Справа № 363/2877/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/411/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 48 07.04.2016

УХВАЛА
Іменем України
07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000028 за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29 січня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Низгірці, Ружинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, пенсіонера, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, на державних підприємствах, установах, організаціях, пов`язанні з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового злочину та виконуватиме покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки; стягнуто на користь держави процесуальні витрати; вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 вчинив службове підроблення, а саме будучи службовою особою вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 був призначений наказом №1 від 02 січня 2003 року на посаду завідувача Вищедубечанської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини та згідно наказу №19 від 03 лютого 2014 року ОСОБА_7 надано право видачі ветеринарних свідоцтв та ветеринарних довідок. Будучи службовою особою, виконуючи посадові інструкції від 05 січня 2003 року, зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, в інтересах ОСОБА_10 , діючи умисно, ОСОБА_7 вніс неправдиві відомості у ветеринарні свідоцтва:

НОМЕР_1 щодо видачі його ФОП ОСОБА_11 на рибу охолоджену в асортименті загальною вагою 960 кг., в той час, в корінці ветеринарного свідоцтва з аналогічною серією та номером зазначив інші відомості, а саме факт видачі даного свідоцтва ОСОБА_12 на м`ясо птиці вагою 22 кг.;

ДРД-00 № 023620 щодо видачі його ФОП ОСОБА_11 на рибу охолоджену в асортименті загальною вагою 980 кг., в той час в корінці ветеринарного свідоцтва з аналогічною серією та номером зазначив інші відомості, а саме факт видачі даного свідоцтва ОСОБА_13 на м`ясо птиці вагою 15 кг.;

ДРД-00 № 036776 щодо видачі його ТОВ «Нептун» на рибу охолоджену в асортименті загальною вагою 540 кг., в той час в корінці ветеринарного свідоцтва з аналогічною серією та номером зазначив інші відомості, а саме факт видачі даного свідоцтва ОСОБА_14 на м`ясо птиці вагою 15 кг.;

ДРД-00 № 036777 щодо видачі його ТОВ «Нептун» на рибу охолоджену в асортименті загальною вагою 620 кг., в той час в корінці ветеринарного свідоцтва з аналогічною серією та номером зазначив інші відомості, а саме факт видачі даного свідоцтва ОСОБА_15 на м`ясо кроля вагою 10 кг.;

33-10 № 555056 щодо видачі його ФОП ОСОБА_11 на рибу охолоджену в асортименті загальною вагою 960 кг., в той час, в корінці ветеринарного свідоцтва з аналогічною серією та номером зазначив інші відомості, а саме факт видачі даного свідоцтва ТОВ «Нептун» на рибу охолоджену, без зазначення ваги;

33-10 № 555057 щодо видачі його ФОП ОСОБА_11 на рибу охолоджену в асортименті загальною вагою 980 кг., в той час, в корінці ветеринарного свідоцтва з аналогічною серією та номером зазначив інші відомості, а саме факт видачі даного свідоцтва ФОП ОСОБА_16 на рибу морожену вагою 27 кг.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Вишгородського районного суду щодо ОСОБА_7 скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вимоги обгрунтовує тим, що в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України судом першої інстанції належним чином не було визначено формулювання обвинувачення ОСОБА_7 . Так, апелянт зазначає, що судом було встановлено, що обвинувачений вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також склав та видав завідомо неправдиві документи, тобто діям ОСОБА_7 , на думку прокурора, було надано три взаємовиключаючі кваліфікуючі ознаки, а його дії слід було кваліфікувати лише як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Окрім того, прокурор зазначає, що судом у формулюванні обвинувачення не зазначено час, місце та мотив вчинення кримінального правопорушення та зі змісту формулювання обвинувачення не вбачається, в чому саме полягають завідомо неправдиві відомості, які внесені ОСОБА_7 до ветеринарних свідоцтв. Окрім того, апелянт вказує, що диспозиція ч. 1 ст. 366 КК України не передбачає таких кваліфікуючих ознак цього злочину як зловживання службовим становищем всупереч інтересам служби, які є кваліфікуючими ознакоми злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, і ці ознаки безпідставно були включені в ознаки формулювання обвинувачення ОСОБА_7 без додатково висунутих обвинувачень. Також апелянт звертає увагу на те, що у вироку не зазначена наявність або відсутність обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання обвинуваченого. Окрім того, в апеляційній скарзі зазначено, що раніше ОСОБА_7 був засуджений за цим же обвинуваченням за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 1 рік; ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 березня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого було частково задоволено, а вказаний вирок скасовано і кримінальне провадження направлено на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого засідання. На думку прокурора, суд першої інстанції не мав права застосовувати до обвинуваченого закон про більш тяжке кримінальне покарання, оскільки попередній вирок був скасований за пеляційною скаргою обвинуваченого, таким чином допустивши порушення вимог ч. 2 ст. 416 КПК України;

