11-кп/775/421/2016(м)
264/2745/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого: 1) 23.07.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ст. 190 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від покарання на підставі Закону України «Про амністію»; 2) 11.02.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ст. 190 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі; 3) 26.05.2008 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ст.ст. 190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 2 років позбавлення волі; 4) 07.10.2010 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 25.09.2015 року за відбуттям строку покарання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3322 гривень

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 18.03.2016 року, приблизно о 18 годині, знаходячись між будинками № 204 та № 206 по пр. Металургів м. Маріуполя, діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, з метою відкритого викрадення чужого майна неповнолітнього ОСОБА_9 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні двох ударів руками, стиснутими в кулак, в область голови та животу неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому фізичний біль, відкрито викрав у нього майно, а саме: мобільний телефон «Samsung SM-G361HDS», вартістю 2999 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн. з грошима на рахунку в сумі 4 грн.; чохол-книжкою вартістю 299 грн., чим заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3322 грн. та з викраденим з місця вчинення злочину втік.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Вважає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного вироку по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані правильно, а саме за ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілий та законний представник неповнолітнього потерпілого його обмовили в тому, що він наніс потерпілому два удари являються безпідставними, з таких підстав.

Відповідно до пояснень потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому один удар кулаком в живіт, від чого він зігнувся та один удар в обличчя і побіг в сторону Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області. Видимих тілесних ушкоджень на ньому не було, до лікарні він не звертався, але відчував фізичний біль в момент їх спричинення.

Відповідно до пояснень законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , 18 березня 2016 року приблизно о 18 годині її син прийшов до дому та розповів, що в нього невідомий чоловік, попросив телефон щоб подзвонити та він дав телефон, після чого сказав, що потрібно пройти до будинку АДРЕСА_3 та вони дійшли до вказаного будинку. Її син вже тоді помітив про дивну поведінку обвинуваченого та попросив повернути телефон, а ОСОБА_7 вдарив його кулаком один раз в живіт та один раз в скулу, після чого з місця вчинення злочину втік, а її син ОСОБА_10 прийшов додому та розповів про те, що сталося.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 05.04.2016 року за участю обвинуваченого вбачається, що саме ОСОБА_7 скоїв пограбування та на місці скоєння злочину, в присутності понятих, ретельно показував та розповідав про механізм та спосіб скоєння злочину.

Проаналізувавши наведені докази, колегія суддів приходить до висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що його обмовили, являються надуманими, оскільки пояснення потерпілого та його законного представника являються послідовними та приводів для обговорення ОСОБА_7 у них не має. Потерпілий одразу прийшовши до дому після скоєного відносно нього кримінального правопорушення та все розповів матері, колегія суддів вважає, їх пояснення достовірними, а до медичного закладу вони не звернулись у зв`язку з тим, що видимих побоїв на потерпілому не було.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про, те що він не скоював грабежу, спростовуються матеріалами кримінального провадження та його ж поясненнями, оскільки він заволодів майном потерпілого та втік з місця вчинення злочину.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що слідчий не ознайомив його з матеріалами досудового розслідування, а саме відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілого, являються безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься протокол ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підозрюваного від 21.04.2016 року (а.с.84-85), з якого вбачається, що слідчий ОСОБА_11 пред`явив підозрюваному ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження, на якому є підпис про ознайомлення, самого обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 290 КПК України слідчий повинен надати доступ до матеріалів кримінального провадження, а чи буде з ними ознайомлюватись обвинувачений це вже право обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що до нього застосовувалось фізичний та психічний тиск, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки раніше з цього приводу обвинуваченим ніяких клопотань не заявлялось.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості скоєного злочину те, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної відповідальності за скоєння аналогічних злочинів, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює тривалий час, міцних соціальних зв`язків та сім`ї не має, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває. Судом першої інстанції правильно враховано обставину, яка обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, та призначив необхідне і достатнє покарання у вигляді позбавлення волі межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 , відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання, термін його попереднього ув`язнення з 07 квітня 2016 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: