерпілий, так і свідок, згідно технічного запису судового процесу, впевнено та переконливо підтвердили вчинення шахрайства саме ОСОБА_7 , а не іншою особою.
Необгрунтованими колегія суддів вважає також доводи касаційної скарги щодо того, що апеляційний суд не мав права посилатися на факт впізнання ОСОБА_7 як шахрая потерпілим та свідком під час досудового слідства, оскільки вказані особи у своїх показаннях підтвердили проведення зазначеної слідчої дії і факт впізнання ОСОБА_7 , що і констатував у своїй ухвалі апеляційний суд. Тому виклад показань потерпілого і свідка в ухвалі не ставить під сумнів правильність висновків суду першої інстанції та не свідчить про суперечливість чи незаконність ухвали апеляційного суду.
Дотримані судом першої інстанції також вимоги кримінального процесуального закону при відмові у визнанні доказами фотографій, що зберігаються на оптичному диску (а.п. 59), оскільки стороною захисту не було надано оригінал, тобто електронний носій інформації та пристрій, яким було зроблено вказані фотографії, що позбавляло суд можливості визначитися із належністю, допустимістю та достовірністю цих фотографій як доказів у кримінальному провадженні відповідно до вимог статей 84-87 та 94 КПК України. Тому доводи касаційної скарги про порушення цим судом вимог ст. 99 КПК України колегія суддів також вважає безпідставними. З цих підстав стороні захисту було обґрунтовано відмовлено у повторному допиті ряду свідків та огляді смартфону апеляційним судом, а тому доводи захисника про порушення цим судом вимог ст. 404 КПК України та ряду загальних засад кримінального провадження, колегія судді також вважає безпідставними.
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення стосовно ОСОБА_7 відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала апеляційного суду також й вимогам ст. 419 КПК України, а тому законні підстави для їх скасування за доводами касаційної скарги відсутні, у зв`язку з чим касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України та п. 6 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Ленінського районного суду м, Миколаєва від 5 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3