АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Дніпропетровську, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштований, освіта вища, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч. 3 ст. 311 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до наданих органом слідства матеріалів, ОСОБА_8 12 червня 2016 року приблизно о 01.00 год., діючи умисно з метою особистого збагачення та збагачення інших осіб, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , незаконно придбав у ОСОБА_9 не менше 100 блістерів з написом «Ефіна» по 10 таблеток у кожному і які містили прекурсор - псевдоефедрин, обіг якого обмежено, які останній за вказівкою ОСОБА_8 перевіз до місця проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , а приблизно о 06.30 год. того ж дня ОСОБА_8 передав, тобто збув, придбаний прекурсор ОСОБА_11 , разом із іншими хімічними речовинами та реактивами і грошовими коштами, які ОСОБА_11 , діючи умисно в межах попередньої змови із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 і за вказівкою останнього на невстановленому слідством транспортному засобі перевіз за адресою: АДРЕСА_3 , де незаконно виготовив речовину, яка згідно висновків експерта №2/765 від 08.07.2016 р., №2/768 від 28.07.2016р. та №2/769 від 08.07.2016р. містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 83,761г, 25,354г і 0,308г відповідно, після чого, а саме:12.06.2016р. приблизно о 23.00 год. ОСОБА_11 передав, тобто збув, частину зазначеної речовини ОСОБА_10 , зокрема масою 83,761г і 0,308г, яку останні, за вказівкою ОСОБА_8 і використовуючи автомобіль KIA CERATO д/н НОМЕР_1 , перевіз і передав, тобто збув їх ОСОБА_8 , а останній після отримання вказаної речовини використовуючи ваги, на яких згідно висновку експерта №2/765 від 08.07.2016р. у двох змивах виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, з метою подальшого збуту розфасував у раніше заготовлені сліп-пакети, та 0,308г передав для збуту ОСОБА_10 , а іншу частину залишив зберігати за адресою: АДРЕСА_4 .

Іншу частину виготовленої психотропної речовини масою 25,354г, ОСОБА_11 , за погодженням із ОСОБА_8 , залишив собі, як частковий розрахунок за виконану роботу і зберігав за вищевказаною адресою свого місця проживання з метою подальшого збуту.

14 червня 2016 року в ході проведення санкціонованого обшуку в квартирі АДРЕСА_5 в речах, залишених ОСОБА_8 у ОСОБА_12 було виявлено та вилучено 40 шт. розфасованих сліп-пакети з психотропною речовиною метамфетамін.

06 вересня 2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України та у зв`язку з неможливістю встановлення його місцезнаходження він був оголошений у розшук, а затриманий 19 вересня 2016 року відповідно до ухвали слідчого судді про надання дозволу на його затримання.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2016 року до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 листопада 2016 року та визначено заставу у розмірі 900 мінімальних розмірів заробітної плати, тобто в сумі 1240200 грн.

02 листопада 2016 року заступником прокурора Дніпропетровської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 від 14.04.2016 було продовжено до 4-х місяців.

