Справа № 750/6534/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/430/2016
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002282, об`єднане з кримінальним провадженням № 0003196 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 03 квітня 2015 року близько 23 години 00 хвилин, знаходячись біля будинку № 8 по вул. К.Цеткін у м. Чернігові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, умисно, відкрито, шляхом застосування насильства, а саме нанісши удар по голові потерпілому ОСОБА_10 та заподіявши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 485 від 17 червня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, викрав рюкзак з особистими речами, а саме: мобільним телефоном марки „Lenovo S 660 у корпусі чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого, згідно довідки ТОВ „Алло, складає 760 грн., паспортом громадянина України, гаманцем з грошима у сумі 250 грн., банківською карткою „Райфайзен банк аваль на ім`я потерпілого ОСОБА_10 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1010 грн.

02 травня 2015 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись поблизу магазину „Лис Микита, що по вул. Г.Полуботка, 28 у м. Чернігові, наніс декілька ударів руками в обличчя ОСОБА_8 та відкрито заволодів гаманцем з грошовими коштами у сумі 250 грн., наручним годинником марки „Такхоєр, вартістю 3000 грн., мобільним телефоном марки „Леново К-920 у корпусі чорного кольору, вартістю 1500 грн., що належить ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4750 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його вини, просить вирок суду скасувати у зв`язку із м`якістю призначеного покарання та постановити новий з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом першої інстанції не було належним чином враховано усіх обставин вчинених злочинів та рівень їх суспільної небезпеки. Зокрема, просить врахувати, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких, скоєним заподіяв шкоду здоров`ю потерпілих. Просить врахувати думку потерпілого ОСОБА_10 , який наполягав на призначенні покарання у виді реального позбавлення волі. Крім того, вказує на відсутність пом`якшуючих вину Позняка обставин, на часткове визнання ним вини та не погоджується із посиланням суду на вік, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого як на підстави для застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача; прокурора, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити з викладених підстав; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, потерпілого ОСОБА_8 , зазначив, що згоден в вироком суду першої інстанції; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав частково, частково підтвердивши фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. Зазначив, що у вчиненому щиро кається.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Такі положення закону про кримінальну відповідальність знаходять своє відображення і в Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх наслідки, кількість та вартість викраденого, відсутність цивільних позовів, те, що частина майна повернута потерпілим, врахована судом і думка одного з потерпілих стосовно призначення покарання у виді реального позбавлення волі, особу винуватого, його вік та сімейний стан, має на утримані малолітню дитину, освіту, те що він працює, його матеріальний стан та стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем попереднього проживання, відношення його до вчиненого, а також те, що раніше він ні до адміністративної ні до кримінальної відповідальності не притягувався. Таким чином, суд цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих вину обвинуваченого обставин та правильно визначив відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.

За наявності зазначених обставин, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 основного покарання в межах мінімальної межі санкції закону із застосуванням ст. 75 КК України і таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує і той факт, що в судовому засіданні суду першої інстанції, прокурор, який підтримував обвинувачення в суді, висловив думку щодо можливості призначення обвинуваченому міри покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4