Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/93/16-к
Провадження по справі № 1-кп/281/20/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 рокусмт. Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Лугини обвинувальний акт та угоду про примирення від 24 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань № 0000227 від 06.12.2015, по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, не депутата, не судимого, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості при наступних обставинах.
Так, 05 грудня 2015 року близько 20 години обвинувачений ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем марки «Москвич АЗЛК -2141» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , рухався зі швидкістю в межах 80,3 -80,1 км/год. по автодорозі сполученням с. Топільня с. Чапаївка Лугинського району. В даному автомобілі перебували пасажири ОСОБА_5 , який знаходився на задньому сидінні, та ОСОБА_7 , який знаходився на передньому сидінні, поряд з водієм.
Проїхавши міст через меліоративний канал, обвинувачений ОСОБА_3 , в порушення вимог п.п. 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 130 від 10.10.2001 року, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, створивши при цьому потенційну небезпеку, як для всього руху, позбавив сам себе своєю бездіяльністю технічної можливості своєчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки та інших учасників дорожнього руху своєчасної можливості уникнути створення аварійної ситуації. Внаслідок чого, обвинувачений ОСОБА_3 здійснив виїзд за межі проїзної частини автодороги та з`їхав у кювет автодороги.

В результаті дорожньо транспортної пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: перелому ключиці лівого плеча, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я та при відсутності ознак небезпеки для життя.
Своїми діями, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, водій автомобіля марки «Москвич АЗЛК -2141» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 створив небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю пасажира автомобіля ОСОБА_5 , зокрема, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміни, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 130 від 10.10.2001 року, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди та її наслідками.
Скоєне обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення суд кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість свою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, визнав повністю.

До суду подано угоду про примирення у кримінальному провадженні № 0000227 від 24.02.2016, між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Відповідно до умов вищезазначеної угоди від 24 лютого 2016 року потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000227 за спільною ініціативою та обопільною згодою, у відповідності до ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, уклали дану угоду про примирення, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 286 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, та узгодили призначення покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком 80 годин без позбавлення права керувати транспортними засобами.

У даній угоді зазначені роз`яснення потерпілому та обвинуваченому наслідків укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

Перевіривши угоду про примирення на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 471 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, дата її укладення та підписи сторін.

У судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор у судовому засіданні не заперечує проти затвердження угоди про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Укладена між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України. Сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, який характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільно відшкодував завданні збитки, раніше не судимий, вчинив необережне кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, матеріальні збитки відшкодував потерпілому в повному обсязі, попросив вибачення у потерпілого, які останній прийняв, потерпілий до нього претензій ні морального, ні матеріального характеру не має і вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_3 при призначенні покарання можуть бути застосовані положення ст. 69 КК України, а саме: призначено основне покарання, не зазначене в санкції ч. 1 ст. 286 КК України за цей злочин, а саме: громадські роботи.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 угода про примирення підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду, укладену 24 лютого 2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджену з потерпілим ОСОБА_5 міру покарання за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком 80 годин без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази, а саме: «Москвич АЗЛК -2141» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває на майданчику зберігання транспортних засобів в Лугинському ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повернути ОСОБА_3 .

Стягнути ОСОБА_3 на користь держави за проведення судово автотехнічної експертизи 491.04 грн. та 368.28 грн. за проведення технічної експертизи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя