Ухвала
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 21 березня 2016 року касаційну скаргу прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
Прокурор звернувся до касаційного суду з скаргою в якій, посилаючись на порушення вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, зокрема на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості, просить постановлені судові рішення щодо ОСОБА_4 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Однак касаційна скарга прокурора не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вимогам ст. 427 КПК України, відповідно до частини другої якої у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, з урахуванням підстав для скасування або зміни судових рішень, зазначених у ст. 438 КПК України.
Зазначаючи про порушення судом певних норм, скаржник має належно обґрунтувати такі свої доводи й вказати які саме норми закону порушено та в чому саме полягають такі порушення.

Зокрема, прокурором у скарзі порушено питання про скасування ухвали апеляційного суду. Однак, обґрунтовуючи свою скаргу прокурор наводить доводи щодо його незгоди з вироком, та не зазначає про порушення допущені апеляційним судом при розгляді провадження. Прокурор лише твердить про те, що апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду без вказівки на те, які саме норми закону порушено апеляційним судом. Саме по собі залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, висловлюючи вимогу про скасування судових рішень через допущені порушення, вказані у ст. 412 КПК України, прокурор в касаційній скарзі не наводить конкретних та обґрунтованих доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Отже касаційна скарга прокурора не є належно мотивованою.

Як визначено ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається скаржнику, якщо не буде усунуто недоліки касаційної скарги в установлений строк.

Залишення касаційної скарги без руху або її повернення відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Касаційну скаргу прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху.
Надати скаржнику для усунення вказаних недоліків п`ятиденний строк із дня отримання копії ухвали.

Касаційну скаргу повернути скаржнику, якщо не буде усунуто недоліки касаційної скарги в установлений строк.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7