Справа № 162/474/16-к
Провадження № 1-кп/162/35/2016
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000019, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 січня 2016 року,про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

встановив:

ОСОБА_9 приблизно о 01 годині 30 хвилин 14 січня 2016 року поблизу приміщення Бихівського будинку культури, що по вулиці Незалежності, 44 села Бихів Любешівського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс удар в обличчя ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому легких тілесних ушкоджень, а саме: синця і поверхневої забійної рани в ділянці обличчя, субконьюктивального крововиливу у ділянці лівого ока.

Обвинувачений Мініч свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій визнав повністю, у скоєному розкаявся. Показав, що приблизно о 01 годині 30 хвилин 14 січня 2016 року під час дискотеки, виходячи з приміщення Бихівського будинку культури він зіштовхнувся з ОСОБА_7 , між ними почалась словесна суперечка. Мініч запропонував ОСОБА_7 вийти за приміщення клубу. Відійшовши приблизно на 10 метрів, між ними знову виникла суперечка та шарпанина, у ході якої потерпілий порвав Мінічу кофту, погрожував розправою. У відповідь він головою ударив ОСОБА_7 в обличчя. Від удару у потерпілого пішла кров. На цьому конфлікт вичерпався. Через два дні після інциденту він їздив до потерпілого у лікарню вибачитись, однак мати ОСОБА_7 не впустила його у лікарняну палату.

Потерпілий ОСОБА_7 у суді показав, що у ніч з 13 на 14 січня 2016 року був на дискотеці у Будинку культури села Бихів Любешівського району. Заходячи у клуб, у якій годині потерпілий не пам`ятає, він випадково вдарився плечима з Мінічем. Обвинувачений зразу почав поводити себе агресивно: зіштовхнув його зі сходів клубу, взяв за шию, відтяг приблизно на 10 метрів і вдарив в обличчя кулаком правої руки. Від удару у нього з лівої брови пішла кров. Уже після цього він схопив обвинуваченого за кофту, яка, можливо, в цей момент і порвалась. Натомість потерпілий звернув увагу, що обвинувачений у двох місцях порвав йому шкіряну куртку.

Свідок ОСОБА_10 показав, що приблизно о 01 годині 30 хвилин 14 січня 2016 року разом з ОСОБА_7 заходив у клуб. При вході ОСОБА_7 та Мініч зіштовхнулись. Обвинувачений одразу схватив потерпілого за куртку, штовхнув та потягнув його. Свідок бачив як ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_7 правою рукою в обличчя. Конфлікт був короткотривалим і відбувався на вулиці неподалік клубу. Коли брат потерпілого ОСОБА_12 забирав ОСОБА_13 , то ОСОБА_11 намагався ще раз вдарити останнього.

Свідок ОСОБА_14 , рідний брат потерпілого, у суді показав, що в ніч з 13 на 14 січня 2016 року на власному автомобілі під`їхав до Бихівського будинку культури. До нього підійшов ОСОБА_11 і сказав забрати свого брата додому. В цей час потерпілий вийшов з-за клубу з закривавленим обличчям. Мініч ще раз хотів ударити ОСОБА_7 , однак він цьому завадив. Вранці після огляду потерпілого сільським лікарем викликали карету швидкої допомоги.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у суді показали, що в ніч з 13 на 14 січня 2016 року перебували на дискотеці у Бихівському будинку культури. Неподалік біля клубу виникла бійка, обвинувачений пішов її заспокоїти. Потерпілий заперечував проти припинення бійки. У ході шарпанини ОСОБА_7 порвав Мінічу кофту, у відповідь обвинувачений вдарив потерпілого головою в обличчя. У ОСОБА_7 пішла кров і ОСОБА_17 повів його вмиватись. Згодом на місце подій на автомобілі приїхав брат потрепілого і забрав його додому.

Після допиту ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у ході судового розгляду справи обвинувачений просив суд не брати до уваги показання цих свідків щодо обставин конфлікту між ним та потерпілим, оскільки зазначені особи дали такі пояснення у суді на його прохання.

Згідно з висновками експерта (арк. 52-55) у потерпілого ОСОБА_7 констатовано наявність легких тілесних ушкоджень у вигляді синця і поверхневої забійної рани в ділянці обличчя, субконьюктивального крововиливу в ділянці ока. Відповідаючи на запитання слідчого від дії удару руки чи голови утворились вказані тілесні ушкодження, експерт зазначив, що вони є наслідком дії тупого предмету без відображення контактуючих поверхонь, більш чітко вказати в результаті травмуючої дії якого саме предмету утворились тілесні ушкодження у ОСОБА_7 немає можливості.

У ході судового розгляду представником потерпілого заявлялось клопотання про призначення у справі повторної судово-медичної експертизи. Вказане клопотання було відкликано після допиту у судовому засіданні експерта ОСОБА_19 .

Суд констатує неможливість усунення розбіжностей між показаннями допитуваних у суді осіб щодо способу нанесення ОСОБА_11 удару в обличчя ОСОБА_7 . Про неможливість точно ідентифікувати джерело заподіяння ушкоджень потерпілому вказав у своїх висновках і експерт. Між тим, суд вважає, що у ході судового розгляду доведено факт умисного заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим.

Таким чином, дії ОСОБА_11 підлягають кваліфікації за частиною 1 статті 125 КК.

Вирішуючи питання про покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що скоєне є злочином невеликої тяжкості. Між тим, здійснено посягання на здоров`я потерпілого.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить каяття обвинуваченого, яке полягає у негативному ставленні до скоєного.

Суд не враховує зазначену в обвинувальному акті як обставину, що пом`якшує покарання, активне сприяння у розкритті злочину. При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_11 намагався пом`якшити свою відповідальність, підмовивши свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 дати неправдиві показання щодо ініціатора та обставин конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Судом також береться до уваги позитивна характеристика обвинуваченого по місцю проживання, що він не працевлаштований.

Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов до переконання, що для досягнення передбачених статтею 50, частиною 2 статті 65 КК цілей необхідним і достатнім буде призначення покарання в межах санкції частини 1 статті 125 КК у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Процесуальних витрат у справі немає.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень статті 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Передбачених процесуальних законом приводів і підстав для обрання щодо ОСОБА_11 запобіжного заходу немає.

У кримінальному провадженні заявлено два цивільні позови: прокурором в інтересах держави в особі управління фінансів Любешівської районної державної адміністрації Волинської області про відшкодування 1031,24 гривень витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого; потерпілим про відшкодування 3466,04 гривень майнової шкоди та 10 тисяч моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Згідно з частиною 5 статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вирішення питання про цивільний позов прокурора.
На підтвердження позовних вимог прокурором надано довідку Любешівської центральної районної лікарні від 11 травня 2016 року (арк. 32), згідно якої потерпілий ОСОБА_7 перебував у стаціонарі з 14 по 21 січня 2016 року, всього сім ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня у січні 2016 року становила 147,32 гривні, а загальна сума витрат становить 1031,24 гривні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 цивільний позов прокурора визнав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1206 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Прокурором подано розрахунок вартості одного ліжко-дня відповідно до положень постави Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про обґрунтованість позову, а визнання його обвинуваченим не суперечить закону та не порушує права інших осіб.

Вирішення питання про цивільний позов потерпілого.
Потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтуванні позову потерпілий вказує, що внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень він зазнав матеріальних втрат на придбання ліків, на поїздки до місць лікування і додому, всього на загальну суму 3466,04 гривні. Потерпілий зазнав і моральних страждань. Він відчував фізичний біль, моральні переживання, погіршився стан його здоров`я тощо. Крім цього, у зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень моральних страждань зазнали і його близькі родичі. У зв`язку з наведеним ОСОБА_7 просить стягнути з Мініча 10 тисяч моральної шкоди.

