ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6462/16-к
провадження № 1-кп/753/458/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2016 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000004 від 06.01.2015 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Березань Київської області, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, призваного під час мобілізації на особливий період до військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

05.09.2014 ОСОБА_5 призваний на військову службу по частковій мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до витягу із наказу №8 від 20.09.2014 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 призначений на посаду номера обслуги 1 розрахунку 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 самохідно-артилерійської батареї, приступив до виконання обов`язків та поставлений на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно п. 10 ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Відповідно до вимог бойового розпорядження керівника сектору «А» від 13.10.2014, ОСОБА_5 вважається таким, що здійснив переміщення з смт. Башкіровка Харківської області у н.п. Верхня Покровка Луганської області, для участі в антитерористичній операції.
24.12.2014 солдат ОСОБА_5 покинув базовий табір військової частини польова частини НОМЕР_2 та виїхав до АДРЕСА_2 де вжив алкогольні напої. Того ж дня в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 був затриманий військовослужбовцями військової комендатури м. Старобільськ та доставлений для проведення медичного огляду, даний факт засвідчує протокол медичного огляду. Після проведеного огляду солдата ОСОБА_5 було направлено в спеціально визначене приміщення для повного витвереження в базовому таборі «Чмирівка».
25.12.2014 солдат ОСОБА_5 покинув межі базового табору « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (місця проходження військової служби) та зник в невідомому напрямі, час проводив на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби, 20.12.2015 ОСОБА_5 звернувся до представників військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 бригада) які відрядженні до військової частини польова пошта НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 бригада), щоб останні доставили його пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
29.12.2015 ОСОБА_5 був доставлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та 30.12.2015 був звільнений з військової частини, у період часу з 25.12.2014 по 20.12.2015 свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд та не вживав належних заходів для повернення до військової частини.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини польової пошти НОМЕР_1 , він в період з 25.12.2014 р. по 20.12.2015 р., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, самовільно, без дозволу відповідних начальників та командирів, залишив військову частину польову пошту НОМЕР_1 , чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць, тобто скоїв злочин, передбачений ч.3 ст. 407 КК України.
28 квітня 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_5 за участю його захисника та прокурором ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Відповідно до укладеної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. В угоді зазначено, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість.
Укладеною угодою узгоджено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч.3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, у виді штрафу в розмірі 890 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 15130 гривень.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин.
Таким чином, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67 КК України та ст. 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
Строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання сплив 25.04.2016 р.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 квітня 2016 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 .
Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі 890 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 15130 / п`ятнадцять тисяч сто тридцять/ гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва з підстав, передбачених ст. 394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддя ОСОБА_1