АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/6946/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/649/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 жовтня 2016 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року у кримінальному провадженні №0002051 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з вищою освітою, фізична особа-підприємець, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України раніше не судимого

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року і закрити кримінальне провадження відносно нього.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року і закрити кримінальне провадження відносно нього.
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за наступних обставин.
ОСОБА_6 , 18 липня 2015 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин по відношенню до ОСОБА_9 , завдав останньому фізичного болю та тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи. Так, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, за мотивами неприязні до нього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розуміючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, ОСОБА_6 , перебуваючи у вищезазначеному місці та у вищезазначений час, проявляючи агресію, умисно, цілеспрямовано, наніс один удар правою рукою зажатою в кулак в область підборіддя, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи, які згідно висновку експерта № 1592 (1442-15) від 10.08.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд першої інстанції, як на доказ його винуватості посилається на висновок судово-медичної експертизи №1592 (1442-15) від 27.07.2015 року, але вказаний висновок не може бути належним доказом, так як не вказує, що удар нанесено саме ОСОБА_6 . Крім того, потерпілий в судовому засіданні вказав, що конфлікт у них виник 18.07.2015 року, а губа у нього була розпухла з п`ятниці по понеділок, але згідно календаря за 2015 рік п`ятниця це 17 липня. Також, суд як на доказ його вини посилається на покази свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що гуляв з дитиною та побачив, як раніше не знайомий йому чоловік вдарив в обличчя незнайомого чоловіка. Але, в судовому засіданні вказаний свідок не зміг пояснити, чому саме він гуляв біля місця події в жару з дитиною, хоча проживає приблизно в двох кілометрах від зазначеної вулиці. Крім того, ОСОБА_10 пояснив, що він робив ремонт у кабінеті дільничного інспектора міліції і той в розмові спитав, чи невідомо ОСОБА_10 про обставини 18.07.2015 року і він згадав, після чого дільничний показав йому фотознімки по яких він впізнав ОСОБА_6 . Чому саме він робив ремонт в кабінеті дільничного і, чому через два місяці після подій того цікавило саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, свідок чітко пояснити не зміг. Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснив, що проживає по АДРЕСА_3 , але насправді він проживає за адресою АДРЕСА_4 , а це взагалі Саксаганський район м. Кривого Рогу. Таким чином, судом не перевірено достовірність показань свідка ОСОБА_10 . Крім того, обвинуваченому відомо, що в протоколі огляду місця події зазначено свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають досить далеко від місця події і на місці події не були, протокол не підписували, а тому вказаний протокол повністю сфальсифікований та не може бути доказом по справі. Також, відповідно до рапорту старшого інспектора-чергового, він отримав повідомлення про сімейний скандал по АДРЕСА_2 , але обвинувачений не є членом родини ОСОБА_9 , тому виклик працівників міліції був зовсім з іншої підстави. Крім того, відповідно до повідомлення слідчого ОСОБА_13 та витягу з ЄРДР, тілесні ушкодження ОСОБА_9 були нанесені невідомою особою. І в заяві до міліції, і в поясненні, наданому 18.07.2015 року, ОСОБА_9 вказано, що удар йому наніс ОСОБА_6 , але в документах інспектора-чергового та слідчого зазначено, удар нанесла невстановлена особа. Зазначені обставини свідчать про фальсифікацію матеріалів. Також, відповідно до протоколу огляду місця події від 18.07.2015 року, місцем огляду була територія будинку АДРЕСА_2 та автомобіль. Про те, що на місці огляду був потерпілий ОСОБА_9 та про нанесення йому тілесних ушкоджень не вказано взагалі. Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що не може вказати причину, по якій обвинувачений наніс йому удар, що свідчить про те, що у нього не було прямого чи будь-якого іншого умислу на завдання йому такого удару. Про упередженість слідчого та прокурора свідчить і та обставина, що до матеріалів справи безпідставно були долучені відомості про усиновлення обвинуваченого, яке мало місце сорок років тому. Ці матеріали були надані потерпілому для ознайомлення, тобто розголошені без його відома та відома усиновлювачів. Також, обвинувачений вважає, що протокол впізнання його по фотографії суперечить нормам КПК України і повністю сфальсифікований, оскільки ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого так як дільничний інспектор до цього у себе в кабінеті показував його фотографію, тобто пояснив, кого необхідно впізнавати. Крім того, понятим при складанні протоколу впізнання значиться ОСОБА_14 , яка проживає в одній квартирі з ОСОБА_10 . Також, обвинувачений вважає, що слідчій ОСОБА_13 не мала права проводити розслідування за даним кримінальним провадженням, оскільки доручення начальника СВ Довгинцівського РВ не мало підпису. Отже, всі слідчі дії проведені ОСОБА_13 є неналежними та недопустимими доказами.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на ті ж самі обставини, що і обвинувачений ОСОБА_6 та вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а в матеріалах кримінального провадження, що були досліджені судом немає належних доказів скоєння саме ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, просили задовольнити їх апеляційні скаргу та закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши в стадії підготовки справи до апеляційного розглядутехнічний запис перебігу судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо незаконності та необґрунтованості вироку є безпідставними.

Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази обвинуваченого, свідків, потерпілого та ряд письмових доказів по кримінальному провадженню в тому числі отриманих під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції, які отримано у відповідності до вимог КПК України.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 18 липня 2015 року до нього приїхали його родичі з Ізраїлю. Вдень він був з дочкою та родичами на кладовищі, коли увечері поверталися, біля двору він побачив міліцейську машину, коли він запитав, що сталося, йому запропонували написати пояснення. Ніяких тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, вважає, що той його обмовив, оскільки між ними вже давно склалися неприязні відносини.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 18 липня 2015 року приблизно о 18-20 години він на своєму автомобілі під`їхав до будинку АДРЕСА_2 , де мав забрати свою знайому ОСОБА_15 та став її чекати біля двору. Перед цим його попередили, що якщо сусід ОСОБА_6 буде йому щось говорити, щоб він не відповідав йому. В цей час з сусіднього двору, почав до нього балакати ОСОБА_6 . Він бігав по двору та щось говорив, однак, він не звертав на нього уваги. Хвилин через п`ять вийшла ОСОБА_16 , попросила, щоб він взяв ящики. Коли він нахилився, він почув, що хтось підбіг, як повернувся побачив, що біжить ОСОБА_6 , який з розгону вдарив ногою прямо в бампер його машини. Коли він запитав у нього що він робить, ОСОБА_6 правою рукою вдарив його кулаком в обличчя. Потім почав йому погрожувати розбити машину. В цей час ОСОБА_15 викликала міліцію, коли міліція приїхала, ОСОБА_6 не було, він кудись пішов. Працівники міліції на місці фотографували кришку багажника та слід від ноги. Одразу після нанесення удару у нього напухла губа. Губа була розпухла з вечора п`ятниці по понеділок. До лікарні він не звертався. Він написав заяву до міліції та пояснення. При нанесенні тілесних ушкоджень, були присутні подружжя ОСОБА_17 . Він не розуміє з приводу чого склався конфлікт з ОСОБА_6 ;

