Провадження № 11-кп/792/331/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 686/2746/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0005833 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, представника цивільного відповідача ПрАТ СК «УНІКА» ОСОБА_11 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2016 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючого, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_12 залишено попередній, особисте зобов`язання.

Додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами постановлено виконувати реально.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ Страхова Компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_9 3867 (три тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 32 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 18483 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 69134 (шістдесят дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ Страхова Компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_8 25413 (двадцять п`ять тисяч чотириста тринадцять) грн. 82 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 14616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 40029 (сорок тисяч двадцять дев`ять) грн. 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 69134 (шістдесят дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 901 (дев`ятсот одна) грн. 40 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_12 24.11.2014 року близько 06 год. 40 хв., керуючи автомобілем «DAEWWO LANOS», номерний знак НОМЕР_1 по вул.Курчатова зі сторони вул.Проскурівського Підпілля в напрямку до вул.Зенітної у м.Хмельницькому, в районі будинку № 5 по вул.Курчатова, заздалегідь попереджений дорожнім знаком 1.29 «Інша небезпека» про можливе виникнення небезпеки, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який перетинав проїзну частину вулиці Курчатова з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_14 одержав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (відкрита черепно-мозкова травма: лінійний перелом по правому лобно-скроневому шву, який продовжується на основу черепа, проходить через пірамідки обох скроневих кісток, турецьке сідло та закінчується в лусці лівої скроневої кістки, забій головного мозку на базальній поверхні правої скроневої частки, субарахноїдальний крововилив по всій поверхні головного мозку, крововиливи в м`які тканини правої лобно-скроневої ділянки та лівої тімяно-потиличної ділянки).

Крім того, ОСОБА_14 одержав тілесні ушкодження, які в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, а саме:

- тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння (травма грудної клітини: прямі переломи 6, 7, 8 ребер по лівій задньо-аксілярній лінії, в проекції яких масивний крововилив в м`які тканини, крововилив в тканину задньої поверхні нижніх долей обох легень, крововилив в діафрагму в проекції селезінки, вертикального розриву селезінки по діафрагмальній поверхні);

- тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я (відкритий перелом кісток лівого передпліччя верхньої третини, забійна рана задньої поверхні третини лівого передпліччя);

- легкі тілесні ушкодження (крововилив м`яких тканин задньо-зовнішньої поверхні лівого стегна та крововилив задньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки).

Дані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з вищевказаними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_12 .

В силу п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, представник цивільного відповідача ПрАТ СК «УНІКА», подали апеляційні скарги.

Так, у поданих апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен зокрема, просять оскаржуваний вирок, в частині призначеного обвинуваченому покарання, скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Свої вимоги аргументують неправильним застосуванням судом кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Звертають увагу на те, що обвинувачений в судовому засіданні визнав вину лише формально, під тиском зібраних доказів, при розгляді справи намагався перекрутити фактичні обставини справи та перекласти вину за скоєне на потерпілого, що свідчить про його нещирість та відсутність каяття.

Зазначають, що при вирішенні цивільного позову місцевий суд не в повній мірі врахував глибину їхніх фізичних та душевних страждань.

Вказують, що обвинувачений відшкодував заподіяно шкоду лише частково.

За викладених обставин, на переконання потерпілих, призначене обвинуваченому покарання повинно бути лише в умовах його реального відбуття.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги аргументує тим, що судом при звільненні обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, не в повній мірі враховано тяжкість вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_12 вчинив тяжкий злочин, санкція статті якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; наслідки, які настали від неправомірних дій обвинуваченого, а саме смерть потерпілого ОСОБА_14 , обставини скоєного, зокрема можливість обвинуваченого з технічної сторони уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом своєчасного застосування гальмування.

Звертає увагу, що судом при призначенні покарання ОСОБА_12 , не було враховано думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ СК «УНІКА» просить скасувати оскаржуваний вирок в частині задоволеного цивільного позову до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» та ухвалити в цій частині новий вирок про відмову потерпілим в задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги аргументує тим, що повідомлення про страховий випадок, всупереч ст.33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів», до ПрАТ «СК «УНІКА» не надходило, з письмовою заявою про страхове відшкодування з приводу страхового випадку ніхто не звертався.

Акцентує увагу на порушення судом при визначенні розміру моральної шкоди потерпілим, положень ст.27.3 вказаного вище закону, та відповідно положень ст.27.4 при визначенні розміру матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, пояснення потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника, прокурора, представника цивільного відповідача на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав зазначених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх такими, які підлягають частковому задоволенню в силу наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення, і зокрема вирок, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене судом згідно з нормами матеріального Закону і дотриманням вимог КПК щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегією суддів встановлено, що при розгляді даного кримінального провадження та постановленні вироку судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та про відповідність обраного йому покарання, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили постановленню законного та обґрунтованого вироку, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - направленню на новий судовий розгляд з наступних підстав.

