АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/594/16 Справа № 709/3287/14-к Категорія: ч.1 ст. 140 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих, адвоката ОСОБА_7

виправданого ОСОБА_8

та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , -

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги:

- прокурора у кримінальному провадженні-прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_10

- потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 березня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, раніше не судимого,

виправдано та визнано невинуватим, у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді застави в розмірі однієї мінімальної заробітної плати скасовано, а кошти, що перебували на депозитному рахунку повернуті йому.

Документи, що були використані в ході судового слідства в якості доказів, залишено при справі ( том 1 а.с. 62,63,77,89,98,201,220-223).

Вивчивши матеріали кримінального провадження, -

в с т а н о в и л а :
Як убачається із цього вироку, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що являючись медичним працівником і працюючи, згідно з наказом головного лікаря Чорнобаївської ЦРЛ № 57-к від 04.07.2003 року, на посаді 0,5 ставки лікарем-хірургом (дитячого) поліклінічного відділення та 0,5 ставки лікарем-хірургом (для надання екстреної допомоги) Чорнобаївської центральної районної лікарні, в порушення вимог: «Протоколу надання медичної допомоги хворим із після травматичними кістковими дефектами черепа», затвердженого наказом МОЗ від 25.04.2006 №340; п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7, 2.8, 2.10 посадової інструкції лікаря-хірурга, затвердженої головним лікарем Чорнобаївської ЦРЛ ОСОБА_14 19.09.2011, -

13.10.2012 близько 21 год.30 хв., перебуваючи на чергуванні в Чорнобаївській ЦРЛ, не виконав, зазначених у висновку № 25-к від 19.11.2013 року комісійної судово-медичної експертизи, своїх професійних обов`язків, тобто не провів особистого травмованому (при падінні з велосипеда) ОСОБА_15 огляду отриманих ним ушкоджень, не прийняв рішення щодо госпіталізації останнього, як і не призначив рентгенологічного обстеження його голови та консультації лікаря невролога; не прийняв рішення про його госпіталізацію до лікарні з метою динамічного нагляду; неналежно виконуючи свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них невірно встановив діагноз ОСОБА_15 та призначив йому неправильне лікування, в результаті чого хворому було спричинено тяжкі наслідки: 14.10.2012 ОСОБА_15 було повторно доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_3 о 7 год.20 хв. він помер. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 25-к від 19.11.2013, причиною його смерті стала черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, внутрішньо-мозкових крововиливів, забою-розмізчення головного мозку, саден, синців обличчя. Проте, правильне та своєчасне лікування в Чорнобаївській ЦРЛ могло зберегти його життя.

За результатами судового слідства ОСОБА_8 виправдано та визнано невинуватим, у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

При цьому місцевий суд вказав, що досліджені та оцінені докази у справі викривають ОСОБА_8 у недотриманні ним п. 2.7 посадової інструкції лікаря-хірурга та протоколів надання медичної допомоги, що призвело до невірно встановленого діагнозу у ОСОБА_15 та призначення йому неправильного лікування. Проте, наявні докази не містять беззаперечних тверджень того, що правильне і своєчасне лікування хворого ОСОБА_15 могло зберегти та гарантувати йому життя, як і не доводять наявності прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_8 та смертю ОСОБА_15 .

Зокрема, суд послався на висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 15-к від 06 березня 2014 року, згідно з якою, бездіяльність чергового лікаря ОСОБА_8 не перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_15

( том 1 а.с. 220-223)

В апеляції прокурора у кримінальному провадженні-прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_10 спершу порушувалось питання про скасування вироку із-за його необгрунтованості та про ухвалення нового вироку, за яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст.140 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді 2-х років позбавлення волі.

В змінах до апеляції від 07 червня 2016 року ним поставлено питання про скасування цього вироку через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, з наступним призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

На їх обґрунтування він послався на те, що судом першої інстанції поверхово й однобічно досліджені обставини справи, з наступною оцінкою вибіркових доказів на користь обвинуваченого ОСОБА_8 та залишенням при цьому без будь-якої оцінки доказів, що викривають його у неналежному виконанні професійних обов`язків внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_15 .

В спільній апеляції потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 порушується питання про скасування цього вироку із-за його необґрунтованості з наступним ухваленням нового, обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.140 КК України з призначенням йому покарання за цим законом у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 5-ти років. При цьому вони послались на те, що висновки суду, наведені у мотивувальній частині вироку, містять істотні суперечності та не відповідають фактичним обставинам справи. При винесенні цього судового рішення до уваги, без належного обґрунтування, були взяті тільки ті докази, які виправдовують ОСОБА_8 . Докази, які його викривають, залишились без будь-якої оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів матеріали справи та суть апеляційних вимог апелянтів,

- прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу потерпілих;

- представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав ці апеляційні скарги;

- виправданого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 які їх заперечили; вивчивши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи зазначених апеляцій, колегія суддів судової палати вважає, що апеляція прокурора підлягає до повного задоволення, а спільна апеляція потерпілих до часткового задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд у цьому вироку повинен був провести всебічний аналіз доказів, якими він обґрунтовує свої висновки. При цьому мали отримати оцінку всі докази, як ті, що викривають (звинувачують), так і ті, що виправдовують обвинуваченого. Суд був зобов`язаний зазначити у ньому, чому одні докази визнаються ним достовірними, а другі відхиляються.

Колегія суддів вважає, що цих вимог процесуального закону місцевий суд не дотримався, що призвело до передчасного винесення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Так, ухвалюючи реабілітаційне рішення, як на підставу виправдання ОСОБА_8 , - суд, визнавши фактично недопустимим доказом висновок додаткової комісійної СМЕ № 15-к від 06.03. 2014 року, згідно з яким, його бездіяльність не перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_15 , - взяв його при цьому за основу, що є неприпустимим ( т. 1 а.п. 220-223), - та без будь-якого мотивування не надав оцінку висновку комісійної СМЕ № 25 від 23.07. 2013 року, згідно з якою, при поступленні ОСОБА_15 до Чорнобаївської ЦРЛ 13.10. 2012 року ОСОБА_8 як черговий лікар невірно встановив йому діагноз та призначив неправильне лікування, що призвело до спричинення потерпілому тяжких наслідків ( т.1 а.п.77-89). Суперечностей між ними не усунув.

В порушення ст.ст. 94, 374 КПК України, місцевим судом взагалі не оцінено докази сторони обвинувачення, зокрема:

- дані журналу амбулаторних хворих (т.1 а.п. 64), згідно з якими, лікарем ОСОБА_8 був встановлений діагноз: алкогольна інтоксикація у доставленого до лікарні близько 21.30 год. 12.10. 2012 року ОСОБА_15 ;

- дані журналу обліку прийому хворих в стаціонар цієї ж лікарні ( т.1 а.п.67), згідно з якими, наступного дня, 14.10. 2012 року о 18.35 год. у доставленого до цієї ж лікарні ОСОБА_15 , у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, лікарем ОСОБА_16 був встановлений у нього інший діагноз закрита черепно-мозкова травма ( т.1 а.п.67);

- показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які показали, що ОСОБА_8 як черговим лікарем не було проведено огляду потерпілого ОСОБА_15 , у зв`язку з тим, що він фактично відмовився підходити до нього.

Внаслідок цього, місцевий суд, з огляду на положення ст. 404 КПК України, фактично позбавив суд апеляційної інстанції можливості проаналізувати і оцінити докази щодо обставин, яким ним не дано будь-якої оцінки.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, з призначенням згідно ст. 415 цього ж Кодексу нового розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, в наявності є журнали судових засідань, зокрема за 16.10. 2015 року, однак на носію інформації не відображено хід цього судового засідання, а саме: не вбачається, які учасники судового провадження були допитані в судовому засіданні та які докази досліджувались судом, що позбавляє апеляційний суд можливості його прослухати внаслідок неякісного запису та сторонніх поміх, перевірити фактичні обставини справи.

Нормами частини 1 статті 23 КПК закріплено таку засаду кримінального провадження як безпосередність дослідження доказів судом.

Частиною 1 пунктом 4 статті 95 КПК передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору або посилатися на них.

Натомість, суд обґрунтував своє рішення про виправдання ОСОБА_8 , в тому числі, і на показаннях свідка ОСОБА_16 , потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , які надавалися ними слідчому під час досудового слідства, що є неприпустимим та суперечить змісту ст.ст. 23,95 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.421 КПК, виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подали учасники провадження з мотивів і підстав виправдання.

За таких обставин, цей виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 як такий, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з признанням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 392, 393, 405, 407ч.1п.6, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Зміни до апеляції прокурора у кримінальному провадженні-прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Спільну апеляцію потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.03. 2016 року, яким ОСОБА_8 виправдано та визнано невинуватим, у зв`язку з недоведеністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд у Чорнобаївському районному суді Черкаської області.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :