АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №615/126/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/473/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.345, ч.1 ст.122 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2016 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Валківського районного суду Харківської області від 4 грудня 2015 р.,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Високопілля Валківського району Харківської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, раніше засуджений:
- 21 грудня 2012 р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 гривень;
- 5 березня 2014 р. за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді 160 годин громадський робіт та штрафу в розмірі 1000 гривень;
- 16 вересня 2014 р. за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 1000 гривень, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- за ч.2 ст.345 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі;
- за ч.1 ст.122 КК України до 1 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів призначено покарання 1 рік та 6 місяців обмеження волі.
Відповідно до ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 16 вересня 2014 року у вигляді 30 днів обмеження волі, що відповідає 240 годинам громадських робіт та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року 6 місяців та 30 днів обмеження волі.
Згідно з ч.3 ст.72 КК України покарання у вигляді штрафу, призначеного за вироком суду від 16 вересня 2014 р. виконується самостійно.
Відносно ОСОБА_7 судом обраний запобіжний захід особисте зобов`язання.
Строк відбування покарання визначено рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_7 територіальним відділом поліції для спрямування останнього для відбування вироку суду.
Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволений частково. Присуджено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 727 гривень 63 копійки та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
Як встановив суд, ОСОБА_7 був викликаний інспектором кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_8 для дачі пояснень за фактом відбування покарання.

14 серпня 2014 року, ОСОБА_7 прийшов до кабінету №7 кримінально-виконавчої інспекції Валківського міжрайонного відділення, що знаходиться в приміщенні загальноосвітнього закладу за адресою: Харківська область, м. Валки, вул. Карла Лібкнехта, 7.

У той час, коли ОСОБА_8 забирав зі столу написані ОСОБА_7 пояснення, останній раптово схопив ОСОБА_8 , який виконував свої службові обов`язки за ліву руку та вкусив за перший палець лівої кисті.

Під час боротьби, ОСОБА_8 вивільнив руку, а ОСОБА_7 , у той час, вкусив його за другий палець правої руки, після чого, частинами зломаної ним швабри почав наносити удари по нижнім кінцівкам ОСОБА_8 , загалом спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді укушеної рани на крововиливній основі першого пальця лівої кисті, другого пальця правої кисті та крововиливи на обох кінцівках, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, біля 12 години 30 хвилин 18 жовтня 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого помешкання, під час виниклого конфлікту зі своїм дядьком ОСОБА_9 , який мешкає в одному будинку з ОСОБА_7 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівого вуха останнього, а потім наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область перенісся, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу лівої вушної раковини, садна спинки носу та лобу, які є легкими тілесними ушкодженнями. Після цього ОСОБА_7 звалив ОСОБА_9 на підлогу та ліктем правої руки наніс один удар в область ребер з лівого боку, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому 7- 9 ребер зліва зі зміщенням, які є ушкодженнями середньої тяжкості.

В апеляційній, з доповненими доводами, скарзі заступник прокурора Харківської області зазначає, що судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню ч.4 ст.70 КК України, оскільки матеріалами провадження встановлено, що злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку 16 вересня 2014 року, а злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України - після постановлення зазначеного вироку.

Окрім того, апелянт просить призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання, оскільки останній неодноразово судимий і належних висновків не зробив, скоївши нові злочини.

З наведених підстав апелянт просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.345 КК України 2 роки обмеження волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

За ч.1 ст.122 КК України призначити покарання 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ст.71КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 16 вересня 2014 р. та остаточно визначити покарання 2 роки 6 місяців обмеження волі.

Окрім цього, просить відповідно до ст.67 КК України, визнати обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочину.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, який підтримав змінені доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши зазначені доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оскаржуються то висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_7 районним судом правильно кваліфіковані за ч.2 ст.345 та ч.1 ст.122 КК України, що також не оскаржується апелянтом.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12 червня 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
У кожному конкретному випадку при призначенні покарання, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, вказав на необхідність призначення покарання в межах санкції статей, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим районний суд належно не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, відношення обвинуваченого до скоєного, те, що він раніше неодноразово судимий, зокрема і за застосування насильства щодо потерпілих.

На думку колегії суддів, хоча суд і зазначив із чого він виходив призначаючи обвинуваченому покарання, проте фактично не врахував, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий за вчинення як корисливого злочину , так і за скоєння злочинів проти особи, і знову через місяць після постановлення останнього вироку вчинив умисний злочин, пов`язаний з заподіянням працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення.

Зазначені обставини судом першої інстанції належним чином не досліджені і не враховані при вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання.

Окрім того, судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання не застосовано закон, який підлягав застосуванню ч.4 ст.70 КК України, оскільки матеріалами провадження встановлено, що злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку 16 вересня 2014 року, а злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України - після постановлення зазначеного вироку, тому районний суд, повинен був спершу призначити покарання за ч.2 ст.345 КК України, потім - за правилами ч.4 ст.70 КК України, після чого призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України і остаточно за правилами ст.71 КК України.

Також, не в повній мірі враховані і дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за скоєння злочинів проти здоров`я особи, тому, на думку колегії суддів, зазначені обставини є підставою для призначення покарання ОСОБА_7 більш суворого покарання, як про це обґрунтовано йдеться у апеляційній скарзі, яке повинно бути призначено з дотриманням вимог ст.71 та ч.4ст.70 КК України.

Зважаючи на сукупність зазначених обставин, вирок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим.

Оскільки вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необґрунтованим він підлягає скасуванню, а згідно вимог, передбачених п.3 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів зобов`язана ухвалити щодо ОСОБА_7 новий вирок в частині призначення йому покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, зважаючи на кількість злочинів, час скоєння цих злочинів, колегія суддів виходить із обсягу і змісту апеляційної скарги і вважає, що обвинуваченому повинно бути призначене покарання - обмеження волі з дотриманням вимог ст.71 та ч.4 ст.70 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

З наведених підстав, апеляційна, з доповненими доводами, скарга підлягає задоволенню, а вирок районного суду скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з постановленням нового вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, зокрема і за злочини проти життя та здоров`я, і знову вчинив умисний злочин, колегія суддів зазначену обставину враховує як рецидив злочину і таку, що згідно ст. 67 КК України обтяжує його покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну, зі зміненими доводами, скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Вирок Валківського районного суду Харківської області від 4 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.2 ст.345 КК України - 2 роки обмеження волі;
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням, менш суворого покарання, призначеного вироком суду від 16 вересня 2014 року призначити ОСОБА_7 покарання 2 роки обмеження волі;
- за ч.1 ст.122 КК України - 1 рік обмеження волі, а згідно ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, остаточно ОСОБА_7 визначити покарання 2 роки і 6 місяців обмеження волі.
Відповідно до ст.67 КК України визнати рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді