АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_7 та директора ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання начальника 2 відділення 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене 14 квітня 2016 року в ході обшуку офісних (нежилих) приміщень ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 32 та визнане речовими доказами майно, а саме грошові кошти в розмірі 13 215 доларів США та 2 000 грн.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з метою забезпечення збереження речових доказів.

На ухвалу слідчого судді були подані апеляційні скарги громадянкою ОСОБА_7 та директором ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» ОСОБА_6 в яких вони просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Так, в апеляційній скарзі директор ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки відсутні правові підстави для накладення арешту на вилучені грошові кошти. Зокрема апелянт вказує, що в рамках даного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру, а слідчим не надано доказів того, що вилучені грошові кошти отримані злочинним шляхом. Апелянт не погоджується і з доводами слідчого судді, що вказані грошві кошти є речовими доказами, оскільки сам обшук і вилучення відбулося з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону так, як було надано дозвіл на обшук приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 , про те фактично відбувався обшук приміщення по АДРЕСА_2 . Крім того, апелянт вказує, що вилучені грошові кошти не є власністю товариства, а належать його працівникам. Також апелянт посилається і на ті обставини, що судом не надавалося дозволу на відшукання та вилучення матеріальних цінностей та грошових коштів, а лише речі та документи, які мають значення для досудового розслідування.

В апеляційній скарзі громадянка ОСОБА_7 зазначає, що вилучені грошові кошти є власністю її родини, а тому вони не мають ніякого відношення до кримінального провадження, у зв`язку з чим не можуть бути визнані речовими доказами. Також, апелянт посилається на ті обставини, що сам обшук і вилучення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, а саме без належного на те дозволу. В зв`язку з цим, на думку апелянта ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки відсутні правові підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Також, апелянти ставлять питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення осіб, які подали скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та представника ОСОБА_5 , які підтримали подані апеляційні скарги і просили їх задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення осіб, які подали скарги, колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про поважність причин пропуску строку, у зв`язку з чим вважає за необхідне поновити пропущений строк.

Що стосується посилань апелянтів на незаконність ухвали слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого, то на думку колегії суддів вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.
Так, Головним слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000323, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

В рамках даного провадження 14 квітня 2016 року було проведено обшук офісних приміщень ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 32, в ході якого було виявлено та вилучено 13 215 доларів США та 2 000 грн.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

Так, ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Постановою слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_9 від 14 квітня 2016 року вказані грошові кошти визнано речовими доказами.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Що стосується посилань апелянтів, що вилучені грошові кошти не є власністю ТОВ Техморгідрострой Миколаїв», а відносяться до особистий заощаджень його працівників, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки апелянтами не надано жодних належних даних на підтвердження цих доводів, відсутні вони і в матеріалах провадження.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апелянтів з приводу того, що обшук та вилучення відбулося з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме не затією адресою. Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року було надано дозвіл на проведення обшуку нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , за якою, відповідно до протоколу, і було проведено обшук. Надані апелянтами копії договорів оренди, не завірені належним чином, що ставить під сумнів їх достовірність.

Також слід зазначити, що чинним кримінальним процесуальним законодавством не заборонено вилучати речі і документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, такі речі вважаються тимчасово вилученим майном.

За таких обставин, доводи апеляційний скарг, за викладених в них обставин про незаконність ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подані апеляційній скарги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання громадянки ОСОБА_7 та директора ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання начальника 2 відділення 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене 14 квітня 2016 року в ході обшуку офісних (нежилих) приміщень ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 32 та визнане речовими доказами майно, а саме грошові кошти в розмірі 13 215 доларів США та 2 000 грн., залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та директора ТОВ «Техморгідрострой Миколаїв» ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1556/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1