УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_3 , слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Націонал ьної поліції в місті Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0018650 та додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорська, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, офіційно не працюючого, не військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:
10.12.2015 року слідчий СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0018650 відносно ОСОБА_5 .

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 08 грудня 2015 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебував за адресою: місто Київ, проспект Лісовий, 22, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме на викрадення запасних колес з автомобілів. Для вчинення злочину ОСОБА_5 заздалегідь приготував знаряддя вчинення злочину, а саме балоновий ключ, за допомогою якого останній збирався вчиняти крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_5 , приблизно о 13 годині 00 хвилин, підійшов до автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , та повідомив водія, щоб останній відвіз ОСОБА_5 , до будинку №3 по вулиці Миропільській в м.Києві, де йому нібито потрібно зняти запасене колесо з власного автомобіля. Водій автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_5 , на його пропозицію погодився.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, 08 грудня 2015 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , під`їхав на автомобілі «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , до будинку №3 по улиці Миропільській в місті Києві, де помітив на не охоронюваній стоянці автомобіль марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , та обрав вищевказаний автомобіль предметом свого злочинного посягання.

Продовжуючи задумане, ОСОБА_5 підійшов до автомобіля марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_2 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою балонового ключа, який він заздалегідь приготував для вчинення крадіжок, відкрутив з задніх дверей запасне колесо вищевказаного автомобіля та відніс його до автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв поряд, при цьому повідомивши водію автомобіля, що автомобіль та колесо належить йому.

Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 11000 гривень.

Крім того, 08 грудня 2015 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебував за адресою: місто Київ, проспект Лісовий, 22, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме на викрадення запасних колес з автомобілів. Для вчинення злочину ОСОБА_5 заздалегідь приготував знаряддя вчинення злочину, а саме балоновий ключ, за допомогою якого останній збирався вчиняти крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення ОСОБА_5 , приблизно о 13 годині 00 хвилин, підійшов до автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , та повідомив водія, щоб останній відвіз його до будинку №39 по вулиці Малишка в м. Києві, де йому нібито потрібно зняти запасене колесо з власного автомобіля. Водій автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_5 , на його пропозицію погодився.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне повторне викрадення чужого майна, 08 грудня 2015 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , під`їхав на вказаному вище автомобілі «Део Ланос» до будинку № 39 по вулиці Малишка в місті Києві, де помітив на не охоронюваній стоянці автомобіль марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_10 , та обрав вищевказаний автомобіль предметом свого злочинного посягання.

Продовжуючи задумане, ОСОБА_5 підійшов до автомобіля марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_3 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою балонового ключа, який він заздалегідь приготував для вчинення крадіжок, відкрутив з задніх дверей запасне колесо вищевказаного автомобіля та відніс його до автомобіля «Део Ланос», НОМЕР_1 , який стояв поряд при цьому повідомивши водію автомобіля, що автомобіль та колесо належить йому.

Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 , матеріального збитку на суму 10000 гривень.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення, на думку слідчого, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами огляду місць події, протоколами допиту потерпілих, протоколом допиту свідків.

Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 , офіційно не працює, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, схильний до вчинення та може вчинити інші кримінальні правопорушення, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до п`яти років та, враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просить суд застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримав своє клопотання та послався на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами, 09.12.2015 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.185 КК України, 08.12.2015 року підозрюваного було затримано відповідно до ст.208 КПК України під час переслідування співробітниками поліції, які стали очевидцями вчиненого злочину.

Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Підозрюваний ОСОБА_5 після роз`яснення йому слідчим суддею прав, передбачених ч.2 ст.193 КПК України, пояснив, що не бажає користуватися послугами захисника, оскільки може та бажає захищати свої інтереси самостійно, відмова не пов`язана з відсутністю коштів на оплату послуг захисника.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання категорично заперечував, просив суд відмовити слідчому у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що він раніше не судимий, проживає на території міста Києва протягом останніх 14 років, у зазначеній офіційно орендованій квартирі протягом останніх 4 років разом зі своєю дружиною, дітьми та похилого віку матір`ю, яка з липня 2015 року перебуває у лікарні після перенесеного інсульту, а він є її єдиним сином, доглядає та утримує її. Він також неофіційно працює водієм у службі таксі. У вчиненні інкримінованого злочину щиросердно розкаюється, постійно співпрацює зі слідством, тому просить не позбавляти його свободи.

