Справа № 157/744/16-к Провадження №11-кп/773/586/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.152, ч.2 ст.187 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше судимий:

1) вироком Ратнівського районного суду від 25 листопада 1996 року за ст. ст. 117 ч.3, 17, 117 ч.3, 208, 42 КК України (1960) на строк 7 (сім) років позбавлення. Звільнений 10 серпня 2001 року за постановою Маневицького районного суду Волинської області від 09 серпня 2001 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 05 липня 2001 року, невідбутий строк покарання у вигляді 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі замінено на умовне засудження з іспитовим строком на 3 (три) роки;
2) вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 липня 2004 року за ст.ст. 15 ч. 1, 152 ч.2, 71 КК України на строк 7 (сім) років позбавлення волі. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2010 року звільнений 27 вересня 2010 року умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк 7 (сім) місяців 26 (двадцять шість) днів;
3) вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2012 року за ст. 187 ч. 1 КК України на строк 4 (чотири) роки позбавлення волі. Ухвалою Рівненського районного суду від 30 липня 2014 року звільнений 07 серпня 2014 року умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 17 (сімнадцять) днів,
засуджений за ч.2 ст.152 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі,

за ч.2 ст.187 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років із конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання рахувати з 05 червня 2016 року, тобто з дня затримання.
Вироком вирішено долю речових доказів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 04 червня 2016 року близько 22 год. обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на АДРЕСА_2 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті природнім способом, напав на потерпілу ОСОБА_10 , при цьому, застосувавши психічне насильство, яке виразилось у демонстрації ножа та висловленні погроз вбивством і заподіяння шкоди здоров`ю, котру потерпіла сприйняла реально виходячи із поведінки нападника, обстановки, яка склалася, і таким чином подолав її волю до опору, після чого, повторно задовольнив свої статеві пристрасті природним способом, вчинив зґвалтування.
Крім цього, він же під час нападу у вказаний день близько 22 год. 10 хв., будучи особою, яка раніше вчинила розбій, переслідуючи корисливу мету, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, при цьому демонструючи ніж, заволодів грошима в сумі 500 грн., які були у потерпілої ОСОБА_10 .
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, що при призначені покарання судом безпідставно не віднесено до пом`якшуючих покарання обставин його визнання вини та щире каяття. Також зазначає, що потерпіла його пробачила та немає до нього ніяких претензій, крім того не враховано того, що він хворіє на туберкульоз. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 також, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, що обираючи призначене покарання суд не врахував, що в ході досудового розслідування та під час судового розгляду, обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю. Також зазначає, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчинених злочинах, просив вибачення у потерпілої, яка в свою чергу пробачила його та просила суворо не карати обвинуваченого. Вказує на те, що судом призначаючи покарання не визнано жодної пом`якшуючої покарання обставини, що є неприпустимим відповідно до вимог ст.65 КК України. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.152 КК України 8 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, і на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , якf підтрималf подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним злочинів, за який його засуджено, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку, і які в апеляційних скаргах не оспорюються.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в апеляційних скаргах про призначення ОСОБА_8 надто суворого покарання є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції урахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого немає та прохала останнього суворо не карати.

Однак ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності осіб, негативно характеризується за місцем проживання, вчинив злочин через незначний проміжок після відбуття покарання за минулий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Також враховано обтяжуючі покарання обставини: рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Матеріалами кримінального провадження стверджено, що обвинувачений, хоча і визнав вину у скоєному, однак до своєї протиправної поведінки відносився легковажно, критичної оцінки осуду, жалю, що свідчить про його щире каяття, в його діях не прослідковувалося.

Відсутню в його діях сприяння розкриттю злочину, оскільки тільки після подачі заяви до правоохоронного органу потерпілою, проведення з нею впізнання під час якого остання вказала на обвинуваченого, як такого, що вчинив щодо неї злочини, ОСОБА_8 почав давати виправдальні показання щодо своєї злочинної діяльності.

Врахувавши усі обставини у кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції статтей, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи обвинуваченого та його захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 серпня 2016 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді