АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1840/15-к Номер провадження 11-кп/786/104/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК УКраїни Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-08.08.2014 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч.1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, згідно ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, -

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання:

*за ч.2 ст. 286 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортним засобом на 3 роки.

*за ч.1 ст.135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки.

У відповідності до ст. 71 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 08. 08. 2014 року у вигляді 6 місяців обмеження волі, відповідно до ст. 72 КК України менш суворе покарання у вигляді обмеження волі перевести в більш суворе у вигляді позбавлення волі, та остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 9 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по залученню експертів в розмірі 9665 грн. 28 коп.

Стягнуто ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 30690 грн., в рахунок моральної шкоди 300 000 грн.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 01.04.2015 року, близько 05 години, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz, Atego», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням «Київ-Харків-Довжанський» в напрямку м. Полтава. На 240 км. автошляху поблизу кафе-бару «Крістал», в адміністративних межах Хорольського району Полтавської області, маючи об`єктивну спроможність виявити перешкоду для свого руху, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості свого руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перебував безпосередньо біля свого автомобіля марки «Skoda Favorit», д.н.з. НОМЕР_2 , що находився за межами проїжджої частини з увімкненими вогнями аварійної зупинки.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав ушкодження у вигляді: закритий перелом кісток правої гомілки, рани голови, обличчя, синці правої здухвинної кістки та правого стегна, садна обличчя, грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок, перелом правої лобної кістки з переходом на основу черепа, субарахноїдальні крововиливи по всій поверхні обох півкуль мозку та мозочка, дрібнокрапкові крововиливи в речовину головного мозку та стовбур його, двохсторонні переломи ребер, поперечний перелом грудини, пошкодження тканини легень, печінки, крововиливи по типу «забоїв» на поверхні серцевої сорочки, серця, легень, навколоаортальну та надниркову клітковину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №26 від 08.05.2015 року всі вище вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді, в своїй сукупності та відносно живої людини, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, і які безпосередньо викликали смерть.

Смерть ОСОБА_11 настала від крововиливів у мозок і під його оболонки внаслідок перелому правої лобної кістки з переходом на основу черепа, які явилися льтатом тупої травми голови.

Згідно висновку авто-технічної експертизи №41 від 17.06.2015 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Mercedes-Benz, Atego», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 маються невідповідності вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

12.2.У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

12.3.У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 із технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з виникненням вищевказаної пригоди та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах даної події водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили йому виконати вимоги даних пунктів правил.

Безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 01.04.2015 року, після 05 години, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 тим самим поставивши його в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив його у небезпеці, зникнувши з місця пригоди, - тим самим порушивши і вимоги п.п. г, ґ п. 2.10 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

- г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і направити потерпілих до лікувального закладу;

- ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені у підпункті „г" пункту 2.10 Правил порожнього руху України, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб і повернутися на місце пригоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 13.11.2015 року в частині призначення покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 13.11.2015 року з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі суду.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять скасувати вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 13.11.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок призначивши йому покарання за ч.2 ст.286 КК України 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, за ч.1 ст. 135 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.1 ст. 70 КК України 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, ст. 71 КК України 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

На досудовому слідстві і в суді свою вину у вчиненні злочину ОСОБА_7 визнав повністю і не заперечував фактичні обставини справи, в зв`язку з чим суд першої інстанції розглянув справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому суд з`ясував, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не виявив, та роз`яснив, що такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, як випливає із журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, суд розглядаючи справу в порядку ст. 349 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винуватим в скоєнні зазначеного злочину, не заперечував фактичні обставини вчинення злочину, а саме факт того, що він його вчинив.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочинів, за які він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. Тому колегія суддів виходить з того, що було встановлено вироком місцевого суду.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що причинило смерть потерпілого, та за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги потерпілого, який перебував в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При призначенні виду і міри покарання судом першої інстанції враховано, тяжкість вчинених злочинів, всі обставини по справі в їх сукупності, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та повне визнання вини, обставин, що обтяжують покарання вчинення ним злочину повторно, думку потерпілих, які просили призначити максимальне покарання та вказували, що обвинувачений жодним чином не компенсував, а також, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної

відповідальності за аналогічний злочин, але належних висновків для себе не зробив і скоїв злочин проти безпеки руху, при цьому було допущено грубе порушення правил дорожнього руху, що потягло за собою загибель людини.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , що судом першої інстанції при постановленні вироку не враховані обставини, що пом`якшують покарання є без підставними.

Крім того, судом першої інстанції призначено покарання, яке є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, з позбавлення права керувати транспортними засобами, а отже доводи апеляційної скарги потерпілих про призначення максимальної міри покарання ОСОБА_7 є не обгрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що постановлений вирок є законним, обгрунтованим і справедливим, тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 13 листопада 2015 року по 23 лютого 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі в строк відбуття покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України.

СУДДІ:

_______________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4