Справа № 439/204/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/467/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 439/204/14-к про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимої, проживаючої у АДРЕСА_1 за ч.1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

її захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винною і засуджено за ч.1 ст.115 КК України на сім років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без зміни.

Строк відбування покарання обвинуваченій постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона 01 грудня 2013 року близько 11 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 на грунті тривалих особистих неприязних відносин, переслідуючи мету позбавлення життя свого чоловіка ОСОБА_10 , умисно схопила його двома руками за шию і утримувала його, внаслідок чого у останнього на місці стиснення відбулося подразнення гілок блукаючого нерва та каротидного синусу, що призвело до раптової зупинки серця, від чого наступила смерть.

На вирок суду обвинувачена подала апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена не погоджується з вироком суду в частині кваліфікації її дій за ч.1 ст. 115 КК України, вважає що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, звертає увагу на відсутність доказів її вини за цією статтею КК, вказує, що її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність. Покликається на те, що жодного умислу на позбавлення життя потерпілого у неї не було, що в свою чергу підтверджується проведеним слідчим експериментом, висновком судово-медичної експертизи, показами експерта. Водночас вказує, що потерпілий постійно вчиняв насильство в сім`ї, що підтвердили як потерпілі, так і свідки у справі, і внаслідок його насильства вона постійно отримувала тілесні ушкодження, через що мусила вживати заходів для припинення його агресії. Одним із способів заспокоювання агресивної поведінки потерпілого було стискання руками його шиї і після цього потерпілий заспокоювався і вона встигала за цей період утекти з хати. Такі обставини виникли і під час вказаних подій. Після конфлікту, який переріс у бійку зі сторони потерпілого, вона, щоб заспокоїти потерпілого, стиснула руками його шию та втекла. Лише після того, як повернулася до хати, зрозуміла, що потерпілий мертвий. При цьому обвинувачена вказує, що вину за ч.1 ст. 119 КК України визнає повністю та щиро кається у вчиненому, потерпілі не мають до неї жодних претензій, вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується і з врахуванням того, що злочин вчинений нею з необережності, вважає, що є всі правові підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку із дійовим каяттям. На підставі наведеного обвинувачена просить вирок суду змінити, перекваліфікувати її дії із ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та на підставі ст. 45 КК України звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченої, її захисника, потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу, виступ прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 в умисному вбивстві потерпілого та кваліфікація її дій за ч.1 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням усіх об`єктивних, так і суб`єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку. Зокрема, винність ОСОБА_6 підтверджується показами самої обвинуваченої щодо обставин події, даними нею як під час розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду; даними протоколу огляду місця події від 01.12.2013 року та фототаблицями до нього (а.к.п. 18-30); висновком судово-медичної експертизи № 98/ 2013 від 31.12.2013 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті рефлекторної зупинки серцево-судинної діяльності, яка спричинена внаслідок травматичної дії тупого предмету (предметів) на передньо-бокову поверхню шиї, що могло мати місце при стисканні органів шиї рукою (руками). Цей висновок про причину смерті підтверджується даними дослідження трупа: виявленням на лівій боковій поверхні шиї трьох саден, синців біля кута нижньої щелепи зліва і на підборідді зліва, крововиливу на слизовому шарі кореня язика; загальними ознаками смерті, яка настала швидко (а.к.п. 58-60); даними в судовому засіданні показами експерта ОСОБА_11 ; іншими дослідженими в суді доказами.

Вирішуючи питання про зміст і спрямованість умислу обвинуваченої щодо потерпілого, суд виходив із сукупності всіх конкретних обставин справи. Враховуючи сам характер дій обвинуваченої стискання руками шиї потерпілого, свідчать про те, що обвинувачена розуміла можливі наслідки своїх дій, усвідомлювала небезпечний характер своїх дій, що посягають на життя потерпілого і свідомо передбачала, що наслідком таких дій може настати смерть потерпілого, тобто як правильно встановив суд першої інстанції діяла з прямим умислом.

Доводи обвинуваченої про те те, що її дії слід кваліфікувати як вбивство з необережності, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами. Ці доводи обвинуваченої та її покликання на те, що в неї не було умислу на позбавлення життя потерпілого, ретельно перевірялися судом першої інстанції і свого підтвердження не знайшли. Докази, на які покликається обвинувачена в апеляційній скарзі, а зокрема, на слідчий експеримент, висновок судово-медичної експертизи, покази експерта досліджувались судом першої інстанції і суд дав цим доказам належну оцінку та навів у вироку. Зокрема, суд першої інстанції правильно встановив, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на порушення функцій життєво важливого органу потерпілого здавлення (стискання) руками шиї, що в свою чергу підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , який пояснив, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті здавлювання шиї руками іншої людини. При цьому, як встановлено, обвинувачена в ході слідчого експерименту показала саме такий механізм їх спричинення, який зазначено у висновку експерта. Із протоколу проведення слідчого експерименту від 11.12.2013 року вбачається, що обвинувачена добровільно розповіла та показала як і при яких обставинах помер її чоловік (потерпілий), вказала, що під час вказаних подій схопила руками за шию потерпілого і стиснула її, при цьому сказала йому: «що в цей раз не він її, а вона його заведе до гробу». Тримала потерпілого за шию доки він не захрипів, обм`як і його руки впали вздовж тулуба ( а.к.п. 140-147).

Суд обґрунтовано критично віднісся до показів обвинуваченої про те, що вона не мала наміру на позбавлення життя потерпілого, визнав їх надуманими, даними з метою уникнення від відповідальності, та такими, що спростовуються показами самої обвинуваченої, висновком судово-медичної експертизи, з якої встановлено, що внаслідок стискання руками шиї потерпілого наступила його смерть а доказів про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження, які могли вплинути на настання смерті ще до моменту стискання йому руками шиї, не встановлено.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а викладені в апеляційній скарзі доводи про неправильність кваліфікації дій обвинуваченої, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність достатніх доказів для доведення її винуватості за ч.1 ст. 115 КК України, вважає безпідставними.

Відсутність у потерпілих претензій до обвинуваченої є позицією потерпілих, які вибачили ОСОБА_6 , однак не є доказом невинуватості останньої у скоєнні злочину, за який її засуджено.
Покарання, призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно з ч.4 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обране з врахуванням особи обвинуваченої, яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутності пом`якшуючих покарання обставин.

Позицію потерпілих, а також відсутність судимостей, дані про особу обвинуваченої враховані судом першої інстанції, який, визнавши ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину, з дотриманням вимог ст. 65 КК України призначив обвинуваченій мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України.
Правових підстав для застосування до обвинуваченої ст. 45 КК України, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
З огляду на викладене колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
З огляду на наведене колегія суддів відмовляє обвинуваченій в задоволенні її апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення а вирок Радехівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4