Незважаючи на визнання Мінічем цивільного позову ОСОБА_7 у частині стягнення майнової шкоди, суд дійшов до переконання про необхідність часткового його задоволення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 статті 1195 ЦК визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є встановлення наступних фактів у їх сукупності: підстави виникнення відповідальності, зокрема делікту; розмір шкоди або збитків; наявність причинно-наслідкового зв`язку між фактом, на підставі якого виникає відповідальність, та завданою шкодою.

Судом встановлено винуватість Мініча у заподіянні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.

На підтвердження своїх позовних вимог у частині стягнення майнової шкоди ОСОБА_7 подано виписку із медичної картки стаціонарного хворого (арк. 38, 161), консультаційний висновок спеціаліста (арк. 39), чеки, які підтверджують придбання ліків, витрати на транспорт тощо (арк. 40-42).

З медичної документації слідує, що у зв`язку з лікуванням ОСОБА_20 лікарями було призначено наступні ліки: цираксон, фізрозчин, актовегін, релаксил, темпалгін, вітаксон, панангін, магнію сульфат, реосорбілакт, кавінтон, лазікс, магнікум, прамістар.

Подані стороною потерпілого тринадцять чеків про придбання ліків та супутніх засобів на загальну суму 2667,24 гривень відповідають медичній документації і підлягають стягненню з обвинуваченого.

Між тим, не підлягають стягненню транспортні витрати, підтверджені проїзними квитками №№ 410419, 410420. З змісту цих документів не зрозуміло куди та на який рейс автобусного сполучення їх придбано, вартість проїзду тощо.

Також не має жодного відношення до злочину, який скоєно Мінічем, здійснення благодійної пожертви ОСОБА_7 на користь Волинської обласної клінічної лікарні на суму 650 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи розмір заявлених позовних вимог у цій частині, ОСОБА_7 вказує, що відчував фізичний біль, моральні переживання, погіршився стан його здоров`я тощо.

Між тим, стороною потерпілого не заявлялось клопотання про призначення психологічної експертизи на предмет визначення розміру заподіяної ОСОБА_7 моральної шкоди.

Обвинувачений Мініч вважає вимоги потерпілого у цій частині завищеними.

Суд констатує, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілий зазнав фізичного болю, лікувався, зокрема сім днів у стаціонарі. Зазначені обставини на певний час вплинули на звичайний уклад життя ОСОБА_7 . Сам факт заподіяння тілесних ушкоджень принижує людську честь і гідність тощо.

Між тим, покликання потерпілого, його представника на заподіяння моральних страждань і рідним ОСОБА_7 , сатисфакцію за які включено у розмір позовних вимог, не заслуговують на увагу. Моральна шкода безпосередньо пов`язана з особистістю, потерпілий не може оцінити ступінь моральних страждань своїх близьких. Крім цього, він не наділений відповідними процесуальними повноваженнями заявляти такі вимоги.

Таким чином, виходячи з принципів поміркованості, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого як компенсацію завданої потерпілому моральної шкоди суму у розмірі 4500 гривень.

Керуючись статтями 323, 324 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Строк відбуття покарання рахувати з початку фактичного його відбуття обвинуваченим ОСОБА_9 .

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі управління фінансів Любешівської районної державної адміністрації Волинської області задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 у користь держави в особі управління фінансів Любешівської державної адміністрації Волинської області на рахунок місцевого бюджету Любешівського району Волинської області (№ 0240 в ГУДКСУ в Волинській області, код платежу: 24060300, МФО 803014) 1031 (тисяча тридцять одну) гривню 24 копійки витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Цивільний позов потерпілого про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 у користь потерпілого ОСОБА_7 2667 (дві тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 24 копійки майнової шкоди та 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 відмовити.

Речові докази:

-- шкіряну куртку, яка знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , -- залишити у його повному розпорядженні;

-- оптичний диск залишити у матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирати.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку, надіслати його копію не пізніше наступного дня.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення можуть бути подані апеляції до Апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд.

Головуючий: суддя ОСОБА_1