Справа № 464/5446/15-к
пр.№ 1-кп/464/34/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.07.2016 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальні акти про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5
в с т а н о в и в:
В проваджені Сихівського районного суду м.Львова перебувають обвинувальні акти про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні відповідно до ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки судове засідання відкладено на 16.09.2016 року, а строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 02.09.2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявили клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки вважають, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відпали. Крім того, зазначили, що за станом здоров`я і при наявності у ОСОБА_3 ряду важких захворювань, він не може утримуватись під вартою, а в умовах СІЗО йому не може бути надана належна медична допомога.
Прокурор ОСОБА_4 вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки підстави, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, заперечив щодо зміни запобіжного заходу та заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, що обвинувачений може переховуватись від суду. Зазначив також, що стороною захисту не надано підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку із станом здоров`я.
У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 14.12.2015 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.02.2016 року, який неодноразово продовжувався, зокрема востаннє ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16.05.2016 року продовжено до 02.09.2016 року включно.
Згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від суду, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, наявність такого ризику доведено прокурором.
Натомість стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів про обрання ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується посилання обвинуваченого та його захисника на поганий стан здоров`я та відсутності належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору, то суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Пунктом «д» ст. 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 р. №2801-XII передбачено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, у тому числі, кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 р. №3352-XII медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Гарантоване зазначеними нормами законодавства право осіб, узятих під варту, на охорону здоров`я та належну медичну допомогу реалізується, зокрема, в Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 212/20525 (далі Порядок).

Згідно п. 2.7 вказаного Порядку якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Однак, захисником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 не надано доказів про те, що обвинуваченому не надається медична допомога в умовах СІЗО, не забезпечується право на медичну допомогу та за станом свого здоров`я не може перебувати під вартою.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством гарантована та передбачена можливість надання особам, що перебувають під вартою, належної медичної допомоги та стаціонарного лікування в спеціалізованих закладах МОЗ з орієнтовного переліку, де керівництвом СІЗО забезпечується цілодобова охорона особи, узятої під варту.

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на 60 днів, а саме до 24.09.2016 року включно.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331 КПК України,
ухвалив:
В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 відмовити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до 24.09.2016 року включно.
Копію ухвали про продовження строку тримання під вартою вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1