УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/5797/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2015 року, якою накладено арешт на автомобіль марки БМВ 520і д.н.з. НОМЕР_1 ,
ОСОБА_6 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2015 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 про арешт майна та повернути автомобіль марки БМВ 520і, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та не обґрунтованою. Зазначає, що підозра по даному кримінальному провадженню нікому не пред`явлена. Докази, які б вказували на вчинення ним чи власником автомобіля ОСОБА_9 кримінального правопорушення в матеріалах провадження відсутні. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження розміру завдання шкоди по факту кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, не має. Органами досудового розслідування не встановлені потерпілі та особи, якими було б заявлено цивільний позов. Проте, слідчий суддя без жодної на то підстави, зазначив про наявність доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, хоча згідно даних ЄРДР, до нього внесені відомості щодо факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
Зазначив, що автомобіль з моменту його вилучення і по сьогоднішній день не опечатаний і не опломбований, до автомобіля є вільний доступ сторонніх осіб, а тому такий арешт автомобіля реально загрожує його пошкодженню і знищенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що не був присутнім під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, копію оскаржуваного рішення отримав лише 30 березня 2016р.
Згідно вимог ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді-протягом п`яти днів з дня її оголошення(ч.2). Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення(ч.3).
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 до судового засідання при розгляді клопотання про арешт майна не викликався та не був присутнім при оголошенні судового рішення. Копію оскаржуваної ухвали отримав 30 березня 2016р., після чого 04 квітня 2016р., тобто у встановлений законом строк, звернувся із апеляційною скаргою на вказану ухвалу. Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_6 не пропущено.
Згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2015 року слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого СВ Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 про арешт майна.
Накладено арешт на автомобіль марки БМВ 520і д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно генеральної довіреності від 28.08.2015 належить ОСОБА_6 , який проживає: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що своє клопотання слідчий мотивував тим, що 26.12.2015 року близько 10 години 45 хвилин до Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області надійшов рапорт від інспектора поліції ОСОБА_10 про те, що під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху та охороні громадського порядку в Бердичівському районі був зупинений автомобіль марки БМВ 520і, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 . Під час перевірки реєстраційних документів та перевірки по базі НАІС було встановлено, що 10.12.2015 року автомобіль БМВ з номером кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , був перереєстрований на нового власника та поставлений на облік під новим державним номерним знаком НОМЕР_3 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що автомобіль марки БМВ 520і, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 11.06.2011 року, належав гр. ОСОБА_9 . Згідно генеральної довіреності від 04.02.2015 року гр. ОСОБА_9 передав автомобіль ОСОБА_11 з правом керування і розпорядження вказаним автомобілем. В свою чергу, ОСОБА_11 згідно генеральної довіреності від 28.08.2015 року передав зазначений автомобіль гр. ОСОБА_6 , з правом керування і розпорядження цим транспортним засобом.
В ході проведення огляду автомобіля БМВ 520і чорного кольору було встановлено, що номером кузова даного автомобіля являється номер НОМЕР_2 , а державний номерний знак НОМЕР_1 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора проти доводів апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за таких підстав.
Приймаючи рішення, слідчий суддя виходив з наявності достатніх підстав, які відповідають критеріям, зазначеним у ч. 3 ст. 171 КПК України. При цьому, суд зазначив, що оцінюючи достатність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачене додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення виконання рішення суду, є необхідність в накладенні арешту на вказаний транспортний засіб.
Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.
Арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого відповідно до вимог ч.1ст.170 КПК України, полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1)збереження речових доказів;
2)спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Звертаючись до суду із клопотанням про накладення арешту автомобіль, слідчий належним чином не обгрунтував наявність передбачених ч.3ст.170 КПК України правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на транспортний засіб, володільцем якого є ОСОБА_6 .
Метою накладення арешту на вказаний автомобіль слідчий у клопотанні зазначив необхідність проведення криміналістичного дослідження транспортного засобу.
Як пояснив в засіданні апеляційного суду скаржник ОСОБА_6 , що було підтверджено прокурором, що відповідно до проведеної органами досудового розслідування експертизи в автомобілі марки БМВ 520і д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно генеральної довіреності від 28.08.2015 належить ОСОБА_6 , підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів не встановлено.
Санкцією статті 290 КК України спеціальна конфіскації або конфіскація майна як вид покарання не передбачена.
Як вбачається з матеріалів провадження, транспортний засіб, на який накладено арешт, речовим доказом не визнано.
Посилання в ухвалі слідчого судді на вимоги ч. 3 ст. 171 КПК України є помилковим, оскільки вказана норма кримінального процесуального закону передбачає критерії, яким повинно відповідати клопотання цивільного позивача, а ні слідчого, як про це зазначено в ухвалі суду, у кримінальному провадженні про арешт майна.
Крім того, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя безпідставно послався на достатність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за який передбачене додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, оскільки це суперечить матеріалам судового провадження, з яких вбачається, що до ЄРДР відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого вказаною нормою кримінального закону, не вносились, будь-якої підозри не пред`являлось.
Доводи апеляційної скарги матеріалами судового провадження не спростовуються.
За таких підстав, ухвалу слідчого судді від 29 грудня 2015р. не можна визнати законної і обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки БМВ 520і д.н.з. НОМЕР_1 , володільцем якого на підставі генеральної довіреності від 28.08.2015 є ОСОБА_6 , слід відмовити.
Керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2015 року, якою накладено арешт на автомобіль марки БМВ 520і д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно генеральної довіреності від 28.08.2015 належить ОСОБА_6 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 про накладення арешту на автомобіль марки БМВ 520і д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно генеральної довіреності від 28.08.2015 належить ОСОБА_6 , відмовити.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: