Дата документу Справа № 317/2862/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/169/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.286 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за те, що він 05.05.2013 року приблизно о 05.35 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Запоріжжя-Високогірне» з боку с. Високогірного Запорізького району Запорізької області в напрямку м. Запоріжжя в районі 0 км. + 200 м. вказаної автодороги, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_11 , який рухався по вказаній автодорозі у попутному напрямку, ведучи праворуч від себе велосипед, маючи технічну можливість уникнути наїзду на нього, обвинувачений не вжив відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу або до безпечного для інших учасників руху з дотриманням безпечного інтервалу об`їзду перешкоди, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 . Своїми діями ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 12.3., 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України.

Внаслідок скоєного обвинуваченим ОСОБА_10 наїзду, пішоходу ОСОБА_11 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці ДТП.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік. На підставі ст.75 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки. Запобіжний захід не обирався. Часткового задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах апелянти не заперечували фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, та кваліфікацію дій обвинуваченого.

Проте, ОСОБА_10 зазначав, що суд безпідставно стягнув з нього на відшкодування моральної і матеріальної шкоди 58481 грн., оскільки обвинувачений свою відповідальність перед третіми особами застрахував в ПАТ СК «АХА Страхування». Тому обвинувачений в цій частині просив вирок суду змінити, відмовивши в задоволенні цивільного позову. Крім того, обвинувачений вважав необґрунтованим позбавлення його права керування транспортним засобом, оскільки він здійснює догляд за своєю хворою бабцею і йому потрібні водійські права для її транспортування. Тому в цій частині ОСОБА_10 також просив вирок суду змінити.

Потерпілі, вважали, що визначене вироком суду покарання ОСОБА_10 є занадто м`яким, а часткове задоволення цивільного позову у справі необґрунтованим. Тому потерпілі просили в цій частині вирок суду скасувати, призначивши ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі. А ОСОБА_8 , крім того, вимагала задовольнити її позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши апелянтів, кожен з яких наполягав на своїх доводах і вимогах; прокурора, яка підтримала апеляційній вимоги потерпілих, заперечивши проти апеляції обвинуваченого; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Оскільки встановлені судом першої інстанції обставини справи скоєного обвинуваченим злочину, кваліфікація його дій і вид призначеного основного покарання ніким не оскаржено, судова колегія з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок районного суду в цих частинах не переглядала, обмежившись переглядом оскаржуваного вироку в межах доводів і вимог поданих апеляційних скарг.

При цьому судова колегія вважає встановленими обставини скоєння ОСОБА_10 злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК за обставин, зазначених в описовій частині оскаржуваного вироку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Зазначаючи, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_10 на відшкодування моральної 40000 грн. і матеріальної шкоди 18481 грн., обвинувачений і його захисник під час апеляційного розгляду не оспорили розмірів вказаних відшкодувань. Разом з тим, вони не погодились з тим, що вказані стягнення мають відбуватись за рахунок саме ОСОБА_10 , який свою відповідальність перед третіми особами застрахував в ПАТ СК «АХА Страхування».

Судова колегія не погоджується з таким запереченням, керуючись наступним.

З огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК факт завдання фізичній особі шкоди смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором (зокрема про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, яка згідно зі ст. 458 КПК є обов`язковою для судів.

Районний суд згідно зі статтею 1200 ЦК постановив стягнути виключно з відповідача ОСОБА_10 на користь позивача ОСОБА_8 грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої смертю її батька ОСОБА_11 в деліктному зобов`язанні. Тим самим, районний суд забезпечив реалізацію абсолютного права позивача ОСОБА_8 на відшкодування шкоди, завданої смертю її батька ОСОБА_11 , безпосередньо особою, яка завдала шкоди, - відповідачем ОСОБА_10 на підставах, передбачених законом (статтею 1200 ЦК). Тому стаття 1194 ЦК не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Оскільки розмір відшкодування матеріальної шкоди сторонами не оспорено, за таких обставин результат розгляду судом позову в цій частині по суті відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в деліктних правовідносинах.

Доводи обвинуваченого про безпідставність призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом є необґрунтованими.

При цьому судова колегія виходила з того, що обвинувачений грубо порушив правила дорожнього руху, внаслідок якого загинула людина. Загибель сталася виключно внаслідок винних дій обвинуваченого, за відсутності жодних перешкод уникнути настання ДТП. Вказані обставини вказують на неналежні водійські навички обвинуваченого, які підлягають обов`язковій додатковій перевірці після закінчення відбуття обвинуваченим даного додаткового покарання уповноваженим органом. Як водій транспортного засобу, ОСОБА_10 на переконання суду безумовно становить небезпеку для інших учасників дорожнього руху, а тому подальша наявність у нього права керування транспортним засобом є небезпечною. В зв`язку з чим, рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга обвинуваченого є такою, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо апеляційних вимог потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які вважали, що визначене вироком суду покарання ОСОБА_10 є занадто м`яким, а часткове задоволення цивільного позову у справі необґрунтованим, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_10 і призначаючи йому покарання та приймаючи рішення про звільнення від його відбування з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі.

Так, апеляційний суд дійшов висновку про те, що при призначенні покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, в результаті якого загинула людина. Посилання на обставини, які пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліках у нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, не є достатніми підставами для застосування положень ст. 75 КК.

Апеляційний суд дійшов до висновку про те, що при звільненні ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції не приділив достатньої уваги тому, що останній своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК класифікується, як тяжке. В результаті його скоєння настала смерть людини. На думку колегії суддів апеляційної інстанції місцевий суд не надав належної оцінки тому, що потерпілі вимагали призначення суворого покарання обвинуваченому. Останній матеріальної і моральної шкоди не відшкодував. Єдине і останнє часткове відшкодування шкоди з боку ОСОБА_10 мало місце ще в травні 2013 року, т.т. майже три роки тому, що свідчить про передчасний висновок суду про дієве каяття обвинуваченого.

В зв`язку з чим, апеляційний суд констатує, що всі наведені обставини та дані про особу обвинуваченого є достатніми підставами для призначення ОСОБА_10 покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК, однак не є достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 внаслідок ДТП втратила близьку їй людину рідного батька, що безумовно завдало їй непоправного душевного болю. На деякий час, в тому числі на час досудового розслідування і судового провадження, змінився усталений спосіб її життя, пов`язаний з необхідністю приймати участь у проведенні слідчих дій і судовому розгляді.

Разом з тим, судова колегія приймає до уваги, що моральних страждань, пов`язаних із завданням фізичного болю цивільному позивачеві не завдано. Вона є повнолітньою дорослою особою, тому наслідки втрати батька такою особою є відмінним ніж втрата батька неповнолітньою дитиною. В позовній заяві йдеться про душевний біль і розпач, який торкнувся не тільки позивача, а й інших членів родини загиблого, які не заявляли позовних вимог, що може свідчити на те, що даним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_8 намагається компенсувати завдану й іншим особам моральну шкоду. Не надано суду й доказів наведених у позові обґрунтувань порушення здоров`я потерпілої через смерть її батька. В зв`язку з чим, апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, судова колегія вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, має приймати до уваги й матеріальний стан винної особи, який є незадовільним.

Зважаючи на наведене, рішення місцевого суду у частині суми стягнутої для відшкодування моральної шкоди підлягає збільшенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року в цій справі щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання і відшкодуванні завданої моральної шкоди скасувати.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4