АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер судової справи: 664/1005/15-к
Провадження №11-кп/791/214/16 Головуючий у 1-й інст.:
ОСОБА_1 Категорія: ст.122 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

15 березня 2016 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11.01.2016р. по кримінальному провадженню №0000311 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Козачі Лагері Цюрупинського району Херсонської області, гр-на України, освіта середня, не одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого за ст.122 ч.1 КК України,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000311 щодо ОСОБА_7 за ст.122 ч.1 КК України повернуто прокурору.

Суд свою ухвалу мотивував тим, що в порушення ст.291 ч.2 п.5 КПК України, ст.6 ч.3 п.(а) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4.11.1950р., обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення й правової кваліфікації. Натомість, у ньому міститься формулювання підозри.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України і в ньому викладено формулювання обвинувачення, а те що текст письмової підозри відповідає тексту обвинувального акту не є порушенням вимог щодо формулювання обвинувачення, оскільки були викладені усі встановлені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_7 на момент складання обвинувального акту мав процесуальне становище підозрюваний, а тому зазначення у обвинувальному акті того, що він є обвинувачений, грубо порушило б його законні права та інтереси. Просить ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження судом першої інстанції, починаючи з підготовчого судового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши думку прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого провадження; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, просив залишити ухвалу суду без змін; розглянувши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст.291 ч.2 п.5 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

В порушення зазначеної вимоги закону, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 вказано у чому підозрюється, а не обвинувачується останній.

Відповідно до ст.91 ч.1 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню серед іншого: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

Отже, формулюючи обвинувачення та викладаючи фактичні обставини у обвинувальному акті, орган досудового розслідування повинен вказати спосіб та обставини вчинення кримінального правопорушення, що зроблено не було.

Так, в обвинувальному акті не зазначено спосіб заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . Натомість міститься посилання на висновок судово-медичного експерта №5/1466 від 23.02.2015р., згідно з яким тілесні ушкодження заподіяні: «не виключно, від дії внаслідок ударів руками та ногами», що є припущенням, якому не місце у обвинувальному акті.

Також, зазначивши у обвинувальному акті, що ОСОБА_7 з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому вступив у злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, орган досудового розслідування не розмежував дії кожного з осіб, які вступили у змову, не зазначив що конкретно зробив кожен з них, яка їх роль у вчиненні злочину.

Вказівка в обвинувальному акті на те, що тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті потерпілого є незрозумілою, оскільки не ясно, чи мають ці тілесні ушкодження відношення до смерті ОСОБА_8 .

Згідно зі ст.6 ч.3 п.(а) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950р., ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997р., кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Таким чином, обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а тому обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність обвинувального акту, коли в ньому замість обвинувачення міститься формулювання підозри, коли в ньому мають місце припущення, а також коли в ньому не зазначені спосіб та обставини вчинення злочину порушує право особи на захист.

При таких обставинах, доводи апелянта про істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження є безґрунтовними.

Ствердження апелянта про те, що ОСОБА_7 на момент складання обвинувального акту являвся підозрюваним не спростовують доводи суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 ч.2 п.5 КПК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що в разі зазначення у обвинувальному акті того факту, що ОСОБА_7 являється обвинуваченим, то це грубо порушило б законні права та інтереси останнього суперечить матеріалам провадження. Так, в ухвалі суду першої інстанції відсутня вказівка про необхідність визначення на момент складання обвинувального акту процесуального становища ОСОБА_7 в якості обвинуваченого. В ухвалі суду зазначається про вимоги закону сформулювати в обвинувальному акті обвинувачення, а не підозру. При цьому, чинним КПК України не передбачена зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинувачений з моменту складання або вручення обвинувального акту. Згідно зі ст.42 ч.2 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої, переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України. Тобто, після складання та вручення підозрюваному ОСОБА_7 обвинувального акту і до моменту передачі акту до суду, ОСОБА_7 перебував в якості підозрюваного, якому висунуто обвинувачення, формулювання, якого мало б бути викладено у обвинувальному акті.

Відповідно до ст.314 ч.3 п.3 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вищезазначеним вимогам цього Кодексу.

Суд першої інстанції, встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 ч.2 п.5 КПК України, обґрунтовано повернув його прокурору, а тому ухвала суду повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11.01.2016р. по кримінальному провадженню №0000311 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 за ст.122 ч.1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді: