АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/652/16 Справа № 180/702/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000437 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у даному провадженні, та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року,

встановила:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року засуджені:

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець та житель

АДРЕСА_1 ,
українець, громадянин України, не одружений,
з середньою освітою, не працюючий,
раніше судимий вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2013 року за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
- за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженець м. Запоріжжя, українець,
громадянин України, неодружений,
з середньою спеціальною освітою, не працюючий,
проживаючий по
АДРЕСА_2
раніше несудимий,
- за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
уродженець та житель

АДРЕСА_3 ,
українець, громадянин України, не одружений,
з середньою спеціальною освітою, не працюючий,
раніше несудимий,
- за ч.2 ст.185 КК України до 3 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України до 5 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирішено питання речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнано винними та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

17 вересня 2014 року о 01 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували біля гаражного кооперативу по вул. Перемоги у м. Марганець Дніпропетровської області, де ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинити крадіжку майна з будь якого гаража гаражного кооперативу, на що останні погодились, вступивши у злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна.
З цією метою 17 вересня 2014 року біля 01 години 05 хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підійшли до гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу, що по вул. Перемоги у м. Марганець Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_9 , де ОСОБА_7 металевим ломом, який приніс із собою, умисно зламав замок на воротах зазначеного гаражу, через які всі вони проникли всередину приміщення, звідки діючи спільно та узгоджено викрали майно, що належить ОСОБА_12 , а саме:
-болгарку марки «Стерн» вартістю 530 грн.,
-електричну дриль марки «Стерн» вартістю 490 грн.,
-шліфувальну машинку з гнучким валом, вартістю 730 грн.,
-рибацький ящик зі риболовним приладдям, вартістю 300 грн.,
-наждачний станок, вартістю 465 грн., балон пропановий з редуктором, шлангом та горілкою, вартістю 1.345 грн.,
-автомобільний компресор 12 вольт, вартістю 425 грн.,
-електричний насос для човна, вартістю 270 грн.,
-мотошолом «Мустанг», вартістю 350 грн.,
-дві каністри з мастилом по 20 літрів в кожній, яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє,
-10 спінінгових без інерційних котушок, вартістю 210 грн. за кожну, загальною вартістю 2.100 грн.,
-20 спінінгових вудок, вартістю по 325 грн. за кожну, загальною вартістю 6.500 грн.,
-саморобний трансформатор вартістю 100 грн.,
-вудилище поправочне, довжиною 6,3 метри, вартістю 340 грн.,
-тріщотку вартістю 280 грн.,
-щипці для зняття штопорних кілець, вартістю 50 грн.,
-рожковий ключ, 19 мм, вартістю 25 грн., чим заподіяли ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 14300 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії в названому гаражі № НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побачили автомобіль марки «Форд Ескорт», який належить названому потерпілому, і вирішили незаконно заволодіти цим транспортним засобом.
З метою виконання злочинного умислу ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ключем, що знаходився в замку запалювання автомобіля, запустив двигун, після чого всі разом виїхали з гаражу і перегнали автомобіль в лісосмугу, що поблизу вул. Московської у м. Марганці.
Своїми навмисними діями ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою умисно, незаконно, з корисливих мотивів заволоділи автомобілем марки «Форд Ескорт», д.н. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши йому матеріальну шкоду на суму 51608 грн. 43 коп.
18 вересня 2014 року в денний час ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , знаходячись в лісосмузі, що по вул. Московській у м. Марганець, де знаходився вилучений обвинуваченими із володіння ОСОБА_9 автомобіль, за попередньою змовою групою осіб викрали з цього транспортного засобу двигун об`ємом 1400 см3, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5596 грн.
28 вересня 2014 року близько 02 години ночі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою з метою крадіжки чужого майна підійшли до гаражу № НОМЕР_3 гаражного кооперативу, що по вул. Ватутіна у м. Марганець Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_8 , де ОСОБА_7 металевим ломом, який він приніс із собою, умисно зламав замок на воротах гаражу, через які вони проникли в середину приміщення, звідки, діючи спільно та узгоджено викрали майно, що належить ОСОБА_8 , а саме:
-саморобний зварювальний апарат, вартістю 430 грн.,
-бензиновий генератор, вартістю 2 350 грн.,
-електродриль, вартістю 350 грн.,
-акумуляторний шуруповерт, вартістю 320 грн.,
-болгарку електричну, вартістю 310 грн.,
-автомобільний компресор, 12 вольт, вартістю 270 грн.,
-пилосос автомобільний, вартістю 150 грн.,
-молотки, гайкові ключі та викрутки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, а всього на загальну суму 4 180 грн.
Продовжуючи злочинні дії в гаражі № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою заволоділи автомобілем марки ВАЗ 2103, д.н. НОМЕР_4 , власником якого була ОСОБА_8 , і перегнали цей транспортний засіб в лісосмугу поблизу вул. Московської у м. Марганець. В результаті таких дій названих осіб ОСОБА_8 було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 17151 грн. 91 коп.
28 вересня 2014 року в денний час ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб таємно викрали з вказаного автомобіля двигун об`ємом 1300 см3, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5890 грн.
02 жовтня 2014 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_7 і ОСОБА_10 проходили по вул. 50 років Жовтня у м. Марганець, де біля будинку № 2 побачили автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н. НОМЕР_5 , який був без нагляду його власника ОСОБА_13 , де у них виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом.
Діючи за попередньою змовою обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_10 підійшли до вказаного автомобіля, де ОСОБА_7 викруткою, яку мав при собі, відчинив двері даного автомобіля, забезпечивши доступ в салон даного автомобіля, після чого вони удвох відкотили цей транспортний засіб до парку імені Островського у м. Марганець, де переставили акумулятор з автомобіля ВАЗ 2103, що належав ОСОБА_10 та на якому обвинувачені приїхали до вказаного місця, шляхом перемикання відірваних електропроводів замка запалювання завели двигун автомобіля, отримавши можливість керувати таким та здійснювати на ньому рух, перегнали його в лісосмугу, що по вул. Московській у м. Марганець.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою умисно незаконно повторно з корисливих мотивів заволоділи автомобілем марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_14 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 19074 грн. 07 коп.
Того самого дня у денний час ОСОБА_7 та ОСОБА_10 знаходячись в лісосмузі по вул. Московській у м. Марганець, де знаходився автомобіль марки «ВАЗ 21063» д.н. НОМЕР_5 , яким вони незаконно заволоділи напередодні, за попередньою змовою між собою таємно викрали з цього транспортного засобу двигун об`ємом 1300 см3, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 6040 грн.
В апеляційній скарзі з внесеними змінами прокурор, який брав участь у даному кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених, порушує питання про зміну судового рішення в частині призначення обвинуваченим покарання за сукупністю злочинів. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд призначаючи ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів помилково посилався на положення ч.4 ст.70 КК України, тоді як мав визначити їм покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Виходячи з цього прокурор просить внести в резолютивну частину вироку зміни і вважати обвинувачених засудженими до покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України в тому розмірі, як це визначив суд першої інстанції кожному з обвинувачених.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині призначення йому покарання, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить з урахуванням усіх обставин провадження та даних про особу, які на думку останнього пом`якшують покарання, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 посилається на те, що судом не в повній мірі враховані такі пом`якшуючі обставини, як: визнання ним своєї вини у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 після ухвалення вироку суду, а саме повернення йому частини вкрадених речей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, який брав участь у даному провадженні та просив її задовольнити, а також просив скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, пояснення потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали скаргу прокурора та просили апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив подані апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла такого висновку з огляду на таке.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджені розглянутими в судовому засіданні та оціненими у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях обвинувачених, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , даними протоколів огляду місця події та іншими даними, що наведені у вироку.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у таємному викраденні чужого майна, за попередньою змовою групою осіб та вчиненої повторно, з проникненням у інше приміщення, та незаконному заволодінні транспортними засобами за попередньою змовою групою осіб, вчиненою повторно, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, як і кваліфікація їх дій за частинами 2 і 3 статті 185 та за частиною 2 статті 289 КК України, в апеляційних скаргах прокурора і обвинуваченого ОСОБА_10 не оспорюються.

За таких обставин суд апеляційної інстанції згідно зі ст.404 КПК України перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про наявність підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України суд повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції відповідно до цих вимог закону врахував у сукупності всі обставини, які могли вплинути на його висновки щодо звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Зокрема, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі і ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та визначаючи остаточну міру покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, позитивні дані про його особу, а також те, що ОСОБА_10 не відшкодував потерпілим заподіяну з його участю матеріальну шкоду, при цьому суд урахував, що ОСОБА_10 вчинив злочинні дії відносно потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які є особами похилого віку.

З посиланнями в апеляційній скарзі ОСОБА_10 на те, що суд в повній мірі не врахував такі пом`якшуючі покарання обставини, як визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому та сприяння розкриттю злочинів, колегія суддів не може погодитися.

Згідно зі ст.66 КК України щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_10 своїх дій у матеріалах провадження немає. Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції зазначили, що ОСОБА_10 , як і інші обвинувачені, не відшкодували їм заподіяну матеріальну шкоду.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_10 за попередньою змовою з іншими особами вчинив відносно трьох потерпілих цілий ряд умисних злочинів (8 епізодів), два з яких відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких, заподіяні за його участю збитки потерпілим на загальну суму більше 100000 грн відшкодував лише в незначному розмірі.

Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 пом`якшуючі покарання обставини та позитивні дані про його особу не підтвердилися.

Вчинення ОСОБА_10 тяжких злочинів протягом короткого проміжку часу свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання поважати закон, а тому колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_10 ст.75 КК України суперечить вимогам ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного доводи ОСОБА_10 в апеляційній скарзі про неповноту дослідження даних про його особу та невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів й особі обвинуваченого внаслідок суворості є необґрунтованими.

Міра покарання за вчинені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_7 злочини визначена правильно, відповідно до вимог ст.65 КК України і прокурором фактично не оспорюється.

Що стосується посилань прокурора в апеляційній скарзі про необхідність уточнення частини майна обвинувачених, яке підлягає конфіскації в дохід держави, то вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.

Згідно з вироком суд призначаючи обвинуваченим додаткове покарання у виді конфіскації майна за ч.2 ст.289 КК України та за сукупністю злочинів, а відносно ОСОБА_7 і за сукупністю вироків, визначив додаткове покарання у виді конфіскації майна обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Оскільки, як це видно з вироку, суд конфіскував усе майно обвинувачених, він не повинен був зазначати в судовому рішенні, що конфіскації підлягає саме все майно, яке належить їм на праві власності, а не якась їх частина, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Разом з тим, доводи прокурора про те, що при визначенні обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів суд помилково посилався на вимоги ч.4 ст.70 КК України, оскільки мав призначити їм покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і це встановлено вироком суду, обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 раніше несудимі, їх визнано винними та засуджено за вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2,3 ст.185 і ч.2 ст.289 КК України, в період вересня-жовтня 2014 р.

Що стосується ОСОБА_7 , то він учинив зазначені кримінальні правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_15 і ОСОБА_16 після засудження його вироком від 14 березня 2013 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.190 КК до позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, тобто ці злочини він учинив в період іспитового строку.

За таких обставин суд правильно призначив кожному з обвинувачених покарання спочатку за кожний злочин окремо, а потім визначив їм покарання за сукупністю злочинів. Між тим, згідно з вироком при призначенні ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів суд помилково послався на ч.4 ст.70 КК України, хоча повинен був визначити їм покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Тому у вирок у цій частині слід внести відповідні уточнення, про які зазначається в апеляційній скарзі прокурора.

Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг колегія суддів виходячи з положень ч.2 ст.404 КПК України звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-19 від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав чинності 23 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення в разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з частиною 2 прикінцевих положень вказаного Закону України цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні були затримані 7 квітня 2015 р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України (т.4 а.с.89-90).

Ухвалою Марганецького міського суду від 06 липня 2015 р. запобіжний захід щодо ОСОБА_11 у виді тримання під вартою змінено на домашній арешт (т.3 а.с.178-179). Цією ж ухвалою запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 було продовжено до 2 вересня 2015 р. включно.

Згідно з ухвалою Марганецького міського суду від 01 вересня 2015 р. запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 не продовжено. За повідомленням Дніпропетровської установи виконання покарань №4 2 вересня 2015 р. ОСОБА_7 було звільнено з-під варти, а вже 3 вересня 2015 р. його знову було затримано на підставі ухвали суду від 13 березня 2015 р.

Згідно з ухвалою суду від 3 вересня 2015 р. він тимчасово перебував в слідчому ізоляторі під вартою для участі у судовому розгляді кримінального провадження №0000437 до 18 березня 2016 р., після чого його направлено у виправну колонію для відбування покарання, а звідти 5 квітня 2016 р. його було доставлено до Дніпропетровської установи виконання покарань №4 згідно з ухвалою апеляційного суду від 21 березня 2016 р. для участі в апеляційному розгляді.

За таких обставин відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зазначений строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 та ОСОБА_11 слід зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі під вартою.

Керуючись статтями 404, 407 КПК України, ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні частково задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в частині призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України уточнити: слова «на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів» замінити словами «на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів».

Вважати засудженими:

- ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених частинами 2,3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, до покарання, визначеного судом першої інстанції (до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна), а на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до остаточного покарання у виді позбавлення волі на 5 років 4 місяці з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого;

- ОСОБА_11 на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених частинами 2,3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, до остаточного покарання, визначеного судом першої інстанції: до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого;

- ОСОБА_10 на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених частинами 2,3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, до остаточного покарання, визначеного судом першої інстанції: до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк покарання, призначеного вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі:

ОСОБА_7 - з 07 квітня 2015 р. по 01 вересня 2015 р. включно, з 3 вересня 2015 р. по 18 березня 2016 р. та з 5 по 13 квітня 2016 р. включно;

ОСОБА_11 з 07 квітня по 06 липня 2015 р. включно.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в той самий строк з дня вручення їм копії вироку апеляційного суду.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4