- поясненнями свідка ОСОБА_15 , яка під час допиту в судовому засіданні показала, що 18.07.2015 року її сестра запропонувала їй приїхати до неї в гості в с. Широке, пізніше зателефонувала та сказала, що буде їхати її знайомий та забере її. Коли вона знаходилася в будинку, куди зайшла, щоб забрати мобільний телефон , вона через вікно побачила біля забору бігаючого ОСОБА_6 . Потім її чоловік зайшов у будинок і сказав, що ОСОБА_6 пристає з розмовами до ОСОБА_9 . Через деякий час коли вона вийшла, то побачила, як ОСОБА_6 б`є ногою машину потерпілого. Потерпілий в той час, розвернувся та став між машиною та ОСОБА_6 , так як ОСОБА_6 хотів вдарити машину ще раз. В цей час ОСОБА_6 наніс удар рукою потерпілому. Вона почала кричати, що ти робиш, в той час ОСОБА_6 почав погрожувати ОСОБА_9 , казав що найме людей, які його поб`ють і його машину також. Після цього, вона викликала міліцію. Спочатку зателефонували помилково у швидку, а потім вже в міліцію. ОСОБА_6 спочатку ще побув біля місця вчинення кримінального правопорушення, а потім вийшла його дочка і вони разом пішли;
- поясненнями свідка ОСОБА_10 , який суду першої інстанції пояснив, що в той день він гуляв на вулиці з дитиною, почув шум, підійшовши, побачив, що ОСОБА_6 вдарив по машині, інший чоловік ОСОБА_9 почав заступатися. Потім обвинувачений вдарив ОСОБА_9 по обличчю. Коли він підійшов до жінки, яка стояла поруч та спитав, що трапилося, вона відповіла, що вони розберуться. Що було далі він не знає, так як він пішов. З обвинуваченим він раніше знайомий, знав його в обличчя. Його прізвище він вже дізнався в міліції. Коли приїхала міліція, його вже не було;
- поясненнями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що 18.07.2015 року ввечері приїхав потерпілий забрати його дружину в село разом з ящиками. ОСОБА_6 вискочив до машини, вдарив по машині, а потім вдарив потерпілого в обличчя. Потім ОСОБА_6 почав погрожувати потерпілому.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повною мірою доведена поясненнями потерпілого та свідків, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення потерпілого та зазначених свідків є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, також підтверджується вивченими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.07.2015 року, в якому ОСОБА_9 повідомив про спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (том 1 а.кп.39);
- висновком спеціаліста №1442 від 20.11.2015 року, з якого слідує, що у ОСОБА_9 виявлене ушкодження у вигляді крововиливу нижньої губи, яке виникло від дії тупого твердого предмету. Характер виявленого ушкодження, при первинному обстеженні, а саме ступінь загоєння свідчать, що давність його виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки (том 1 а.кп.43).
- висновком судово-медичного експерта №1592 (1442-15) від 27.07.2015 року, з якого слідує, що у ОСОБА_9 був виявлений крововилив на слизовій оболонці нижньої губи. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки. Час виникнення ушкодження може відповідати 18.07.2015 року. Ушкодження виникло від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, могли виникнути при обставинах вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Крововилив в слизову оболонку нижньої губи виник від одноразової дії травмуючого предмету. Не виключена можливість виникнення ушкодження при падінні з височини власного зросту з послідуючим ударом об виступаючий тупий твердий предмет.(том 1 а.кп.47-48);
- протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього, з якого слідує, що місцем події є територія біля будинку №12 по вул. Стендаля в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу (том 1 а.кп.49-50).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_9 в присутності понятих та судово-медичного експерта показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (том 1 а.кп.88-90).
- висновком судово-медичного експерта №2037 від 21.09.2015 року, з якого слідує, те, що враховуючи локалізацію і характер у потерпілого ушкодження, а саме крововиливу у слизову оболонку нижньої губи праворуч, дані за травмуючий предмет, кількість прикладення фізичної сили можливо зробити висновок, що механізм його утворення не суперечить судово-медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 21.09.2015 року (том 1 а.кп.93-94).
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з якого слідує, що під час вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_10 за фотокартками вказав на ОСОБА_6 , як на чоловіка, який наніс один удар в область обличчя потерпілому (том 1 а.кп.148-149).
На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу того, що висновок судово-медичної експертизи №1592 (1442-15) від 27.07.2015 року не може бути належним доказом, так як не вказує, що удар нанесено саме ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх безпідставними, адже вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, дійсно, в описовій частині вказаного висновку при описі обставин справи експертом зазначено, що згідно постанови слідчого, саме невстановлена особа нанесла потерпілому ОСОБА_9 удар в область обличчя (том 1 а.кп.47-48).

Але, на розгляд експерта не було поставлено питання з приводу того, хто саме наніс тілесне ушкодження потерпілому. Тим більше, що зазначене питання не відноситься до компетенції експерта при проведенні експертизи. Встановлення осіб, винних у вчиненні злочинів, згідно норм ст.ст.38-41 КПК України, входить в обов`язки органів досудового слідства.

Також, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника з приводу того, що потерпілий в судовому засіданні вказав, що конфлікт у них виник 18.07.2015 року, а губа у нього була розпухла з п`ятниці по понеділок, але згідно календаря за 2015 рік п`ятниця це 17 липня.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 та всі допитані свідки, як під час досудового, так і в період судового слідства, пояснювали що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим стався саме 18.07.2015 року.

Вказаний факт також підтверджується матеріалами кримінального провадження, вивченими колегією суддів під час підготовки до апеляційного розгляду, а саме протоколом про прийняття від потерпілого ОСОБА_9 заяви про вчинення кримінального правопорушення (том 1 а.кп.39), первинними поясненнями свідків та потерпілого (том 1 а.кп.40, 41) та низкою інших процесуальних документів, з якими був ознайомлений ОСОБА_6 під час надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування та зауважень на які ним надані не були (том 1 а.кп.169).