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваного, доводи прокурора, а також дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Судом було встановлено, що 08.12.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (кримінальне провадження №0018651).

Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Клопотання слідчого, погоджене із прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_3 оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваного щодо вручення йому 10.12.2015 року о 10 годині 00 хвилин копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, враховуючи, що підозрюваного доставлено до слідчого судді 10.12.2015 року о 15-00 годині, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.12.2015 року, ОСОБА_5 був затриманий 08.12.2015 року о 16-45 годині відповідно до ст.208 КПК України без ухвали слідчого судді. Тому саме вказаний час (16-45 година 08.12.2015 року) є моментом затримання ОСОБА_5 у розумінні вимог ст.209 КПК України.

09.12.2015 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: показами потерпілих, рапортом про затримання, показами підозрюваного, протоколами допиту свідків, протоколами огляду місця події та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно зі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найбільшою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1, 2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

п.3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, зареєстрований у м.Краматорську, однак на протязі останніх 14 років проживає у місті Києві, неофіційно працює, одружений, має двох малолітніх дітей та тяжко хвору матір, підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На момент розгляду клопотання про тримання під вартою доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, слідчому судді прокурором та слідчим надано не було.

Натомість, зі слів слідчого, підозрюваний співпрацює зі слідством.

Також прокурором та слідчим, окрім констатації, взагалі не наведено будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що позбавляє слідчого суддю можливості навести в ухвалі мотиви обрання запобіжного заходу.

Разом з тим, у справі «Биков проти Росії» 4378/02 від 10 березня 2009 року Європейський суд зазначив, що «у судових рішеннях не наведено нічого більше, окрім переліку цих підстав, що обґрунтовувало б їх відповідними та достатніми мотивами… Що ж до твердження представників уряду про те, ніби обставини справи і особистість заявника є самоочевидним обґрунтуванням його попереднього ув`язнення, то Суд не вважає, що саме по собі це звільняє суддів від обов`язку викладати мотиви, з яких вони доходять такого висновку».

Твердження прокурора та слідчого про тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також у справі «В. проти Швейцарії» 14379/88 від 26 січня 1993 року Європейський суд зазначає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На думку слідчого судді, прокурором та слідчим не підтверджено будь-якими доказами зазначені в клопотанні ризики: переховування від органу досудового розслідування та суду, впливання на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні слідчий посилався на те, що підозрюваний проживає у місті Києві без офіційної реєстрації, тому може ухилитися від слідства та суду. Разом з тим, зі слів підозрюваного ОСОБА_5 , він проживає на території міста Києва останні 14 років, в квартирі по АДРЕСА_2 протягом останніх чотирьох років, одружений, має двох неповнолітніх дітей, неофіційно працює водієм таксі, раніше не судимий, допомагає та доглядає свою матір, яка з липня 2015 року знаходиться у лікарні після перенесеного інсульту.

У справі «Александр Макаров проти Росії» Європейський суд зазначив, що «саме по собі непостійне місце проживання не створює небезпеки переховування від правосуддя… Суд також зазначає, що повноважні органи не вказували на якісь інші обставини, які б дозволяли припустити, що в разі звільнення заявник переховуватиметься…Тому суд вважає, що наявність такої небезпеки не встановлено».
Крім того, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський суд вказав, що «національні суди не приділяли уваги обговоренню доводів заявниці про те, що в неї немає злочинного минулого, є постійне місце проживання і роботи в місті Владімірі, усталений спосіб життя, двоє малолітніх дітей і що її батько серйозно хворий».

Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, однак не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують будь-які ризики, передбачені статтею 177 КПК України та не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, враховуючи вимоги п.3 ч.2 ст.183 КПК України щодо неможливості застосування до підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, раніше не судимого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.

Згідно з вимогами ч.3 ст.194 КПК України, оскільки прокурором доведені обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведено обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя вважає за необхідне, відмовляючи у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження.

Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст.ст.3, 176-178, 181, 183-184, 194-196, 198, 484-497 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_4 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0018650 відносно ОСОБА_5 відмовити повністю.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1