Справа № 183/1808/16
№ 1-кп/183/474/16
В И Р О К
іменем України
13 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000778 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, солдата військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
10.12.2012 року наказом № 54-К командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини, та призначено на посаду - гранатометника парашутно-десантного взводу парашутно-десантної роти парашутно-десантного батальйону.
Так, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, 07 вересня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від військової служби під час мобілізації на особливий період, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, заходів для повернення до військової частини не приймав.
15 березня 2016 року, солдат ОСОБА_7 , самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин був припинений.
Таким чином у період з 07.09.2015 року по 15.03.2016 року солдат ОСОБА_7 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та перебував поза межами військової частини в умовах особливого періоду.
Дії солдат ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 23.03.2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , яку просить затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 15 відсотків.
Обвинувачений ОСОБА_4 висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання. При цьому останній визнав себе винним, повністю визнав обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. А також зазначив, що угоду було укладено за його ініціативою та добровільно. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує, що вчинив злочин.
В обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди, відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Тому, з урахуванням вищевикладеного, при призначенні покарання суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 15 відсотків.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 474 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 березня 2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 15 відсотків.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1