Провадження № 1-кс/201/9100/2016
УХВАЛА
Іменем України
10 листопада 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю ажвокатат ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 від 06.09.2016 про закриття кримінального провадження №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 від 06.09.2016 про закриття кримінального провадження №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що до Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернулась ОСОБА_4 із заявою про те, що 25.09.2015 ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження. Вказані відомості внесено до ЄРДР за №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В ході досудового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_7 станом на 25.09.2015 проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії МВС України на посаді начальника автомобільної служби технічної частини вищевказаної військової частини у військовому званні майор.

Відповідно до постанови про визнання підслідності від 13.07.2016, кримінальне провадження №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, було направлене для організації досудового розслідування до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

За даним фактом СВ Красногвардійського РВ також відкрито кримінальне провадження, яке згодом об`єднано із провадженням за фактом спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , оскільки саме він - ОСОБА_7 , пошкодив майно її доньи ОСОБА_8 вхідні двері.
Однак не зважаючи на очевидність і доведеність скоєних ОСОБА_7 кримінальних злочинів, підозра в скоєнні злочинів йому не вручена, а сам він, та члени його родини дружина та теща, продовжують погрожувати потерпілій ОСОБА_4 та членам її сім`ї фізичною розправою, намагаючись залякати її та членів її родини.
Більше того, не зважаючи на викладені факти скоєння ОСОБА_7 двох умисних злочинів, потерпілій ОСОБА_4 в усній співбесіді від слідчого військової прокуратури ОСОБА_6 31.10.2016 стало відомо, що кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 було закрито ще на початку вересня 2016 року, про що ніяких письмових повідомлень на адресу ОСОБА_4 не надходило.

01.11.2016 отримавши в канцелярії військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону копію постанови від 06.09.2016 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, ознайомившись з мотивами та доводами слідчого, якими від обґрунтував закриття кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_4 вважає, що постанову винесено незаконно, а кримінальне провадження закрито необґрунтовано, без проведення будь-якого розслідування та спроб встановити об`єктивну істину по справі, в зв`язку з чим постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Головним мотивом і підставою для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за фактом нанесення потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, на думку слідчого, є те, що досудовим розслідуванням не встановлено жодних доказів застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , а тому обставини чи докази, які б підтверджували, що перелічені вище тілесні ушкодження виявлені у громадянки ОСОБА_4 були спричинені ОСОБА_7 при обставинах, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4 немає.

Але дане спростовується показаннями ОСОБА_4 в якості потерпілої, показами свідків її доньок: дорослої ОСОБА_8 та малолітньої ОСОБА_9 , протоколами слідчого експерименту в присутності судово-медичного експерта з потерпілою ОСОБА_4 , та її донькою - свідком ОСОБА_8 , висновками судово-медичної експертизи №5187 від 13.11.2015, відеозаписами із зображенням ОСОБА_7 та членів його родини, що демонструють жестами погрози та образи на адресу ОСОБА_4 , що знаходяться при матеріалах справи.

