АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/2701/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/782/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2016р. м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 07.04.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180 відносно:

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу

Дніпропетровської області, мешкаючого за

адресою: АДРЕСА_1 ,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2016р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

потерпіла ОСОБА_7

цивільні позивачі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представник потерпілої і цивільних позивачів ОСОБА_11

обвинувачений ОСОБА_6

захисник обвинуваченого ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2016р., ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.

На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3р.

На підставі ст.76 КК України, покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задоволено частково.

З ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнуто 196500 грн., а також стягнуто 2500 грн. на правову допомогу, а всього стягнуто-199000 грн.

З ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному, в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто -191500 грн.

В частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» - відмовлено

Питання, щодо речових доказів і процесуальних витрат вирішено.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

07.04.2015р., близько 11.30 год., в Тернівському районі м.Кривого Рогу, під час дощу, по мокрому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул.23 Лютого, з боку вул.Косигіна в напрямку вул.Конституційна, рухався технічно справний автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який, в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху за якої мав би змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, і в районі електропори №43 не впорався з керуванням та допустив відхилення автомобіля праворуч, внаслідок чого стався наїзд на нерухомий автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому знаходилась ОСОБА_14 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 , була травмована.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на стаціонарному лікуванні ОСОБА_14 померла.

Смерть ОСОБА_14 наступила від закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку та ускладнилася набряком та набуханням головного мозку, про що свідчать крововиливи у м`які покривні тканини голови в лобній області по середній лінії з переходом ліворуч; крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочка; крововиливи у товщі сірої та білої мозкової речовини в проекції обох півкуль головного мозку та мозочка; крововиливи у шлуночки головного мозку; переривчасте садно в лобній області по середній лінії; синець на верхньому повіці лівого ока.

Ці тілесні ушкодження в сукупності за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та виникли від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, що могло бути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпіла ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у звязку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, встановленого в санкції статті.

Заступник прокурора Дніпропетровської області, в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2016р. відносно ОСОБА_15 в частині призначеного йому покарання та ухвали свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5р. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Потерпіла ОСОБА_7 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджується із призначеним обвинуваченому покаранням із застосуванням ст.75 КК України, внаслідок його м`якості і невідповідності ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Потерпіла вказує на те, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не врахував тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок якого загинула молода жінка.

ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що обвинувачений після скоєння ДТП, зник з місця пригоди, не надав потерпілій медичної допомоги, не викликав швидку допомогу.

На думку потерпілої ОСОБА_6 не виконав зобов`язань, встановлених у п.2.10 ПДР України у зв`язку з тим, що під час скоєння ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дорожньо-транспортна подія мала місце на наступний день після дня його народження.

Потерпіла акцентує увагу на тому, що обвинувачений своєчасно не пройшов медичний огляд, що на її думку ще раз підтверджує перебування його в нетверезому стані в момент вчинення ДТП.

Потерпіла вважає, що призначене судом покарання є несправедливим через його м`якість, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, у зв`язку з чим наполягає на призначенні реального покарання у виді позбавлення волі.

Заступник прокурора Дніпропетровської області, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, тобто ст.75 КК України.

Прокурор вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначивши ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою тяжкі наслідки, що настали в результаті допущених ОСОБА_6 порушень правил безпеки дорожнього руху, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14 , які в подальшому привели до її смерті, те, що обвинувачений залишив місце скоєння злочину, не врахував суд і думку потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала на призначені реального покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор вважає, що за таких обставин висновок суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки суд не навів переконливих доводів на доцільність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

На думку прокурора призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК України, суперечить загальним засадам призначення покарання, і виправлення ОСОБА_6 неможливе без реального відбування покарання.

Прокурор також зауважив, що суд першої інстанції вказуючи на наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини, не врахував того, що ОСОБА_6 неодружений.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, повністю підтримала свою і прокурора апеляційні скарги, просила їх задовольнити, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційні скарги потерпілої і заступника прокурора області, просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, ухвалити свій вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5р., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3р.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Представник потерпілої ОСОБА_11 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, повністю підтримав апеляційні скарги потерпілої і прокурора, просив їх задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання без застосування ст.75 КК України у виді реального позбавлення волі.

Цивільні позивачі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожен окремо, в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримали апеляційні скарги потерпілої і прокурора, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просив вирок суду першої інстанції відносно нього залишити без змін, а апеляційні скарги, без задоволення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_12 , в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, просив вирок суду першої інстанції відносно його підзахисного ОСОБА_6 залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони обвинувачення підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням свого вироку, виходячи з наступних підстав.
Колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, докази не досліджувались.
Колегія суддів, перевіривши доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційних скаргах, та зіставивши їх з доказами, дослідженими і наведеними у вироку суду, вважає їх обґрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню.
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ст.414 КПК України, не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
У разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
При призначені покарання, виходячи з норм ст.ст. 50, 65 КК України суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст.75 КК України, і звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, не врахував, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть молодої жінки, тому колегія суддів, вважає, що доводи прокурора і потерпілої, щодо призначеного покарання є слушними і підлягають часткову задоволенню.
Однак, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги потерпілої в тій частині, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, і суд першої інстанції повинен був визнати цю обставину, такою, що обтяжує покарання, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Матеріали кримінального провадження містять висновок про результати медичного огляду обвинуваченого, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.04.2015р. (ар.пр.40, т.2), згідно якому 07.04.2015р. о 19.30 год. ОСОБА_6 був оглянутий лікарем наркологом ОСОБА_16 і ознак сп`яніння у нього не було виявлено.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, прослухавши технічний запис судових засідань, проаналізувавши показання обвинуваченого і потерпілої надані ними в ході судового розгляду, погоджується з думкою сторони обвинувачення щодо м`якості, призначеного ОСОБА_6 покарання.
У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звернуто увагу на те, що відповідно до п.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеню тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, а також враховувати чи щиро розкаялись у вчиненому злочині, чи активно сприяли розкриттю злочину, чи відшкодували завдані збитки тощо.
Враховуючи, що суд першої інстанції, ухвалив вирок з порушенням вимог ст.50 КК України, призначивши м`яке покарання, виходячи з вимог ст.ст.414, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, рішення суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню та ухваленню свого вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, керуючись ст.65 КК України, враховує, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його особу, що він раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності (ар.пр.45, т.2), не перебував під наглядом у лікарів нарколога та психіатра (ар.пр.43,44, т2), задовільно характеризується за місцем мешкання (ар.пр.41, т.2), працює в ТОВ «САПСАН КР» (ар.пр.123, т.1), має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ар.пр.108, т.2), проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_18 (ар.пр.241, т.1), добровільно частково відшкодував потерпілій і цивільним позивачам, по 3500 грн., кожному, завданий збиток.
Обставинами які пом`якшують покарання, колегія суддів визнає щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, відповідно до ст.67 КК України колегією суддів не встановлено обставин, які б обтяжували покарання.
Однак обставини скоэного злочину, наслідки дорожньо-транспортної пригоди, поведінка обвинуваченого після ДТП, переконують колегію суддів у тому, що покарання обвинуваченому треба призначити у виді позбавлення вол, однак на менший термін ніж зазначено в апеляційних скаргах сторони обвинувачення.
При цьому, колегія суддів, з огляду на обставини скоєного злочину, наслідки дорожньої транспортної події, вважає за доцільне позбавити, також, обвинуваченого ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, як це передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України, строком на 3р.
На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 414, п.2 ч.1 ст.420, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілої і прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити частково.
Скасувати в частині призначеного покарання вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2016р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4р., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3р.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Строк покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, в порядку виконання вироку.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4