АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001259 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Софіївського району, Дніпропетровської області, який до утримання у психіатричному закладі був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_7 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0001259 від 28 січня 2016 року, повернуто прокурору для виконання вимог, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, продовжено до 23 червня 2016 року включно.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. п. 5,7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить чітку правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також в клопотанні не зазначено розміру завданої шкоди громадянину ОСОБА_9 .
Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не містить інформацію про позицію щодо можливості забезпечення участі ОСОБА_8 під час судового провадження за станом здоров`я.

Також в клопотанні із вказівкою про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, відсутні відомості про найменування медичного закладу, в який його було поміщено згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року.
В матеріалах клопотання відсутня розписка ОСОБА_8 про вручення йому копії зазначеного клопотання та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_7 подав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурором наведено доводи про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 повністю відповідає вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України.

Зазначав, що допущена при складенні вказаного клопотання технічна помилка в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та часткової відсутності розміру завданої шкоди ОСОБА_9 , не впливає на фактичний виклад обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення.
Крім того зазначав, що відповідно до ст. 293 КПК України, прокурор зобов`язаний під розписку надати копію клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та копію реєстру матеріалів досудового розслідування тільки захиснику особи, відносно якої складено таке клопотання, а тому посилання суду першої інстанції про не вручення копії клопотання ОСОБА_8 , як на підставу для повернення клопотання прокурору, є безпідставними.

Підозрюваного ОСОБА_8 у судове засідання доставлено не було, про день та час розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений. У відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 2 ст. 506 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу, подану прокурором Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_7 та просив її задовольнити, доводи захисника ОСОБА_6 , який просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновок суду першої інстанції про невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 вимогам п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
В ст. 291 КПК України викладені вичерпні вимоги до обвинувального акта.
Зокрема, п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні у порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції правильно виходив з того, що всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, клопотання щодо ОСОБА_8 містить невірну правову кваліфікацію дій підозрюваного, та не містить вказівки про розмір завданої шкоди ОСОБА_9 .

Як убачається зі змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , у останнього 28 січня 2016 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна шляхом проникнення до приміщення, яке знаходилось на першому поверсі будівлі резиденції при патріаршому соборі Української греко-католицької церкви, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, ОСОБА_8 , шляхом пошкодження дверного полотна за допомогою металевого предмету відкрив двері кімнати, розташованої на першому поверсі вищезазначеної будівлі, яка знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_10 , після чого проник до неї. Проникнувши до вказаної кімнати, ОСОБА_8 виявив особисті речі ОСОБА_10 , у тому числі телефон марки «Lenovo А5000» вартістю 3 828 грн. 80 коп. та мобільні телефони «Lg D690 stilus», «Samsung С3050», які належать гр. ОСОБА_9 .
У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, ОСОБА_8 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, яке перебуває у користуванні громадянина ОСОБА_10 , а саме: телефон марки «Lenovo А5000» вартістю 3 828 грн. 80 коп., та мобільні телефони «Lg D690 stilus», «Samsung С3050», які належать ОСОБА_9 .
Однак, після виходу з кімнати ОСОБА_8 був помічений та затриманий ОСОБА_10 , тобто виконав всі необхідні дії, які він вважав необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий біля виходу з кімнати, яка знаходилась на першому поверсі будівлі резиденції при патріаршому соборі Української греко-католицької церкви, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , а викрадені ним телефони марки «Lenovo А5000» вартістю З 828 грн. 80 коп., «Lg D690 stilus», «Samsung С3050» вилучено.
Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_11 намагався таємно викрасти чуже майно, тобто вчинив крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у приміщення, яке належить ОСОБА_10 , однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , оскільки згідно викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор уважає встановленими, ОСОБА_8 підозрюється у закінченому замаху на крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у приміщення. Однак згідно правової кваліфікації прокурором таких дій, ОСОБА_8 вчинив закінчений злочин - крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням у приміщення.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованою вказівку суду першої інстанції про відсутність у клопотанні про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_8 даних про розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_9 .

З урахуванням того, що у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та правовій кваліфікації дій підозрюваного наявні суперечності, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, висновок суду першої інстанції про наявність обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, є правильним, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Крім того, клопотання про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_8 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 292 КПК України, оскільки не містить інформацію про позицію щодо можливості забезпечення участі ОСОБА_8 під час судового провадження за станом здоров`я.
Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо недотримання прокурором вимог ст. 293 КПК України, оскільки до клопотання про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_8 не долучено розписку останнього про вручення йому копії такого клопотання разом з копією реєстру матеріалів досудового розслідування.
Доводи прокурора у апеляційній скарзі про те, що ст. 293 КПК України передбачено обов`язок надання копії клопотання про застосування заходів медичного характеру та копії реєстру матеріалів досудового розслідування лише для захисника, є безпідставним та суперечать вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на відсутність у клопотанні про застосування заходів медичного характеру формулювання обвинувачення.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України,обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Судовий розгляд, як передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Разом з тим, як убачається з клопотання про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_8 , прокурором не висунуто обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. У даному клопотанні викладені лише ті встановлені органами досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що клопотання про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_8 не відповідає вимогам п.п. 5,7 ч. 2 ст. 291, ч. 2 ст. 292, ст. 293 КПК України, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 292, 293, 314, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3