Справа № 296/4988/16-к
Вирок
Іменем України
13 липня 2016 року Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001897 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Житомира, освіта середня, не працююча, не заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до обвинувального Акту від 30.05.2016 р., 09.03.2016 року близько 18 год.00 хв. ОСОБА_4 перебувала поблизу торгівельного кіоску ло вул. Корольова, буд.50 в м. Житомирі, де у неї виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: мобільним телефоном «LENOCO» моделі«S90» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який належить її знайомому ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, в цей же день, час та місці ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, попросила ОСОБА_5 надати їй вказаний мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, при цьому повідомила останньому, що поверне мобільний телефон після закінчення розмови, хоча наміру повертати його власнику не мала.

У свою чергу, ОСОБА_5 , будучи впевненим в добросовісності дій ОСОБА_4 , не здогадуючись про її злочинні наміри, добровільно надав останній належний йому мобільний телефон торгівельної марки «LENOCO» моделі«S90». Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_4 , утримуючи його при собі, місце вчинення злочину залишила та в подальшому розпорядилася ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , шляхом зловживання довірою заволоділа чужим майном, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільним телефоном торгівельної марки «LENOCO» моделі«S90», вартістю 4970 гривень, чим завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України.

30 травня 2016 року в м. Житомирі між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В свою чергу потерпілий не має до обвинуваченої ОСОБА_4 жодних претензій стосовно матеріальної та моральної шкоди, оскільки вона відшкодована в повному обсязі. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України визнав повністю та пояснила, що дійсно вчинила дане кримінальне правопорушення та зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті відповідно до угоди зобов`язання та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_4 не має.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Також судом з`ясовано, що потерпілий цілком розуміє наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про примирення відповідає вимогам ст. 471 Кримінального процесуального кодексу України, а також відсутні підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Обставинами, які пом`якшує покарання, обвинуваченої ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Дослідженням даних про особу обвинуваченої встановлено, що обвинувачена раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної 30.05.2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 та призначення обвинуваченій узгодженої сторонами виду та розміру покарання.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 30 травня 2016 року, укладену в м. Житомирі між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімдесят п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази: мобільний телефон марки «Самсунг» моделі S80 темно-сірого кольору, який повернуто потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком чинності, залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

.