Також, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону є доводи апеляційних скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 з приводу того, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 не зміг пояснити, чому саме він гуляв біля місця події в жару з дитиною, хоча проживає приблизно в двох кілометрах від зазначеної вулиці.
Колегія суддів вважає, що той факт, що свідок знаходився біля місця події жодним чином не може бути прийнятий до уваги, адже право вільного пересування особи гарантовано ст.33 Конституції України, згідно якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За тих же підстав, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що свідок ОСОБА_10 пояснив, що проживає по АДРЕСА_3 , але насправді він проживає за адресою АДРЕСА_4 .
Крім того, обвинувачений та його захисник вказують в апеляційних скаргах, що в протоколі огляду місця події зазначено свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які проживають досить далеко від місця події і на місці події не були, протокол не підписували, а тому вказаний протокол повністю сфальсифікований та не може бути доказом по справі.
Згідно ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Будь-яких доказів в підтвердження вказаного факту стороною захисту суду під час судового слідства надано не було. А, суд першої інстанції був позбавлений можливості за власною ініціативою допитати понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які б підтвердили вказане твердження, а відповідних клопотань чи заяв від обвинуваченого чи його захисника не надходило.

Крім того, в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник посилаються на ті обставини, що відповідно до повідомлення слідчого ОСОБА_13 та витягу з ЄРДР, тілесні ушкодження ОСОБА_9 були нанесені невідомою особою. Але, і в заяві до міліції, і в поясненні, наданому 18.07.2015 року, ОСОБА_9 вказано, що удар йому наніс ОСОБА_6 .
Вказаний факт не підтверджується вивченими колегією суддів матеріалами кримінального провадження, адже, згідно первинних пояснень потерпілого, він зазначив, що коли він чекав свою знайому ОСОБА_19 , раптово вийшов мужчина, що мешкає в будинку АДРЕСА_2 . про те, що це був саме ОСОБА_6 потерпілий не вказував (том 1 а.кп.41). А на момент складення протоколу про прийняття від потерпілого заяви про вчинене кримінальне правопорушення, особа ОСОБА_6 вже була встановлена (том 1 а.кп.39).
Також, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону є доводи апеляційних скарг з приводу того, що в протоколі огляду місця події від 18.07.2015 року не зазначено, що на місці огляду був потерпілий ОСОБА_9 та про нанесення йому тілесних ушкоджень не вказано взагалі.
Вказане твердження обвинуваченого та його захисника спростовується даними, що містяться в протоколі огляду від 18.07.2015 року, адже при складанні протоколу слідчим було зазначено, що огляд місця події проводився за участю власника приміщення ОСОБА_9 (том 1 а.кп.49).
А дані про зазначення нанесення потерпілому тілесних ушкоджень не містяться серед обов`язкових відомостей, які повинні бути вказані в протоколі огляду, згідно вимог ст.ст.234, 237 КПК України.
Також, посилання обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 на той факт, що до матеріалів кримінального провадження безпідставно були долучені відомості про усиновлення обвинуваченого, яке мало місце сорок років тому, колегія суддів вважає таким, що жодним чином не відноситься до пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та не може беззаперечно свідчити про його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вказаний факт ніяк не впливає ані на доведеність його вини обвинуваченого, ані на міру призначеного йому покарання.

Тим більш, що згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За тих самих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції обвинуваченого з приводу того, що понятим при складанні протоколу впізнання значиться ОСОБА_14 , яка проживає в одній квартирі з ОСОБА_10 , адже, будь-яких обмежень серед осіб, які мають право бути понятими при проведенні слідчих дій, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить.
Твердження апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу того, що свідок ОСОБА_10 не зміг пояснити, чому саме він робив ремонт в кабінеті дільничного і, чому через два місяці після подій того цікавило саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів не приймає до уваги, адже, як вже зазначалося вище, під час допиту суд першої інстанції попередив його про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати вказаному свідку питання. Також, судом була надана оцінка поясненням вказаного свідка, з дотриманням положень ст.94 КПК України.

Також, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження доводи апеляційних скарг стосовно того, що слідчій ОСОБА_13 не мала права проводити розслідування за даним кримінальним провадженням, оскільки доручення начальника СВ Довгинцівського РВ не мало підпису.
Так, у дорученні начальника СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_20 слідчому СВ ОСОБА_13 міститься підпис, а будь-яких даних про те, що на момент ознайомлення з матеріалами провадження підпис був відсутній, стороною захисту колегії суддів надано не було (том 1 а.кп.35).
Також, згідно витягу з кримінального провадження №0002051 відомості до ЄРДР було внесено саме слідчим ОСОБА_13 (том 1 а.кп.33).
Тому зазначені доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог КПК України, які перешкоджали суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження в тому числі в частині вирішення цивільного позову, та ухвалити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4