УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/2211/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року,-
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання. Рішення суду обґрунтовано тим, що звільнення від подальшого покарання засудженого ОСОБА_8 наразі є передчасним, оскільки останній за час відбування покарання своє виправлення не довів.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною і підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Також вказує, що суд не взяв докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зазначає, що представники колонії в судовому засіданні навмисно не підтвердили того, що він приймав участь у спортивних змаганнях, у виготовленні снігових фігур, у конкурсі кросвордів та ремонтував церкву. Стверджує, що характеристика на нього видана адміністрацією колонії не відповідає дійсності.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник засудженого підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 додатково надав суду клопотання МПП «Аверс-96» щодо умовно-дострокового звільнення апелянта від подальшого відбування покарання, в якому підтверджується факт надання підприємством на прохання ОСОБА_8 матеріальної допомоги Бердичівській ВК № 70 для закупівля картоплі, будівельних матеріалів та канцелярських товарів, а також клопотання колективу КЗ КОР «Великополовецька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат 1-11 ступенів» щодо помилування ОСОБА_8 та його звільнення.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Згідно ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув не менше 2/3 строку покарання, призначеного йому судом. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений 15.02.2013 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст.ст.190 ч.4, 28 ч.3, 358 ч.3, 28 ч.3, 358 ч.4, 15 ч.3, 205 ч.2, 358 ч.3, 358 ч.4, 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. Початок строку відбування покарання - 06.03.2012 року, кінець строку -13.12.2017 року.
Згідно наявної в матеріалах справи характеристики на засудженого ОСОБА_8 за останньою судимістю в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.03.2012 року. Під час тримання в Чернівецькому слідчому ізоляторі характеризується негативно. Має 1 стягнення, заохочень не має.
З 01.08.2013 року відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії (№70). За час перебування в установі характеризується посередньо, як такий, що провину у скоєному злочині визнає, проте на виробництві колонії працевлаштовуватись не бажає, участь у суспільно-корисній праці не приймає. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Правил поведінки та розпорядку дня дотримується під контролем представників адміністрації. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку під контролем адміністрації, зовні та в побуті не завжди охайний. Заохочень та стягнень не має.
В середовищі засуджених вживається задовільно, конфліктів уникає. У відношенні до представників адміністрації проявляє ворожість, хитрість, брехливість. Схильний до необгрунтованих звинувачень в упередженому ставленні до себе та немотивованих проявів невдоволення. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу „Духовне відродження та „Фізкультура і спорт шляхом відвідування церкви при колонії, занять на спортивному майданчику та прийняття участі у спортивних змаганнях. Стосунки з рідними підтримує шляхом телефонних розмов. Перебуває на профілактичному обліку в колонії як особа засуджена за ст. 190 ч.4 КК України.
Згідно наявного в матеріалах особової справи засудженого витягу з протоколу №6 від 23.03.2016р., за результатами розгляду комісії при Бердичівській ВК №70 питання подання матеріалів в суд щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 прийнято рішення про відмову у поданні матеріалів до суду у зв`язку з тим, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення (т-2, а.с. 104).
При з`ясуванні судом першої інстанції ставлення засудженого до вчинених злочинів, суду засуджений ОСОБА_8 повідомив, що винним себе почуває лише частково, а його засудження сталось у зв`язку із реалізацією бажання інших осіб розділити належне йому підприємство.
Представник адміністрації виправної колонії щодо задоволення клопотання засудженого в суді першої інстанції суду повідомив, що останній не працевлаштований, хоча йому неодноразово пропонувались вакансії на виробництві установи. Працювати та приймати участь у суспільно-корисній праці він не бажає. Дотримується вимог режиму та порядку відбуття покарання під контролем представників адміністрації установи. Участь засудженого у ремонтних роботах церкви розташованої на території колонії підтвердити або спростувати не зміг. При цьому ствердив, що участі у ремонтних роботах у власному відділенні колонії засуджений не приймав. Вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений не довів своє виправлення.
Крім того слід зазначити, що ОСОБА_8 має ряд непогашених судимостей за попередніми вироками, засуджений та відбуває покарання за скоєння тяжких корисливих злочинів, вину у скоєнні яких визнає частково, дійсного каяття не виявляє.
За період відбуття покарання характеризується посередньо, працевлаштування та необхідної суспільно-корисної праці уникає, у зв`язку із чим жодного заохочення не має. Дотримується вимог режиму під контролем представників адміністрації виправної колонії, по відношенню до яких проявляє ворожість, хитрість, брехливість. Його участь у благодійному матеріальному забезпеченні колонії жодним чином не підтверджено та адміністрацією колонії заперечується.
З огляду на викладене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 за час відбуття покарання своє виправлення не довів, у зв`язку із чим звільнення його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково наразі є передчасним.
Доводи засудженого про те, що він приймав участь у спортивних змаганнях, у виготовленні снігових фігур, у конкурсі кросвордів та ремонтував церкву заслуговують на увагу колегії суддів, проте не є безумовною підставою для звільнення від подальшого відбуття покарання, оскільки наразі засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення. Усі доводи апеляційної скарги тотожні доводам засудженого в підтвердження його клопотання про умовно-дострокове звільнення, були предметом розгляду суду першої інстанції та вмотивовано відхилені судом, з чим погоджується колегія суддів. Посилання апелянта на необ`єктивне та упереджене ставлення до нього адміністрації колоніє є його суб`єктивним судженням тависновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, - без зміни.
Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: