Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001227 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2015 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження. При цьому потерпіла одночасно

________________________________

Справа № 11-кп/796/332/2016
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1
вказує і на надмірну суворість призначеного обвинуваченому покарання, і на те, що ОСОБА_10 не міг вчинити вказаний злочин. Вважає, що єдиним доказом винуватості є висновок судово-медичної експертизи, яким встановлено характер і ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та причину смерті. Однак цей висновок не розмежовує тілесні ушкодження, які спричинені в різний час. Також ОСОБА_8 стверджує, що від поштовхів ОСОБА_10 у потерпілого не могли виникнути тяжкі тілесні ушкодження, і хто їх спричинив, не встановлено. Просить врахувати, що обвинувачений ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, працює, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі зі змінами просить вирок суду першої інстанції скасувати. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які виразилися в його неправомірному затриманні 10.02.2015 року працівниками Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, які не роз`яснили йому права, застосовували фізичний та моральний тиск, примушуючи підписати неправдиві показання, без участі захисника проводили слідчі та процесуальні дії, а саме, допит, відібрання зразків для судово-медичної експертизи, вилучення одягу, і не повідомили про затримання родичам. А тому просить визнати неправомірними його затримання та методи досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_10 зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки про наявність тривалого конфлікту між ним та потерпілим його батьком не підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 та його показаннями, і стверджує, що суд у вироку невірно відобразив та оцінив його показання про події, що відбулися між ним та потерпілим. Вважає, що висновки суду про заподіяння ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень о 4 годині 9 лютого 2015 року суперечать висновку судово-медичної експертизи, згідно з яким часом спричинення потерпілому таких тілесних ушкоджень може бути період з 8 години 30 хвилин до 12 години 30 хвилин 9 лютого 2015 року, коли, за показаннями обвинуваченого, він не знаходився за місцем проживання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення; аналогічні доводи потерпілої ОСОБА_8 на підтримку своєї та обвинуваченого апеляційної скарги, яка також ставила питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення після скасування вироку; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим й вмотивованим; дослідивши докази, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_10 умисно заподіяв ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

9 лютого 2015 року близько 4 години ОСОБА_10 , який знаходився за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , прокинувся і побачив, що його батько ОСОБА_13 вживає спиртні напої, у зв`язку з чим на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, розпочав з ним конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_10 умисно завдавав удари кулаками та ногами в різні частини тіла ОСОБА_13 (голову, тулуб, грудну клітку), від яких той впав на підлогу і не міг чинити опір.
Після цього ОСОБА_10 припинив побиття та поклав на диван в кімнаті квартири ОСОБА_13 , який приблизно через одну годину помер від отриманих тілесних ушкоджень у виді: крововиливів у м`які тканини грудей по передній та частково лівій бічній поверхні, крововиливів у м`які тканини спини зліва, неповного перелому грудини, численних переломів ребер зліва, місцями з розривами пристінкової плеври зліва та неповного розриву 8-го міжреберного проміжку зліва, забоїв легень, нерівномірного кровонаповнення внутрішніх органів, смугастих крововиливів під ендокардом лівого шлуночка серця, скупчення крові в лівій плевральній порожнині об`ємом 850-900 мл, ознак шоку (некротичний невроз, шунтування кровотоку в нирках, порушення реологічних властивостей крові), комплекс яких сформував закриту травму грудної клітки з переломами грудини та ребер, розривами плеври та міжреберного проміжку, забоєм легень, крововтратою та розвитком шоку, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Також вказаними діями ОСОБА_14 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у виді садна на лобній ділянці справа та синця на лівому оці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, в тому числі показаннями обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі та показаннях обвинувачений не оспорює, що між ним та його батьком ОСОБА_14 близько 22 години 8 лютого 2015 року за місцем їх спільного проживання виник конфлікт на ґрунті зловживання потерпілим алкоголю, під час якого ОСОБА_10 забрав у батька пляшку горілки і вилив її, а той чинив супротив. Близько 4 години 9 лютого 2015 року ОСОБА_10 прокинувся, почувши, як батько відчинив шафу та відкоркував пляшку, внаслідок чого між ними знову виникла сварка. Обвинувачений намагався забрати горілку, але батько замахувався пляшкою і він відштовхував того ногою, від чого потерпілий двічі падав на тумбочку. Коли батько підвівся і втретє замахнувся пляшкою, він схопив його за руку, завдав два ляпаси, після чого вони разом впали на підлогу. Вже на підлозі забрав пляшку і вилив горілку, а коли повернувся в кімнату, ОСОБА_14 сидів на підлозі і намагався піднятися. Він допоміг встати, поклав батька на диван, вони розмовляли і домовилися, що батько відвідає лікаря, оскільки той з 4 чи 5 лютого і після конфлікту скаржився на болі в спині. Тому зранку він пішов у поліклініку, намагався повідомити батька по телефону про графік прийому дільничного лікаря, але той не брав слухавку, потім прогулювався і спілкувався із знайомим, доки не зателефонувала мати з повідомленням про пожежу в квартирі. Прибувши на місце, він дізнався, що ОСОБА_13 загинув.