08 листопада 2016 року ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 та продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч. 3 ст. 311 КПК України, а саме до 10 січня 2017 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , достатність доказів обґрунтованості підозри, крім того вказав, що заявлені прокурором ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, що підозрюваний, розуміючи наслідки притягнення його до кримінальної відповідальності, може намагатись переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що ним і вчинялось, або вчинить інше кримінальне правопорушення, може незаконно впливати на свідків, один з яких змінив свої показання, має недостатньо міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим застосування до підозрюваного більш м?яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою та вважав за необхідне продовжити строк тримання підозрюваного під вартою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. На його думку, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя у недостатній мірі врахував, що його підзахисний раніше не судимий, вагомість наявності доказів щодо вчинення підозрюваним злочину, наявність малолітньої дитини на утриманні у ОСОБА_8 та інших обставин, передбачених положеннями ст. 178 КПК України. Крім того, суд належним чином не обґрунтував своїм рішенням наявність ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, а тільки зазначив, що прокурор довів їх наявність. Вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що твердження органу досудового розслідування про те, що підозрюваний ухилявся та буде ухилятись від явки в поліцію, прокуратуру та суд є необґрунтованими, оскільки суд було введено слідчим в оману щодо неявки підозрюваного 02 вересня 2016 року до поліції, оскільки останнього не було повідомлено належним чином. Крім того, підозрюваному було вручено повістку про необхідність з`явитись до поліції 04 серпня 2016 року, проте коли останній з`явився до слідчого ОСОБА_14 , останній відмовився проводити з ним будь-які слідчі дії. 06 вересня 2016 року після того як слідчий ОСОБА_14 через адвоката визвав ОСОБА_8 , останній з`явився до СУ ГУНП в Дніпропетровській області, проте, слідчий знов не провів ніяких дій, повідомив, що ОСОБА_8 буде повідомлено про підозру у найближчий час. На його думку, слідчий та прокурор протиправно звернулись до суду з клопотанням про надання дозволу на затримання, ввівши суддю в оману та викривив факти щодо неявки ОСОБА_8 в поліцію та суд. На його думку, група прокурорів та слідчих в період проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню допустила ряд порушень та з метою уникнення притягнення до відповідальності, посадові особи органу досудового розслідування створили штучні підстави для затримання ОСОБА_8 та обрання йому найсуворішого запобіжного заходу з метою позбавити його можливості захищати свої права в рамках кримінальних проваджень №0000729, №0000886. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Крім того судом не взято до уваги всі докази.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , підозрюваного, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться низкою доказів, в тому числі протоколом обшуку приміщення, де зберігав свої особисті речі ОСОБА_8 , серед яких було виявлено та вилучено сліп пакети з психотропною речовиною (метамфетамін), показаннями свідків, висновками експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів та підтверджена достатньою мірою для вжиття щодо підозрюваного запобіжного заходу. Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу під час перегляду відповідного рішення слідчого судді в апеляційному порядку. Не вбачається, що з цього часу виникли будь-які нові обставини, що спростували б обґрунтованість цієї підозри.

Доводи апелянта щодо недоведеності обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також зазначення того, що судом не взято до уваги всі докази, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним. Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Обговорюючи питання про доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.307 КК України, яке є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а отже з метою уникнення такої відповідальності дійсно може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, і раніше фактично вчиняв такі дії та перебував у розшуку у межах досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, проживав не за адресою місця реєстрації, що свідчить про його недостатньо міцні соціальні зв`язки, інкриміновані йому кримінальні правопорушення були вчинені у складі групи осіб, що за даними слідства мала зв`язки з особами, причетними до незаконного обігу прекурсорів в інших регіонах України, а отже дійсно він може продовжити злочинну діяльність та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з доводами слідчого щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і про те, що ці ризики є вагомими, з часу застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, та оцінює критично доводи апелянта про те, що відомості про особу підозрюваного дають підстави для застосування до нього менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж тримання його під вартою.

Обговорюючи питання про наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, колегія суддів зважає на те, що у даному кримінальному провадженні необхідно вчинити низку слідчих дій, в тому числі отримати висновки призначених експертиз, необхідність у допиті деяких свідків, зібранні повних характеризуючих даних на підозрюваних, виконати необхідні для завершення розслідування процесуальні дії, відкрити матеріали сторонам кримінального провадження згідно ст. 290 КПК України, скласти та затвердити обвинувальний акт, у зв`язку з чим строк досудового розслідування був продовжений, а отже наявні достатні підстави для висновку про те, що досудове розслідування об`єктивно не може бути завершене до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_8 під вартою.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчим суддею невірно визначено строк тримання підозрюваного під вартою та продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 10 січня 2017 року, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 197 КПК України.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, з постановленням згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України нової ухвали.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення повного обсягу вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року, якою продовжено до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307, ч.3 ст.311 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2017 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 08.01.2017 р. включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: