У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001194, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магадана РФ, громадянина Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 січня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років 2 місяці;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.
Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 січня 2014 року постановлено виконувати самостійно.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2015 року вирок місцевого суду змінено. Доповнено резолютивну частину вироку після слів «позбавлення волі» словами «без конфіскації майна».
В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, будучи раніше засудженим за умисний злочин, судимість за який не знято і не погашено в установленому законом порядку, повторно, з корисливих мотивів вчинив ряд кримінальних правопорушень за таких обставин.
16 травня 2014 року приблизно о 01.00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_8 умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до будинку на АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 залишився чекати за парканом будинку, а невстановлена особа на ім`я ОСОБА_8 проникла в середину приміщення гаражу і викотила на вулицю мопед «Хонда-Такт 30» об`ємом 49 куб. см, вартістю 3000 грн. Після чого зловмисники з місця пригоди зникли. Надалі ОСОБА_6 з відома ОСОБА_8 розпорядився мопедом на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
ОСОБА_6 16 травня 2014 року приблизно о 23.00 год. повторно проник до приміщення гаражу, належного ОСОБА_10 , де намагався незаконно заволодіти мопедом «Хонда-Діо 18» об`ємом 49 куб. см, вартістю 3000 грн, але не зміг довести свій злочинний намір до кінця, оскільки був виявлений сторонньою особою.
Також 01 червня 2014 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_6 повторно на перехресті вулиць Академіка Сахарова та Академіка Заболотного в м. Одесі шляхом вільного доступу за відсутності власника незаконно заволодів мопедом «Хонда-Діо 27» об`ємом 49 куб. см, вартістю 3300 грн, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, 06 червня 2014 року приблизно о 17.30 год. він же повторно на автодорозі сполученням Одеса Красносілка, скориставшись тим, що ОСОБА_12 дав йому свій мопед «Хонда-Діо» об`ємом 49 куб. см, для випробування технічних характеристик, незаконно заволодів цим транспортним засобом, розпорядившись викраденим на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на суму 1900 грн.
Продовжуючи свої дії, 18 червня 2014 року приблизно о 20.30 год. ОСОБА_6 повторно шляхом вільного доступу на вул. Приморській у с. Лісках Одеської області незаконно заволодів мопедом «Хонда-Діо» об`ємом 49 куб. см, вартістю 3000 грн, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну судових рішень, перекваліфікацію дій ОСОБА_6 за епізодами заволодіння транспортними засобами: потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 185 КК, потерпілого ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 190 КК, потерпілого ОСОБА_10 за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, та про призначення йому за цими статтями покарання зі звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК. Скаржник зазначає, що місцевий суд неправильно кваліфікував дії його підзахисного, оскільки не врахував роз`яснень, наведених у примітці до ст. 286 КК та постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14, щодо визначення поняття «транспортні засоби»; стверджує, що мопед не є механічним транспортним засобом, а отже, відповідальність за заволодіння ним передбачено іншими нормами кримінального закону, зокрема статтями 185 та 190 КК. Крім того, стверджує, що при призначенні покарання суд не врахував того, що засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся, всі збитки потерпілим відшкодував, а тому призначене покарання є надто суворим.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримання скарги захисника, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не оспорює фактичних обставин справи та доведеності винуватості ОСОБА_6 , однак стверджує про неправильну кваліфікацію дій його підзахисного і зазначає, що мопед не є механічним транспортним засобом, а отже, на його думку, дії засудженого за ст. 289 КК кваліфіковано неправильно.

З такими доводами колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до примітки ст. 286 КК під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, транспортний засіб це пристрій, призначений для переведення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух

за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засобі з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Отже, мопед це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна.

До 14 жовтня 2011 року зазначена норма передбачала, що термін «механічний транспортний засіб» поширюється на самохідні машини та механізми (крім транспортних засобів, робочий об`єм двигуна яких не перевищує 50 куб. см), а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Однак постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2011 року № 1029 «Про внесення змін до Правил дорожнього руху» з п. 1.10 виключено слова «крім транспортних засобів, робочий об`єм двигуна яких не перевищує 50 куб. см».

Таким чином, висновок суду про те, що мопед об`ємом двигуна 49 куб. см це транспортний засіб у розумінні примітки до ст. 286 КК, є обґрунтованим, а кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК правильною.

Твердження захисника про суворість призначеного засудженому покарання та про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є безпідставними.

При призначенні засудженому покарання місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу винного, який визнав свою вину, раніше був судимий, характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Суд не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування шкоди, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження, майно, яким заволодів засуджений, було повернуто потерпілим внаслідок виявлення його працівниками міліції.

За наведених даних про особу та конкретних обставин вчинення злочинів місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції, який в ухвалі навів докладні мотиви свого рішення відповідно до вимог ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 серпня

2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3