Справа № 341/1226/16-к
Провадження № 11-кп/779/423/2016
Категорія ч. 2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000221 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, згідно якого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого с. Мединя, проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, що не працює, не військовозобов`язаний, раніше судимого:

- 04.02.2015 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4-х місяців арешту;

- 03.04.2015 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 місяців арешту,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 240 годин громадських робіт

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на 2 роки 2 місяці, та в строк відбуття покарання зарахувати вже відбуте покарання у виді 5 місяців арешту. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, які підлягають застосуванню. Крім того, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 69 КК України, оскільки належним чином не вмотивував застосування відносно обвинуваченого полодення ст. 69 КК України, оскільки не вказав, які ж саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і впливають на пом`якшення покарання. Вказує на те, що суд визнав обставини, що пом`якшують покарання одночасно обставинами, що дають підстави для застосування ст. 69 КК України, в той час як необхідно враховувати характер і ступень суспільної небезпеки вчиненого злочину, що призвело до призначення занадто м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 . На думку апелянта, дії обвинуваченого носять стійку злочинну спрямованість та призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України є несправедливими та такими, що не відповідає вимогам ст.65 КК України. Апелянт просить дослідити дані про особу обвинуваченого, вимогу УІАЗ УМВСУ в Івано-Франківській області та копії судових рішень щодо обвинуваченого.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 після вчинення 13.04.2014 р. крадіжки з приміщення столярного цеху підприємця ОСОБА_8 що в с. Межигірці Галицького району, не маючи постійного місця роботи, продовжував заробляти на прожиття, допомагаючи приватному підприємцю ОСОБА_8 у його столярному цеху, куди мав вільний доступ, виготовляти вироби з дерева.

Працюючи у столярному цеху підприємця ОСОБА_8 , ОСОБА_6 побачив у приміщенні пилорами п`ять бувших у використанні робочих промислових електричних машинок 22 класу і вирішив їх викрасти.

Для приведення свого злочинного наміру до виконання ОСОБА_6 наприкінці жовтня 2014 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на заволодіння чужим майном та маючи на меті незаконне збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна, попросив сина своєї співмешканки ОСОБА_9 - ОСОБА_10 допомогти йому, а саме вивезти за допомогою гужового воза вказані швейні машинки з території столярного цеху. При цьому він ввів ОСОБА_10 в оману, повідомивши йому завідомо неправдиву інформацію про те, що швейні машинки підприємець ОСОБА_8 дав йому у рахунок заробітної плати.

ОСОБА_10 , будучи введеним в оману, та не усвідомлюючи дійсність злочинних намірів ОСОБА_6 , погодився на його пропозицію, після чого разом з останнім приїхали на гужовому возі до приміщення пилорами,що на території столярного цеху приватного підприємця ОСОБА_8 у с. Межигірці Галицького району Івано-Франківської області, де у двох завантажили п`ять бувших у використанні робочих промислових електричних швейних машинок 22 класу, по ціні 800 грн. за одну швейну машину, та покинули місце вчинення злочину.

У подальшому ОСОБА_6 збув викрадені швейні машинки на пункті прийому металобрухту у м. Галичі Івано-Франківської області і тим самим своїми злочинними діями завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 4000 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги просив її задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок;

- обвинувачений просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, вирок суду - скасувати, постановити новий вирок, з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна повторно.

Апелянт висловив свою незгоду в частині покарання, вважав його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта та вважає, що суд першої інстанції при обрані обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного, і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим безпідставно застосував положення ст. 69 КК України, та призначив покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією статті за скоєний ним злочин.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, призначаючи покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на час вчинення злочину не судимий, визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину визнання ним вини у вчиненому, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове погашення збитків, та думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_6 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

З урахуванням викладеного, а також наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд першої інстанції дійшов висновку для призначення обвинуваченому більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, а саме, у виді громадських робіт.

Проте, на думку колегії суду, вказаний висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки не було наведено у вироку які ж саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Крім того, суд першої інстанції при призначені покарання не врахував те, що ОСОБА_6 неодноразово був судимий, зокрема: 1) вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2015 року був визнаний винним за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України та за сукупністю злочинів шляхом менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 4-х місяців арешту (а.п. 41-42); 2) вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до 5-ти місяців арешту (а.п. 43-44);

Як вбачається з матеріалів провадження до постановлення оскаржуваного вироку Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 року, а саме, наприкінці жовтня 2014 року ОСОБА_6 вчинив ще одне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за яке, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим до 5-ти місяців арешту.

Між тим, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 , не звернув на це увагу та призначив покарання з порушеннями вимог, передбачених ст. 70 КК України.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. В цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Отже, призначення покарання за сукупністю злочинів проходить дві стадії: 1) суд призначає покарання окремо за кожен злочин; 2) суд призначає остаточне покарання за їх сукупністю.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд не застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, яка підлягає застосуванню.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_6 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія судів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до злочину середньої тяжкості, індивідуальний ступень кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, мотивацію злочину, особу винного, не працює, неодружений, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 колегія суддів визнає, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує думку потерпілого, який цивільний позов не заявляв, претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не мав.

З урахуванням викладених обставин та сукупності даних про обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, в межах санкції статті, у виді 6 місяців арешту, та на підстав ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покарання за цим вироком менш суворого покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 5-ти місяців арешту, та остаточно визначити покарання у виді 6 місяців арешту.

В строк відбування покарання зарахувати покарання відбуте за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2016 року у виді 5-ти (п`яти) місяців арешту.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним, справедливим, та достатнім, і сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_11 та попередженню вчинення кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 392, 395, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити відносно ОСОБА_6 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_6 винуватим, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

На підстав ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покарання за цим вироком, менш суворого покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) місяців арешту, та остаточно визначити покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

В строк відбування покарання зарахувати покарання відбуте за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2016 року у виді 5-ти (п`яти) місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з часу його затримання в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

В іншій частині, вирок суду першої інстанції, залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4