У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні 16 червня 2016 року у м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Цим вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та
мешканця м. Запоріжжя, неодноразово судимого,
востаннє вироком Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 15 травня 2015 року за ч. 2 ст. 185
КК України (далі КК) на 2 роки позбавлення волі
із звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк: за ч. 2 ст. 185 КК 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК 3 роки, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК 4 роки, за ч. 2 ст. 190 КК 2 роки, за ч. 2 ст. 301 КК 2 роки з конфіскацією порнографічної відеопродукції, зач. 2 ст. 289 КК 5 років без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 186 КК 4 роки 8 місяців.
До епізодів, вчинених до винесення вироку Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 06 серпня 2013 року, а саме: 04 квітня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 22 травня 2013 року (ч. 2 ст. 289 КК), 21 червня 2013 року (ч. 2 ст. 301 КК), 11 червня 2013 року (ч. 3 ст. 185 КК), 13 липня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 24 липня 2013 року (ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК), 28 липня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 05 серпня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), застосовано ч. 1 ст. 70 КК та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2013 року, більш суворим, призначеним за сукупністю злочинів, скоєних до постановлення вироку, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
До епізодів, вчинених після винесення вироку Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 6 серпня 2013 року, а саме: 10 серпня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 14 серпня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 15 серпня 2013 року (ч. 2 ст. 190 КК), 25 серпня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 05 вересня 2013 року (ч. 2 ст. 289 КК), 08 вересня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 16 вересня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 22 вересня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 24 вересня 2013 року (ч. 3 ст. 185 КК), 24 вересня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 24 вересня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 03 жовтня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 04 жовтня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 05 жовтня 2013 року (ч. 2 ст. 185 КК), 08 жовтня 2013 року (ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК), 06 грудня 2014 року (ч. 2 ст. 186 КК) застосовано ч. 1 ст. 70 КК та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, до покарання призначеного за сукупністю злочинів, скоєних після винесення вироку Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 06 серпня 2013 року, частково приєднано невідбуту частину покарання за цим вироком, та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_7 3 111 грн, Комунального підприємства (КП) «Водоканал» (м. Запоріжжя) - 1 100 грн, ОСОБА_8 8 600 грн, ОСОБА_9 1 199 грн, ОСОБА_10 400 грн, ОСОБА_11 3 500 грн, ОСОБА_12 1 400 грн, ОСОБА_13 150 грн, ОСОБА_14 1 652 грн, ТОВ «Стиль Д» 249,19 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у період з 04 квітня по 08 жовтня 2013 року в м. Запоріжжі, діючи повторно, вчинив 17 епізодів крадіжок чужого майна, у тому числі 2 епізоди з проникненням у приміщення, в результаті чого таємно викрав майно: КП «Водоканал» вартістю 1 100 грн, ОСОБА_15 вартістю 2 500 грн, ОСОБА_8 вартістю 8 595,10 грн, ОСОБА_7 вартістю 3 111 грн, ОСОБА_16 вартістю 3 342 грн, ОСОБА_10 вартістю 400 грн, ОСОБА_9 вартістю 1 199 грн, ОСОБА_17 вартістю 160 грн, ОСОБА_18 вартістю 325 грн, ОСОБА_12 вартістю 1 400 грн, ОСОБА_19 вартістю 524 грн, ОСОБА_20 вартістю 400 грн, ОСОБА_11 вартістю 1 245,50 грн, ОСОБА_14 вартістю 1 652 грн, ОСОБА_13 вартістю 150 грн, ОСОБА_19 вартістю 1430 грн, ОСОБА_21 вартістю 462 грн, ТОВ «Стиль Д» вартістю 249,19 грн, а також намагався таємно викрасти майно ОСОБА_14 вартістю 480 грн, однак був помічений і затриманий співробітниками міліції.
Крім того, 21 червня 2013 року ОСОБА_6 , перебуваючи на ринку «Ювілейний», незаконно збув за 30 грн. раніше незнайомому йому громадянину диск формату DVD з відеозаписами, які містять сцени порнографічного характеру.
24 липня 2013 року ОСОБА_6 намагався відкрито викрасти гаманець у ОСОБА_22 з кармана брюк, однак не вчинив цього з причини, яка не залежала від його волі.
15 серпня 2013 року ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою ОСОБА_23 заволодів майном останнього вартістю 189 грн.
05 вересня 2013 року ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння ОСОБА_15 , де незаконно заволодів її транспортним засобом - мопедом «Delta» вартістю 2 500 грн.
Крім того, ОСОБА_6 06 грудня 2014 року, застосовуючи до малолітнього ОСОБА_24 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, відкрито заволодів майном ОСОБА_25 вартістю 430 грн.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_6 через м`якість. Указує, що після скасування судових рішень касаційним судом до обвинувачення ОСОБА_6 був доданий епізод грабежу із застосуванням насильства до малолітнього і тому обсяг обвинувачення збільшився. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України (далі КПК).
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково і просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
З вироку убачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 керувався п. 4 ст. 70 КК, а також роз`ясненнями, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких коли після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 КК України, так і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Разом із тим, у даному випадку суд при призначенні покарання мав керуватися роз`ясненнями, що містяться у пунктах 20, 23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України про те, що правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта як готування до злочину чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності, що не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Крім того, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_6 та про можливість погіршення його становища у зв`язку із збільшенням обсягу обвинувачення є такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного провадження апеляційним судом залишились не виконаними.
В апеляційній скарзі прокурора ставилось питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі ОСОБА_6 через м`якість. На обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, будучи засудженим до відбування покарання з випробуванням в період іспитового строку вчинив велику кількість епізодів умисних корисливих кримінальних правопорушень, що свідчить про схильність останнього до незаконного заволодіння чужим майном, вперте небажання ставати на шлях виправлення, ігнорування встановлених в суспільстві правил поведінки, стійке переконання у можливості уникнення справедливого покарання. Також прокурор посилався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю злочинів.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги всі зазначені апелянтом доводи ретельно не перевірив і свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції в ухвалі належним чином не мотивував.
На думку колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та збільшення обсягу обвинувачення у зв`язку з тим, що після скасування судових рішень касаційним судом до обвинувачення ОСОБА_6 був доданий епізод грабежу із застосуванням насильства до малолітнього, призначене ОСОБА_6 покарання є не мотивованим і занадто м`яким.
Тому колегія суддів вважає, що у зв`язку з невідповідністю ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого мають бути усунені зазначені вище недоліки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3