- обвинувачений просить вирок суду щодо нього скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в суді першої інстанції не було встановлено, що саме він вносив відомості до офіційних документів та видавав їх підприємцям саме в інтересах ОСОБА_10 та у вироку також не зазначено інших мотивів скоєння кримінального правопорушення. Крім того, не було встановлено його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Апелянт звертає увагу суду на те, що судом не досліджувалася відповідність дійсності інформації, що міститься в корінцях ветеринарних свідоцтв і його вина була встановлена лише, виходячи із факту невідповідності інформації, що міститься в корінцях свідоцтв, а також того, що склад злочину є формальним. Обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та без належних та допустимих доказів зробив висновок, що інформація, викладена у корінцях, є достовірною і всі обґрунтування такого висновку побудовані на припущеннях і не забезпечені належними та допустимими доказами, отриманими в ході досудового слідства. На думку апелянта, ігнорування судом вимог кримінального процесуального законодавства і визначення місця вчинення злочину на підставі своїх припущень, є черговою спробою вийти за межі обвинувачення для його неправомірного засудження. Окрім того, зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема, на отриманих з порушенням законодавства корінцях ветеринарних свідоцтв. Обвинувачений вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, і при постановленні вироку суду першої інстанції мали місце однобічність, неповнота досудового та судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав лише в частині скасування вироку; обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора частково; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадженя, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 4 частини 1 статті 411 КПК України визначено, що судове рішення визнається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального проваження, якщо висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Разом з тим, в порушення вказаних вимог, як в обвинувальному акті, так і у вироку міститься низка суперечностей, зокрема стосовно узгодженості кримінально-правової кваліфікації діянь обвинуваченого та фактичних обставин провадження.

В оскаржуваному вироці, в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, не встановлено місце, час вчиненого кримінального правопорушення, форма вини, мотиви кримінального правопорушення.

Окрім того, апелянти вірно зазначають, що вказані в формулюванні обвинувачення дії, а саме, складання та видача службовогю особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей утворюють три самостій об`єктивні сторони кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, й вказане не відповідає встановленим в ході досудового розслідування та судового розгляду обставинам кримінального провадження.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000028 від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , не дотримано передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України вимог, зокрема, не висунуте конкретне обвинувачення та не розмежовано об`єктивну строну діяння.

Оскільки, згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 свідчить про те, що він не містить у собі сформульованого відповідно до вимог закону, обвинувачення.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення ОСОБА_7 , суд порушив вимоги положень ст. 370 КПК України.

При новому судовому розгляді суду необхідно ретельно перевірити доводи апеляційних скарг та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Таким чином, складений щодо ОСОБА_7 обвинувальний акт від 30 червня 2015 року та вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29 січня 2016 року, постановлений внаслідок його розгляду, є незаконними.

Оскільки питання про допустимість і відповідність обвинувального акту, який направляється для судового розгляду, вирішується виключно на стадії підготовчого судового засідання, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в ході якого слід розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог закону.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4