Провадження № 1-кс/344/3387/16
У Х В А Л А
17 серпня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей в ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що 26/05/2016 р. надіслано Івано-Франківському ВП ГУНП в Івано-Франківській області заяву про замах на вчинення злочину ОСОБА_3 , яка намагалась заволодіти грошовими коштами в подвійному розмірі. Орган досудового слідства відмовив у внесенні інформації до ЄРДР з підстав цивільно-правової природи спірних відносин між сторонами. Тому скаржник просив зобов`язати Івано-Франківський ВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до ЄРДР відомості за його заявою.

Представник скаржника подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Судом встановлено наступні обставини.

26/05/2016 р. надіслало Івано-Франківському ВП ГУНП в Івано-Франківській області заяву про замах на вчинення злочину ОСОБА_3 , яка отримала грошові кошти на компенсацію суми банківського вкладу та звернулась до судової установи з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. В такий спосіб, на думку, скаржника ОСОБА_3 намагалась заволодіти грошовими коштами в подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є обов`язковість виконання судових рішень.

Однак не може бути виконано рішення про зобов`язання абстрактної, невизначеної особи слідчого здійснити певну дію.

Тому скарга у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 8 КПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. ст. 36, 40 КПК України прокурор та слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03) якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та N 29465/04).

Тому слідчий суддя не наділений компетенцією щодо встановлення складу злочину в діях особи, на яку вказує заявник, оскільки такі повноваження надаються суду, що розглядає кримінальне обвинувачення у встановленому законом порядку.

В заяві скаржника вказано на спір щодо зобов`язань, а також повідомлено суд, що особа, на яку вказує скаржник звернулась до суду для вирішення їх спору.

Орган досудового слідства повідомив скаржника про те, що зазначене ним повідомлення не містить об`єктивних даних щодо вчинення злочину, який би був передбачений диспозиціями особливої частини КК України.

Таким чином орган досудового слідства не діяв свавільно, на реалізацію своїх повноважень повідомив про скаржника про обґрунтування своїх дій і рішень.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий слідчий суддя ОСОБА_1