Провадження № 1-кс/554/1738/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, по матеріалам досудового розслідування №00000100, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 . В клопотанні орган досудового розслідування необхідність прийняття такого рішення аргументував наступним.

З квітня 2014 року по теперішній час на території Донецької області діє терористична організація «Донецька народна республіка» (далі ДНР), представники якої шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я людей, здійснюють провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та намагаються здійснити вплив на органи державної влади з метою прийняття рішень щодо зміни меж або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У липні 2014 року ОСОБА_5 , поділяючі погляди та мету створення ДНР, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, добровільно надав згоду її представникам сприяти діяльності вказаної терористичної організації.

Так, на виконання свого злочинного умислу, упродовж липня-жовтня 2014 року, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, за вказівкою представників ДНР, систематично збирав інформацію щодо дислокації, переміщення та кількості військовослужбовців та техніки збройних сил України, яка дислокувалася в Костянтинівському районі Донецької області і за допомогою телефонного зв`язку та особисто, неодноразово передавав її представникам ДНР.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у сприянні діяльності терористичної організації, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 258-3 КК України.

З метою запобігання спробам ОСОБА_5 ухилитися від слідства, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні або продовжити злочинну діяльність, до вказаної особи слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні пояснив, що провину визнає, але від органів досудового розслідування не ухилявся, працював та утримував сім`ю, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання за необґрунтованістю, та відсутністю ризиків.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

У справі Феррарі-Браво проти Італії Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

У справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 07.11.2014 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом консультанта-експерта з оперативних питань ДКР СБ України від 02.11.2014 року про отриману інформацію щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-3 КК України; рапортом оперуповноваженого відділу ЗНД УСБУ в Полтавській області щодо виявленого кримінального правопорушення від 07.11.2014 року; поясненнями ОСОБА_5 від 03.11.2014 року щодо обставин вчинення злочину; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 07.11.2014 року; іншими матеріалами в їх сукупності;

- наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а саме: ухилитися від слідства, продовжити злочинну діяльність;

- жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Окрім того, частиною 5 ст.176 КПК визначено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищезазначені положення ч.5 ст.176 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави.

У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. А частиною 3 згаданої статті визначено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що 05.01.2015 року постановою прокурора строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжено до 07.02.2015 року. 14.01.2015 року досудове розслідування зупинене у зв`язку із захворюванням підозрюваного. 15.04.2015 року досудове розслідування відновлене. 22.04.2015 року досудове розслідування знов зупинене, а 06.11.2015 року - відновлене та цього ж дня зупинене у зв`язку з переховуванням підозрюваного. 23.02.2016 року постановою слідчого досудове розслідування відновлене.

Таким чином, строк досудового розслідування даного кримінального провадження спливає 10.03.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 182-183, 193-194,196-197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під варто ю у межах строку тримання під вартою, передбаченого ст. 197 КПК України.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 10.03.2016 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1