Справа № 152/1387/16-к
Провадження1-кп/152/102/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000164 від 07.05.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5
захисника неповнолітнього
обвинуваченого ОСОБА_6
представників:
Служби у справах дітей
Шаргородської РДА ОСОБА_7
уповноваженого підрозділу
Шаргородського ВП
Жмеринського ВП ГУНП
у Вінницькій області ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 25 квітня 2016 року близько 01 години підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, прийшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_1 , де через незамкнені двері господарської будівлі літньої кухні, проник в середину приміщення звідки таємно, шляхом демонтажу викрав казан алюмінієвий ємністю 100 літрів, вартістю 800 гривень. Викрадений казан переніс у своє домогосподарства, розбив молотком на шматки, склав у господарську сумку і цього ж дня здав на металобрухт за 150 гривень, а отримані кошти використав для власних потреб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, запевняв

суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення, просив його суворо не карати.

Суду показав, що вночі 25 квітня 2016 року маючи умисел на заволодіння казаном, якого він бачив раніше у приміщенні літньої кухні сусідки ОСОБА_9 , прийшов на подвір`я домоволодіння останньої, зайшов через двері, які не були замкненими в середину літньої кухні, викрав алюмінієвий казан, приніс його додому, молотком розбив на шматки, які склав в господарську сумку і цього ж дня здав на металобрухт за 150 гривень, а отримані кошти використав для власних потреб.

Потерпіла ОСОБА_9 на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчать повідомлення про вручення їй судової повістки. Від потерпілої ОСОБА_9 до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілої з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку та з урахуванням думки потерпілої щодо покарання обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно сторони судового провадження розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_5 у суду немає. Суд також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому разі вони позбавляються права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, суд визнав доведеним, що дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у таємному викраденні чужого майна, вчиненому з проникненням в інше приміщення органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на

справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім, вперше притягується до кримінальної відповідальності, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Крім того, в силу ст.103 КК України, суд, крім обставин, зазначених в ст.ст. 65 67 КК України, враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього ОСОБА_3 .

Виконуючи вимоги ст.ст.485, 487 КПК України та роз`яснення, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх", суд під час розгляду даного кримінального правопорушення, вчиненого неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясував повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, враховує склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між членами сім`ї, ставлення матері до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього в побуті.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , здобутих під час досудового розгляду і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 є фізично здоровим, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проживає з матір`ю та старшою сестрою, не працює, не навчається, позитивно характеризується по місцю проживання, його вихованням та утриманням на даний час займається матір ОСОБА_5 . З акту соціального інспектування сім`ї неповнолітнього ОСОБА_3 від 12.10.2016 року вбачається, що сім`я ОСОБА_3 проживає у будинку матері, який електрифікований, має газове опалення. При цьому, комісією зроблено висновок про те, що сім`я належить до соціально неблагополучних, оскільки матір неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 не приділяє належної уваги вихованню сина. Батько неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_10 з сім`єю не проживає.
Представники Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначили, що неповнолітній ОСОБА_3 не перебував на обліку в Шаргородському ВП та у Службі в справах дітей, взятий на облік у Шаргородському ВП з приводу вчинення кримінального правопорушення, з ним проводяться профілактичні заходи. При призначенні ОСОБА_3 покарання просять останнього суворо не карати, врахувати, що він вчинив злочин, будучи неповнолітнім.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація неповнолітнього ОСОБА_3 можливі без ізоляції його від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі і застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. ст. 104,75 КК України.
При цьому, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого обмеження, встановлені п.п.2, 3 ст.76 КК України.
Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484,485, 487, 488, 490-492, 496 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і засудити за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1