При цьому обвинувачений категорично заперечив, що своїми діями міг спричинити ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження і наполягав на тому, що коли залишив квартиру близько 9 години 9 лютого 2015 року, потерпілий був живий.

Потерпіла ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_12 показали, що потерпілий зловживав алкоголем. 8 лютого 2015 року вони відвідали ОСОБА_13 і ОСОБА_10 з метою вирішення побутових питань сімї. Ніяких конфліктів і сторонніх осіб у їх присутності не було, а наступного дня їм стало відомо про пожежу у квартирі і про те, що ОСОБА_13 загинув.

Також потерпіла показала, що ОСОБА_14 скаржився на болі в спині, але вигляд у нього був нормальний і слідів побоїв не було.

Відповідно до даних у протоколах огляду місця події та огляду трупа від 09.02.2015 року і 11.02.2015 року об`єктом огляду була квартира АДРЕСА_2 , в якій виявлено порушення порядку, хаотично розкидані речі без слідів проникнення. На дивані у звичайному положенні в одязі знаходився труп ОСОБА_13 з ознаками термічного пошкодження та видимими тілесними ушкодженнями в області голови (т.1 а.с.72-74, 75-84, 94-96).
При цьому обвинувачений підтвердив, що саме у такому положенні батько лежав вранці.
Згідно з висновком експерта № 433 від 02.04.2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено:

а) крововиливи в м`які тканини грудей по передній та частково лівій бічній поверхні, крововиливи в м`які тканини спини зліва; неповний перелом грудини, численні переломи ребер зліва, місцями з розривами пристінкової плеври зліва та неповним розривом 8-го міжреберного проміжку зліва, перелом 11-го ребра справа, забої легень;
б)нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця, скупчення крові в лівій плевральній порожнині об`ємом 850-900 мл, ознаки шоку (некротичний невроз, шунтування кровотоку в нирках, порушення реологічних властивостей крові);
в) садно на лобній ділянці справа, синець на лівому оку, крововиливи в жирову оболонку нирок.
Виявлені тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупого(их) предмета(ів), можливо, при ударах по грудях та (чи) стисканні грудей.
Тілесні ушкодження, зазначені в п.п.а), б), комплекс яких сформував закриту травму грудної клітки з переломами ребер, місцями з розривами пристінкової плеври зліва, забоями легень та крововтратоюі шоком, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя),та мають прямий причинно-наслідковий звязок з настанням смерті.
Крім того, на трупі ОСОБА_13 виявлено ділянки обгорання тіла (тулуба, кінцівок), які виникли при дії високої температури (полум`я) посмертно.
Смерть ОСОБА_13 настала від закритої травми грудної клітки з переломами грудини та ребер з розривами плеври та міжреберного проміжку, забоєм легень та розвитком шоку.
Враховуючи ступінь вираженості трупних змін на момент дослідження та причину смерті, а також умови та місце знаходження трупа, можливо припустити, що вірогідний час настання смерті ОСОБА_13 може становити близько 20-24 годин з моменту дослідження трупа в морзі (огляд розпочато о 9 годині 30 хвилин 10 лютого 2015 року).
Враховуючи дані судово-медичної гістології (ступінь вираженості клітинної реакції в тканинах з рівня ушкоджень), ушкодження на тілі ОСОБА_13 виникали в різні проміжки часу: за 10-14 діб, за 2-3 доби та за 1 годину до настання смерті, таким чином, можна вважати, що після отримання всіх тілесних ушкоджень ОСОБА_13 прожив приблизно 1 годину.
При судово-медичному токсикологічному дослідженні в крові ОСОБА_13 знайдено етиловий спирт в концентрації 2,29 проміле, що за життя може свідчити про середній ступінь алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.87-92).

Версія ОСОБА_10 про те, що вказаним висновком не доведено, що саме внаслідок його дій ОСОБА_13 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, була предметом перевірки суду першої інстанції і повністю спростована показаннями експерта.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_15 підтвердив свій висновок, акцентуючи увагу на тому, що причиною смерті ОСОБА_13 став саме комплекс ушкоджень перелом ребер з пошкодженням плеври на рівні перелому ребра зліва. Враховуючи наявність крові, були пошкоджені міжреберні судини і судини біля самої плеври, що призвело до внутрішньої кровотечі, крововиливу в лівій плевральній області, а також шоковий стан і забій легень. Переломи ребер не могли утворитись при падінні з висоти власного зросту і виникли від неодноразової дії травмуючого предмета, можливо, при ударах в груди та (чи) при стисканні грудей. Гістологічне дослідження, дійсно, показало різні строки утворення ушкоджень, і можна стверджувати, що перелом 11-го ребра справа утворився за 10-14 днів. Однак тілесні ушкодження накладалися одне на інше від неодноразової дії травматичної сили на одному й тому ж місці, і останні тілесні ушкодження, до яких можна віднести забій легень і розрив плеври, були заподіяні приблизно за 1 годину до смерті, оскільки за наявності переломів ребер, спричинених за 10-14 діб, потерпілий залишався живим.

Також експерт пояснив, що ймовірний час настання смерті ОСОБА_13 може становити 20-24 годин до моменту дослідження трупа в морзі, хоча цей висновок не категоричний, і необхідно враховувати умови доставки та зберігання трупа в морзі.

Цей висновок суд першої інстанції правильно взяв до уваги, оскільки він складений висококваліфікованим експертом, який має відповідну освіту, тривалий стаж експертної роботи в галузі судово-медичної експертизи. Висновок є вмотивованим, містить вичерпні відповіді на поставлені питання, що спростовує доводи обвинуваченого та потерпілої про протилежне.

А тому підстави вважати висновок експерта неповним з огляду на встановлені дані про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень в різний час, на думку колегії суддів, відсутні.

Колегія суддів також зауважує, що за наслідками допиту експерта суд виключив з обсягу висунутого ОСОБА_10 обвинувачення спричинення ним потерпілому тілесного ушкодження у виді перелому 11-го ребра справа, а також, врахувавши дані у висновку та показаннях ОСОБА_10 в частині часу, коли між ним та потерпілим відбувся конфлікт з подальшою бійкою, уточнив час вчинення кримінального правопорушення приблизно 4 година 9 лютого 2015 року.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про невірне відображення у вироку його показань є надуманими.

Судом апеляційної інстанції було досліджено аудіозапис на технічному носії інформації показань ОСОБА_10 в суді першої інстанції, зміст яких відповідає тим, що викладені у вироку.

Слід зазначити, що відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку суд зазначає докази на підтвердження встановлених судом обставин і не повинен дослівно викладати показання обвинуваченого. Незгода ж ОСОБА_10 , фактично, зводиться до того, що він не вважає сварку та подальший фізичний контакт з батьком, відповідно, конфліктом і бійкою, як це зазначив суд у вироку. Також обвинувачений наголошував, що штовхав батька ногою, від чого той падав на тумбочку, що не вважає ударом ногою. Між тим, вказані доводи ОСОБА_10 є суб`єктивною оцінкою його власних дій та подій, які відбулися, і не відображають об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_10 про хибність висновків суду щодо причин конфлікту, наявність у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень, оскільки обвинувачений не заперечував, що потерпілий, з яким вони проживали разом, зловживав алкогольними напоями, що стало причиною розпаду сімї, не реагував на його зауваження, у зв`язку з чим виникали сварки. Про умисел обвинуваченого на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчить кількість спричинених кулаками та ногами ударів, їх локалізація грудна клітка та голова. Необхідно врахувати і поведінку ОСОБА_10 , який припинив побиття лише після того, як батько перестав чинити опір, і не вжив заходів для надання медичної допомоги.

Що стосується апеляційних вимог потерпілої, то, на переконання колегії суддів, вони є необґрунтованими, адже зводяться виключно до міркувань про те, що обвинувачений, який є її сином, не міг вчинити вказаний злочин. Однак вказані доводи не тільки не підтверджуються, а й, навпаки, спростовуються наявними в справі доказами, про що детально зазначено раніше.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Достатньо уваги суд першої інстанції приділив і перевірці показань ОСОБА_10 про порушення його прав під час досудового розслідування, належним чином мотивувавши свої висновки про їх невідповідність дійсності з огляду на наявність у кримінальному провадженні процесуальних документів про оголошення йому підозри, затримання, вручення пам`ятки про права, роз`яснення права на захист та залучення захисника, а так само відсутність скарг.

Дійсно, 11.02.2015 року о 14 годині 08 хвилин до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві виїжджала бригада екстреної (швидкої) допомоги, однак тілесних ушкоджень у затриманого ОСОБА_10 зафіксовано не було і попередньо діагностовано гострий бронхіт (т.1 а.с.116-168, 171). З приводу виявлених під час поміщення до ІТТ тілесних ушкоджень у вигляді синця під правим оком та садна над лівим оком обвинувачений скарг на дії працівників міліції не подавав і зазначив, що отримав ушкодження в побуті (т.1 а.с.170, 197-198).

До того ж, суд не покладав в обґрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_10 його показання в ході досудового розслідування, а так само дані, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 11.02.2015 року (т.1 а.с.123-125), який визнав недопустимим доказом. Також суд встановив, що органом досудового розслідування не було проведено неупереджене та об`єктивне розслідування обставин травмування обвинуваченого, у зв`язку з чим направив його скаргу прокурору.

Крім того, встановивши порушення вимог ч.5 ст.208, ст.209 КПК України під час процесуального оформлення затримання ОСОБА_10 , суд першої інстанції в цій частині задовольнив його скаргу, визнав неправомірними такі дії органу досудового розслідування та, витлумачивши всі сумніви на користь обвинуваченого, визнав, що його затримали о 14 годині 10.02.2015 року.

Таким чином істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, працював, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, з якою проживає окремо, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, і правильно призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Тому підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілої відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10 лютого 2015 року по 9 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3