Враховуючи викладене, просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні, скарги, оскільки вважав, що провадження підставно закрито за відсутністю складу злочину, слідчі дії виконані в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного правового висновку.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З оскаржуваної постанови вбачається наступне.
Як видно із оскаржуваної постанови, до Красногвардійського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернулась громадянка ОСОБА_4 про те, що 25.09.2015 ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження заявниці.
Вказані відомості внесено до ЄРДР за №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального, правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 125 КК України.
В ході досудового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_7 станом на 25.09.2015 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії МВС України на посаді начальника автомобільної служби технічної частини вищевказаної військової частини у військовому званні майор. Відповідно до службової характеристики майор ОСОБА_7 за час проходження військової служби зарекомендував себе з позитивної сторони.
ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.09.2015 близько 7 год. 30 хв. на при квартирній площадці 6-го поверху житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , відбувся словесний конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .
Допитаний у якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що 25.09.2015 близько 7 год. 30 хв., на приквартирній площадці 6-го поверху житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , між ним та ОСОБА_4 відбувся словесний конфлікт. Будь яких фізичних дій він стосовно ОСОБА_10 не здійснював. Свідками цих подій були також його жінка ОСОБА_11 та її мати - ОСОБА_12 , а також ОСОБА_8 - донька ОСОБА_4 .
Допитана у якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що 25.09.2015, приблизно о 7 годині 30 хвилин на при квартирній площадці 6 поверху даного житлового будинку, відбувся спочатку словесний конфлікт між нею та ОСОБА_7 , який в подальшому переріс у застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_7 стосовно неї, а саме - він придавив її до стіни, при цьому пальцями давив в очі. В подальшому ОСОБА_4 , вирвавшись від ОСОБА_7 , сіла у ліфт. Свідком цієї події була її донька - ОСОБА_9 .
Через декілька хвилин ОСОБА_4 повернулася на свою приквартирну площадку, де її чекав ОСОБА_7 . Він здійснив стосовно ОСОБА_4 фізичне насильство, а саме вдарив її затилком в стіну та наніс декілька ударів сміттєвим мішком у обличчя. В подальшому сильно здавив та викрутив їй передпліччя. В цей час зі своєї квартири вийшла її старша донька ОСОБА_8 , яка стала вимагати зупинити насилля, так як вона викличе міліцію. Після цього ОСОБА_7 зупинив свої дії відносно неї, сів у ліфт та поїхав, а вона звернулася до медичного закладу за допомогою.
Крім того, свідками вищевказаного конфлікту були: громадянка ОСОБА_13 , яка пояснила, що 25.09.2015 близько 8 години ранку вона була свідком взаємних словесних образ з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_4 один до одного. Будь-яких фізичних дій вони стосовно один до одного не здійснювали. Свідками цих подій були також ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Громадянка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 25.09.2015 близько 8 години ранку вона була свідком взаємних словесних образ з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_4 один до одного. Будь-яких фізичних дій вони стосовно один до одного не здійснювали. Свідками цих подій були також її мати - ОСОБА_12 та ОСОБА_8 - донька ОСОБА_4 .
Громадянка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 25.09.2015 близько 8 години ранку вона була свідком взаємних словесних образ з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_4 один до одного. Будь-яких фізичних дій вони стосовно один до одного не здійснювали. Свідками цих подій були також її дочка - ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - донька ОСОБА_4 .
Громадянка ОСОБА_8 засвідчила, що 25.09.2015, приблизно о 7 годині 40 хвилин на при квартирній площадці 6 поверху житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , відбувся спочатку словесний конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , який в подальшому переріс у застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_4 . Фізичне насильство здійснено ОСОБА_7 , у вигляді притиснення правою рукою обличчя ОСОБА_4 до дверей її квартири, а також одноразового різкого обсмикування правою рукою за ліве передпліччя ОСОБА_4 . В подальшому ОСОБА_7 декілька разів «тикнув» пакетом зі сміттям в обличчя ОСОБА_4 .
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.10.2015 (11 год. 40 хв.) відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 17.10.2015 за ст. 125 ч. 1 КК України.
26.09.2015 потерпіла ОСОБА_4 самостійно звернулася до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» з заявою про судово-медичне обстеження, за результатами якого був здійснений висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 4522 від 26.10.2015, що тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Із висновку спеціаліста також вбачається, що відповідно до довідки №1890 від 25.09.2015 на ім`я ОСОБА_4 встановлений діагноз ушкодження ротаційної манжети лівого плечового суглоба. Розтягнення трапецевидної м`язи зліва. Надана рекомендація: косиночна пов`язка на 2 тижні. Проведена рентгенограма лівого плечового суглобу за № 10545 від 25.09.2015 - костно-травматичних ушкоджень нема.
В подальшому, відповідно до висновку експерта № 5294е від 20.11.2015 встановлено, що за своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, крововиливу та садна слизової оболонки нижньої губи відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того за своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою лівого плечового суглобу, травматичного пошкодження ротаційної манжети лівого плечового суглобу, розтягнення лівого трапецевидного м`яза, синця лівого плечового суглоб, що призвело до контрактури лівого плечового суглобу відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
Крім того за своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця лівого передпліччя відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості.
При цьому об`єктом злочину - є здоров`я особи, об`єктивну сторону злочину характеризують діяння (дія або бездіяльність); наслідки у виді середньої тяжкості тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеними діянням та наслідками.
Досудовим розслідуванням не встановлено жодних доказів застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , а тому обставини чи докази, які б підтверджували, що перелічені вище тілесні ушкодження виявлені у громадянки ОСОБА_4 були спричинені ОСОБА_7 при обставинах, на які посилається у своїй заяві ОСОБА_4 немає.
В ході досудового розслідування не встановлено прямий причинний зв`язок між вказаними вище діями та наслідками, у вигляді тілесних ушкоджень, спричинені ОСОБА_4 .
У кримінальному провадженні № 0002673 жодній особі не повідомлялося про підозру.
Як зазначає слідчий, в ході проведення досудового розслідування дослідивши повно, всебічно та неупереджено всі обставини справи у слідства є всі підстави вважати, про відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення, тому кримінальне провадження за даним фактом підлягає закриттю.
06.09.2016 постановою слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Як вбачається зі спірної постанови, при допиті свідків маються значні протиріччя, які можуть бути усунені лише проведенням додаткових слідчий дій.
Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що згідно різних медичних висновків встановлені різні ступені тяжкості нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , легкі та середні тілесні ушкодження, що є суперечливим та має важливе значення у кримінальному провадженні, зокрема з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.
Суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слідчим прокуратури області по даному кримінальному провадженню не були вжиті вичерпні заходи, спрямовані на повне та всебічне проведення досудового слідства.

З метою недопущення порушення прав та законних інтересів скаржника, а також задля запобігання неповного та необ`єктивного проведення досудового слідства, суд вважає за необхідне скаргу адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_4 задовольнити, а постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 від 06.09.2016 про закриття кримінального провадження №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України скасувати.

Керуючись ст. ст. 303 - 307, 369, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 від 06.09.2016 про закриття кримінального провадження №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України задовольнити.

Постанову слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 від 06.09.2016 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002673 від 17.10.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення скасувати.
Матеріали кримінального направити до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України для організації продовження досудового розслідування з урахуванням зауважень слідчого судді, викладених в ухвалі.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1