Єдиний унікальний № 500/3976/16-к
Провадження № 1-кп/500/367/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
22 вересня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001614, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
28 травня 2016 року о 23:30 годині ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в АДРЕСА_1 , де переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які могли би помітити та перешкодити його злочинному наміру, скерованому на таємне викрадення чужого майна, підійшов до огорожі, що огороджує вказане вище домоволодіння та за допомогою раніше заготовленої лопати викопав п`ять бетонних стовпів ринковою вартістю 450 грн., які належать потерпілому ОСОБА_5 . Далі, ОСОБА_4 з метою доведення до логічного завершення свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, поклав на велосипед марки «Україна», який раніше взяв із собою, п`ять вищевказаних бетонних стовпів та спробував залишити місце вчинення злочину, але не встиг, оскільки був затриманий працівником поліції.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, характеристику та вартість майна, яке він намагався викрасти. Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він, повертаючись з рибалки, їхав через лісосмугу, побачив необроблені ділянки, а на одній з них закопані бетонні стовпчики. Він взяв зі своєї ділянки лопату та викопав п`ять стовпчиків, які погрузив на велосипед для того, щоб відвести додому, але був затриманий на місці поліцейським.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать відповідна його розписка про отримання судової повістки про виклик до суду. Згідно обвинувального акту матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_5 відшкодована в повному обсязі, цивільного позову від нього до суду не надійшло. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням документів, що стосуються його особи. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в ході якого він виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. ст. 65, 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, як особа, що веде аморальний спосіб життя.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, ніж громадські роботи, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт. Разом з цим, суд вважає, що в даному випадку таке покарання, як громадські роботи, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту початку виконання ОСОБА_4 громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Копію вироку обвинуваченому та прокурору вручити негайно після його проголошення, а потерпілому, який не був присутнім в судовому засіданні, надіслати не пізніше наступного дня.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1