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.286 КК України настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Диспозиція вказаної норми закону є банкетною, тому для визначення ознак такого складу злочину необхідно звернутися до Правил дорожнього руху.

Водій транспортного засобу може бути визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху тільки в тому випадку, коли він порушив якісь норми, передбачені цими Правилами, та існує причинний зв`язок між учиненими порушеннями та суспільно-небезпечними наслідками.

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні №0005833 від 24 листопада 2014 року ОСОБА_12 інкримінується порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Даний пункт регламентує, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Формулюючи в обвинувальному акті від 04 лютого 2015 року обвинувачення стосовно ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України, прокурор не зазначив в чому полягає об`єктивна сторона даного злочину, зокрема не вказав, в який спосіб і внаслідок яких дій обвинуваченого було вчинено ДТП, в чому конкретно полягало порушення ним правил дорожнього руху: у вчиненні дій, які заборонені цими Правилами, чи невиконанні дій, які він міг або зобов`язаний був вчинити, відповідно цих же Правил.

Хоча прокурор в обвинувальному акті і зазначив про порушення ОСОБА_12 п.12.3 ПДР України та навів його зміст згідно правил дорожнього руху, однак в чому конкретно полягало це порушення не вказав.

Таким чином, пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України є неконкретним, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18) при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено ст.286 КК України, суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у переліченій статті порушення, норми яких правил не додержано, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими Законом суспільно-небезпечними наслідками.

А згідно вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність за вчинене правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави задоволення цивільного позову, або відмови у ньому.

Суд першої інстанції при постановленні вироку, визнаючи ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, належним чином свій висновок не обґрунтував, виклавши фабулу обвинувачення аналогічну тій, яка міститься в обвинувальному акті, допустивши тим самим порушення в застосуванні кримінального процесуального закону.

Зокрема, в фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, не викладено обставин порушення ОСОБА_12 пункту 12.3 ПДР, лише зазначено, що « ОСОБА_12 24.11.2014 року близько 06 год. 40 хв., керуючи автомобілем «DAEWWO LANOS», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Курчатова зі сторони вул. Проскурівського Підпілля в напрямку до вул. Зенітної у м. Хмельницькому, в районі будинку № 5 по вул. Курчатова, заздалегідь попереджений дорожнім знаком 1.29 «Інша небезпека» про можливе виникнення небезпеки, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який перетинав проїзну частину вулиці Курчатова з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля».

Тобто, виклад судом фактичних обставин порушення ОСОБА_12 п.12.3 ПДР України, належним чином не висвітлено.

Крім того, з висновку експерта №498 від 22.01.2015 року вбачається порушення ОСОБА_12 , окрім вказаного пункту, ще й п.п.10.1, 12.2 ПДР, які обвинуваченому органами досудового слідства не інкримінуються.

У складеній план-схемі до протоколу огляду місця події від 24.11.2016 року, місце наїзду на пішохода не вказано, не визначено таке місце і під час проведення слідчого експерименту. Відповідно до даних висновку експерта №498 від 22.01.2015 року, встановити конкретне розташування місця наїзду на пішохода ОСОБА_14 відносно елементів проїзної частини не представляється можливим, у зв`язку із недостатньою слідовою інформацією, виявленою під час огляду місця події.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом при розгляді кримінального провадження та постановленні вироку було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, в тому числі і право обвинуваченого на захист, в зв`язку з чим, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України, вирок підлягає скасуванню.

Оскільки вирок скасовується через істотні порушення вимог кримінального процесуального Закону, а відповідно до ст.420 КПК України, апеляційний суд в даному випадку не вправі постановити свій вирок, так як згідно з вимогами цієї статті він постановляється лише у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тому, відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, слід призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, під час якого ретельно перевірити доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора, представника цивільного відповідача ПрАТ СК «УНІКА».

Крім того, під час нового судового розгляду суду необхідно врахувати наведене у даній ухвалі, всебічно повно та об`єктивно дослідити докази та обставини справи і прийняти рішення, яке б відповідало вимогам Кримінального та Кримінального процесуального Закону, було законним та справедливим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 419 КПК України, судова колегія,

П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора та представника цивільного відповідача ПрАТ СК «УНІКА» ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_12 , в порядку ст.404 КПК України, скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження №0005833, по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_12 залишити попередній особисте зобов`язання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2