18 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
уродженця м. Кременчука Полтавської області,
громадянина України, судимого:
31.01.2003 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
05.05.2004 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71 КК України остаточно на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
03.04.2007 року за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71 КК України остаточно на 5 років 1 місяць позбавлення волі;
17.10.2013 року за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зіспитовим строком 3 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. КременчукаПолтавської області від 17 жовтня 2013 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 67 363 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн на відшкодуванняморальної шкоди, а всього стягнуто 87 363 грн.

Вирішено долюречових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 185 КК України на ст.198 КК України та призначенойому покарання за цим законому виді позбавлення волі на 2 роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 жовтня 2013 року у виді 3років 3 місяців позбавлення волі й остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на 5 років 3 місяці.

Вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасовано та у задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_5 відмовлено.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 порушуєпитання про скасування ухвалиапеляційного суду щодо ОСОБА_5 з підстав істотногопорушення кримінального процесуального законута неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що апеляційний суд необгрунтовано дійшов висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 185 КК України на ст. 198 КК України, оскільки доказами у справі доведено винуватість засудженого у вчиненні крадіжки майна, яким засуджений розпорядився на власний розсуд. Вважає безпідставним рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні його позовної заяви до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він у період із 20.30 год. 27червня 2015 року по 13.00 год. 29 червня 2015 року, діючи повторно, шляхом пошкодження металевої решітки та видалення віконного скла проник до приміщення майстерні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 40 321 грн.

Крім того, в період із 19.00 год. 18вересня 2015 року по 08.55 год. 19 вересня 2015 року ОСОБА_5 , діючи аналогічним способом, повторно, проник до приміщення тієї ж майстерні й таємно викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 69 941 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 вчинив заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та перекваліфікував його дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ст. 198 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що касаційна скарга підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

При розгляді в апеляційному порядку кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 апеляційний суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України. Із такою кваліфікацією погодився і суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_5 за цією нормою із призначенням відповідного покарання.

Вирок щодо ОСОБА_5 був оскаржений в апеляційному порядку засудженим, котрий посилався на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вказував на відсутність доказів на підтвердження його причетності до крадіжки майна потерпілого. Апеляційний суд, проаналізувавши докази, надані суду органом досудового розслідування, дійшов висновку про те, що ці докази не можуть бути покладені в основу вироку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки, а тому дійшов висновку, що останнійвчинив заздалегідь не обіцяне придбання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, частково погоджуючись із необґрунтованістю засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, без проведення повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, надав доказам іншу оцінку, ніж ту, яку їм надав суд першої інстанції, без достатнього належного обґрунтування заперечив висновки суду першої інстанції щодообставин події, встановлених судом першої інстанції, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про необхідність перекваліфікування дій засудженого на ст. 198 КК України, що також призвело до передчасного прийняття рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого.

Враховуючи наявність зазначених порушень кримінального процесуального закону, суд касаційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 та вирішення цивільного позову.

З огляду на викладене у зв?язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції в цьому кримінальному провадженні підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати вищенаведене, розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3