Справа № 731/194/16-к
Провадження 1-кс/731/44/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2016 року

Слідчий суддя Варвинського районного суду
Чернігівської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Варва скаргу підозрюваного ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 09 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
16 травня 2016 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана скарга.

В скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 06 травня 2016 року ним було заявлено письмове клопотання слідчому СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про проведення з ним в статусі підозрюваного слідчого експерименту, при якому він на місці дорожньо-транспортної пригоди має намір зазначити всі обставини ДТП, що мала місце 08 жовтня 2014 року біля 22:00 год. на перехресті вулиць Горького - Ломоносова - Шевченка в с.м.т Варва. Слідчий експеримент, проведений з ним 15 вересня 2015 року як зі свідком, через шість місяців після допиту в якості свідка, а тому порушено його право на захист, адже всупереч ст. 87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Крім того, при проведенні слідчого експерименту з ним були порушені всі можливі правила, встановлені чинним законодавством при його проведенні, зокрема правила ст. 240 КПК України. Слідчий ОСОБА_6 залучив до участі у слідчому експерименті експерта-автотехніка та адвоката ОСОБА_7 , які не були зазначені у протоколі слідчого експерименту. Адвокат ОСОБА_7 , який на той час був представником ОСОБА_8 , не маючи на те ніяких повноважень, задавав йому питання, намагався корегувати показання стосовно траєкторії та швидкості руху автомобіля. Під час проведення слідчого експерименту було зроблено 4 (чотири) експериментальних заїзди автомобіля, який виїздив з другорядної вулиці Ломоносова. Він повідомляв, що у всіх заїздах, крім четвертого, швидкість руху автомобіля ОСОБА_8 не відповідала тій, яка була під час ДТП. Адвокат ОСОБА_7 сказав, що такої швидкості не могло бути, і четвертий заїзд взагалі не був зазначений в протоколі слідчого експерименту. Ці обставини можуть засвідчити поняті, які були залучені при проведенні слідчого експерименту та про допит яких він заявляв клопотання.

Протокол слідчого експерименту був пред`явлений йому на наступний день у надрукованому вигляді в кабінеті слідчого, де його адвокат ОСОБА_9 , прочитавши протокол про себе, підписав сам та сказав підписати йому, що він і зробив, вважаючи, що там все написано правильно. Тільки значно пізніше, ознайомившись зі змістом протоколу, він побачив, що в протоколі не вказані результати чотирьох заїздів автомобіля, а лише зазначено, що з темпом, який він визначив, автомобіль подолав відстань 13,1 м за час 2,7 3 секунди, що не відповідає дійсності. Крім цього, в протоколі слідчого експерименту не зазначено, яким секундоміром та якою рулеткою, а також за яким ДСТУ виготовленими і з якою похибкою у вимірах вимірювались час та відстань під час слідчого експерименту.

Слідчий експеримент із ОСОБА_8 проводився з тими ж понятими в його присутності. ОСОБА_8 визначив траєкторію руху автомобіля, яка була помічена крейдою. Крім того, адвокат ОСОБА_7 та слідчий ОСОБА_6 наполягали, що траєкторія руху повинна бути саме такою, яку зазначив ОСОБА_8 , бо інакше автомобіль рухатись не міг. В результаті саме така довжина і траєкторія були зазначені, хоча він показував іншу. Оскільки проведення слідчого експерименту з ним, коли він був у статусі свідка, є грубим порушенням права на захист, він і заявив клопотання про допит понятих та очевидця ДТП в якості свідків.

Крім того, постанова про відмову у задоволенні вищезазначеного клопотання ніяк не аргументована, а тому ОСОБА_3 просить її скасувати, провести ретельну перевірку наведених обставин та зобов`язати слідчого СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 провести з ним як з підозрюваним слідчий експеримент під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 09 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 пояснив, що слідчий експеримент є уточненням показань на місці події, а тому на нього розповсюджуються правила ст. 87 КПК України. При проведенні слідчого експерименту було допущено ряд порушень, а саме: були одні й ті самі поняті у слідчих експериментах, проведених з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , без усяких повноважень в слідчому експерименті брав участь адвокат, що надавав правову допомогу ОСОБА_8 , корегуючи при цьому дії учасників; те, про що зазначав ОСОБА_3 , не було зазначено в протоколі слідчого експерименту. Упереджено проводились усі слідчі дії в даному кримінальному провадженні.

Слідчий СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу не визнала та зазначила, що протокол слідчого експерименту складений відповідно до чинного законодавства, до нього додані необхідні схеми, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Проаналізувавши доводи скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Однією з засад кримінального судочинства, передбачених ст. 7 КПК України, є забезпечення права на захист.
Зміст права на захист розкрито в ст. 20 КПК України, де зазначено, що підозрюваний має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Згідно ст. 42 КПК України підозрюваний, зокрема, має право не говорити нічого з приводу підозри проти нього або в будь-який момент відмовитись відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу підозри чи в будь-який момент відмовитися їх давати; збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази; брати участь у проведенні процесуальних дій; під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу; заявляти клопотання про проведення процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. При цьому згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Недопустимими доказами на підставі ст. 87 КПК України визнаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, до яких, зокрема, відноситься порушення права особи на захист, а також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним у цьому кримінальному провадженні.
Повідомлення про підозру складене та вручене ОСОБА_3 30 квітня 2016 року. До цього він мав у кримінальному провадженні № 0000204 від 09 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України статус свідка. При цьому права підозрюваного значно ширші ніж права свідка.
Проаналізувавши наведене, можна зробити висновок, що оскільки в основу слідчого експерименту, проведеного 15 вересня 2015 року, були покладені пояснення ОСОБА_3 , які він давав, перебуваючи в статусі свідка, то протокол слідчого експерименту може бути визнаний недопустимим доказом та при цьому не може бути покладений в основу при проведенні експертизи так само, як і в основу обвинувального акту.
Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеною в ухвалі від 31 березня 2016 року № 5-2242км16, де зазначено, що суд допустив істотні суперечності в оцінці доказів, визнавши одні з них недопустимими згідно ст. 87 КПК України, а інші поклав в основу обвинувального вироку, не звернувши уваги, що вони ґрунтуються на тих же самих вихідних даних, які взяті з показань особи обвинуваченого, допитаного в якості свідка. Цим було порушено право засудженого на захист.
У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин слідчий суддя вважає постанову слідчого ОСОБА_5 від 09 травня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту необґрунтованою, в зв`язку з чим слід постановити ухвалу про задоволення скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 20, 26, 42, 84, 86, 87, 220, 223, 240, 303-304, 306-307 КПК України слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
Скаргу підозрюваного ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 09 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 від 09 травня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 від 06 травня 2016 року про проведення слідчого експерименту під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 09 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

Зобов`язати слідчого СВ Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_5 провести слідчий експеримент з ОСОБА_3 , як з підозрюваним під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000204 від 09 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_10