Справа № 461/5495/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/686/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28.04.2016 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000687 від 26.02.2015 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що в період часу з грудня 2014 року по 17 березня 2015 року, перебуваючи на території м. Львова, зокрема, на вулицях Сосенка, Яцкова, Шевченка, Городоцькій, Б. Лепкого, Університетській, Словацького, Стефаника, Дудаєва, АДРЕСА_2 , вулицях Саксаганського, І. Франка, площі Петрушевича, АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які засуджені вироком Галицького районного суду м. Львова від 22.07.2015 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, з метою примушування ОСОБА_9 до виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло в зв`язку з позикою коштів у ОСОБА_10 , неодноразово погрожуючи застосуванням до потерпілого та його близьких родичів насильства, а також застосувавши до ОСОБА_9 насильство, внаслідок якого у потерпілого виявлено садно в ділянці носа, синець в ділянці правого колінного суглобу, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, примушували до повернення боргу в сумі 1800 доларів США. 17.03.2015 злочинні дії ОСОБА_6 викрито працівниками міліції і останній затриманий під час вчинення злочину на АДРЕСА_4 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

В обґрунтування мотивів апеляції обвинувачений покликається на те, тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Під час розслідування кримінального провадження була порушена територіальна підслідність. Вказує на те, що суд першої інстанції не вправі був брати до уваги вирок Галицького районного суду м. Львова від 22.07.2015 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , оскільки такий перебуває на стадії оскарження. Вирок суду першої інстанції обґрунтовано виключно на недопустимих доказах, оскільки такі були здобуті не уповноваженим на те органом досудового розслідування, зокрема не з`ясовано допустимість аудіо- та відеозаписів зустрічей обвинуваченого та потерпілого на пр. Ч. Калини у м. Львові, проведений на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015 року. Вважає, що мало місце підбурювання до вчинення злочину, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини виключає кримінальну відповідальність. Свідками у кримінальному провадженні є виключно працівники міліції, які, на його думку, є зацікавленими особами.

Заслухавши доповідача, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи № 450/1850/15-к, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч.2 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у примушуванні до виконання цивільно-правового зобов`язання, з погрозою застосування насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я злочину, тобто злочині, передбаченому ст.355 ч.2 КК України.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 , суд першої інстанції покликається на досліджені в судовому засіданні докази: показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків працівників міліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколи слідчих та слідчих (розшукових) дій

Однак, колегія суддів вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишились недослідженими ряд обставин, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 впродовж судового розгляду справи стверджували про вчинення потерпілим підбурювання до вчинення злочину за сприяння працівників Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області.

В обґрунтування таких доводів захисником заявлялось клопотання про витребування доказів, зокрема матеріалів перевірок проведених працівниками СДБЕЗ Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області в 2010-2011 р.р. відносно потерпілого ОСОБА_20 по факту використання ним підроблених документів для отримання кредитів, які не повернуті і на даний час. Захисником обґрунтовувалась позиція щодо визнання зібраних доказів недопустимими у зв`язку з порушенням вимог КПК щодо проведення досудового розслідування. Однак, судом першої інстанції в порушення принципу змагальності таке клопотання було відхилено, а обґрунтування правильності проведення досудового розслідування не вмотивоване.

Так, матеріалами кримінального провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 проживає в с.Унів Перемишлянського району Львівської області. З заявою про вимагання у нього грошей нібито невідомими особами, знаючи особи цих людей, звернувся в Галицький РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області 26.02.2015 р., фактично по спливу трьох місяців з моменту отримання такої вимоги.

Після затримання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , захисником неодноразово заявлялось клопотання про визначення підслідності та скерування матеріалів кримінального провадження до Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження злочин було розпочато на території Шевченківського району, а закінчено на території Сихівського району м.Львова.

При наявності спору про підслідність, в порушення вимоги ст.218 КПК України, процесуальним керівником прокурором прокуратури Галицького району м.Львова визначено підслідність за Галицьким РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області. Неправомірність дій прокурора м.Львова по не вирішенню клопотання щодо визначення підслідності у відповідності до вимог ст. 218 КПК України, встановлена постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2015 р.

Зазначені факти в своїй сукупності дають підстави вважати про можливі дії потерпілого ОСОБА_20 за сприяння працівників Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області у підбурюванні до вчинення злочину ОСОБА_6 .

При наявності викладених обвинуваченим та його захисником доводів про вчинення потерпілим дій по підбурюванню, за сприянням працівників Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, до вчинення злочину, колегія суддів вважає, що у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини «Раманаускас проти Литви» (п.71), суд першої інстанції повинен був детально перевірити та з`ясувати, чи перевищили працівники міліції свої повноваження визначені для моделювання злочинної поведінки, тобто чи підбурювали вони до вчинення злочину. Для цього потрібно було в повній мірі вивчити особу потерпілого, щодо фактів викладених у клопотанні обвинуваченого та його захисника про незаконне отримання ним кредитів, дослідити хто в зазначений період з працівників міліції проводив відносно нього перевірку та відповідно був задіяний до проведення перевірки по заяві ОСОБА_20 26.02.2015 р., та інші обставини, що призвели до порушення правил підслідності при наявності спору.

Колегією суддів встановлено, що в порушення вимог ст.293 КПК України, прокурором обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику не вручено обвинувальний акт, що проігноровано судом першої інстанції при підготовчому судовому засіданні.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що в межах поданої апеляційної скарги, при відсутності будь-яких клопотань повторного дослідження чи дослідження нових доказів, вирок Сихівського районного суду м.Львова підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід дослідити наведені в ухвалі обставини, перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 28.04.2016 р. відносно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4