Справа № 11/0390/26/11 Головуючий у І інстанції Гончарук О.Н.
Категорія: ч.3 ст.187 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2011 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Міліщука С.Л.,

суддів Хлапук Л.І., Фідрі О.М.

за участю прокурора Смолюка Б.С.,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Камінь-Каширського районного суду від 27.10.2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, цигана, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, не працюючого, не судимого,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 26 серпня 2010 року.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що 25 грудня 2007 року, біля 02 години, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_4А.(засудженим за даний злочин вироком Камінь-Каширського районного суду від 28 квітня 2010 року) та двома невстановленими досудовим слідством особами(матеріали кримінальної справи стосовно яких виділені в окреме провадження) з метою заволодіння чужим майном одиноких осіб похилого віку, автомобілем під керуванням ОСОБА_2 прибули в с. Стобихва Камінь-Каширського району. Попередньо розподіливши між собою ролі, ОСОБА_2 після того, як свідок ОСОБА_5 на їхню вимогу вказала на жилий будинок одинокої пенсіонерки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, відвів її до автомобіля і, щоб та не втекла, залишався там з нею. В цей же час, ОСОБА_4 та дві не встановлені особи, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_2, проникли у вказаний жилий будинок ОСОБА_6, де погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для її життя і здоровя, що виразилась у висловлюванні наміру її вбити в разі невиконання їхньої вимоги у передачі їм своїх грошових заощаджень з приставлянням до її шиї, грудей ножа, заволоділи належними їй грішми в сумі 10000 грн.

Після вчиненого розбою на ОСОБА_6, 05 лютого 2008 року, біля 02 год., ОСОБА_2 за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою(матеріали кримінальної справи стосовно якої виділені в окреме провадження) та засудженим ОСОБА_4 (засудженим за даний злочин вироком Камінь-Каширського районного суду від 28 квітня 2010 року) з метою заволодіння чужим майном проник в жилий будинок одиноких сестер потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно 1931 та 1924 років народжень, що в с.Стобихва Камінь-Каширського району, де із застосуванням насильства, небезпечного для їхнього життя чи здоровя та з погрозою застосування такого насильства, що виразились у завданні по одному удару рукою в обличчя та ногою в тулуб ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_8, здавлюванні руками шиї останньої, підпалюванні на її нозі шкарпетки, приставлянні до тіла ножа, висловлюваннях про застосування до потерпілих фізичного насильства в разі не передачі грошей, заволодів належними їм грошима в сумі 6180 грн.

В поданій апеляції засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, вважає вирок суду незаконним з підстав призначення йому надто суворого покарання. Посилається на те, що судом не враховано, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, вину свою визнав повністю, відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Просить призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляції, засудженого ОСОБА_2, та його захисника ОСОБА_3, які просили її задовольнити та змінити вирок, призначивши більш мяке покарання, міркування прокурора, який просив залишити апеляцію без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним злочинів за які він засуджений підтверджуються зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами, які ніким не оспорюються, і яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч. 3 ст. 187 КК України.

Твердження засудженого ОСОБА_2 про те, що судом при призначенні покарання не враховано, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, вину свою визнав повністю, відшкодував заподіяну шкоду, має на утриманні трьох малолітніх дітей, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони є безпідставними.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні ОСОБА_2 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких; дані про особу, а саме: що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, має на своєму утриманні трьох малолітніх дітей, по місцю проживання характеризується позитивно.

Разом з тим, судом також враховано і обставину яка обтяжуючу покарання вчинення ним злочину щодо осіб похилого віку.

Окрім цього судом підставно не визнано в якості обставин, що помякшують відповідальність ОСОБА_2:

- його зявлення із зізнанням та визнання ним своєї вини, оскільки, останній в ньому та й подальшому, в ході досудового слідства та в суді, фактично її не визнавав та заперечував свою причетність до вчинення інкримінованих йому злочинів.

- відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, оскільки вона, як вбачається із матеріалів справи, була відшкодована іншою особою ОСОБА_4 ще до постановлення вироку щодо останнього.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому і призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України, однак блище до мінімальної.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідними і достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для зміни вироку по обставинах, викладених в апеляції, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Волинської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду від 27 жовтня 2010 року щодо нього без зміни.

Головуючий:

Судді: