БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/717/16-к
Провадження № 1-кс/497/94/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про розгляд заяви судді про самовідвід
08.04.2016 року м. Болград
Слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши зміст клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000191 від 06.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.249 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

07 квітня 2016 року в 17:00 годин слідчому судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 передано на розгляд вищеназване клопотання.
Положеннями ст.75 КПК України визначено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, а саме п.4 ч.1 слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Так, слідчим суддею ОСОБА_1 07.04.2016 року було розглянуто клопотання слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_2 в рамках того ж кримінального провадження № 0000191 від 06.04.2016 року аналогічного змісту, тобто щодо вирішення питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: два дерев`яних весла, металевий човен типу «Южанка 2», номер ЯОД 10-47 з мотором «Сузукі-30», автомобіль марки Ford, модель Transit, державний номер НОМЕР_1 , заборонені знаряддя лову раколовки у кількості 46 штук (Справа № 497/710/16-к, провадження № 1-кс/497/92/16).
Мною, як слідчим суддею, за наслідками розгляду названого клопотання було постановлено рішення про відмову у його задоволенні (копія ухвали додається).
З огляду на викладене, та враховуючи, що аналогічне клопотання було слідчим суддею розглянуто, і прийнято відповідне судове рішення, тобто суддя висказав свою думку по доводам і обставинам викладеним в клопотанні, вважаю за потрібне заявити самовідвід виходячи з наступного.
Наявність безсторонності визначається за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
У рішенні в справі «Мироненко та Мартиненко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. Побоювання заявників щодо безсторонності судді ЄСПЛ визнав об`єктивно обґрунтованими та оцінив як порушення п.1 ст.6 Конвенції.
На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе значення, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Враховуючи, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000191 від 06.04.2016 року та постановлення судом ухвали про відмову у його задоволенні, слідчий суддя ОСОБА_1 висловила свою позицію, що в свою чергу може викликати сумніви у учасників провадження про те, що у судді вже сформувалася думка стосовно обставин справи, та це може позначитися на безсторонності судді у разі повторного розгляду названого клопотання.
Тому з метою дотримання положень п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.ст.1, 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», з урахуванням ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 01.03.2012 року (справа № 5-15п12), для забезпечення об`єктивності, неупередженості у дослідженні обставин клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000191, а також з метою виключення при прийнятті рішення залежність судді від думки щодо обставин і доводів клопотання, яка вже раніше сформувалася у нього, суддя дійшла висновку про наявність підстав для заявлення собі самовідводу.
Керуючись п.4 ч.1, ч.2 ст.75, ч.2 ст.76, ч.1 ст.80, ст.81, ст.82, ст.395 КПК України, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Заявити собі самовідвід у розгляді клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури по кримінальному провадженні № 0000191 про арешт тимчасово вилученого майна.
Назване клопотання передати до канцелярії суду для його повторного перерозподілу відповідно до ч.3 ст.35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1