Справа № 163/2503/16-к
Провадження № 1-кс/163/210/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року місто Любомль
Слідчий суддя Любомльського районного суду Волинської області ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю особи, що подала скаргу, ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000226,
в с т а н о в и в :
У скарзі потерпілий ОСОБА_3 просив скасувати постанову старшого слідчого СВ Любомльського РВ УМВС України у Волинській області від 19.09.2015 року про закриття кримінального провадження №0000226, а саме провадження направити для проведення подальшого досудового розслідування.

Вимоги обгрунтував тим, що провадження було спочатку закрите 30.06.2015 року, однак після його звернення в Любомльську міжрайонну прокуратуру постанова слідчого була скасована, а матеріали провадження направлені для подальшого розслідування з наданням письмових вказівок. Незважаючи на це, в провадженні знову допущено неповноту розслідування, а вказівки прокурора в повному обсязі не виконані. Вважає, що суперечливість показань особи, яку обвинувачує у заволодінні майном, не перевірена шляхом проведення слідчого експерименту безпосередньо на місці, де він залишив майно; не надано належну правову оцінку цим показанням у співставленні з іншими доказами; не усунуто суперечності з показаннями самого потерпілого; не з`ясовано долю майна, яким заволодів винний; не вилучено записи з камер відеоспостереження в пункті пропуску, чим не виконано вказівки прокурора.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свої вимоги підтримав і додатково пояснив, що переміщував в Україну придбані в Польщі підгузники. Оскільки їх кількість перевищувала встановлену норму, частину оформив на себе, частину на свого пасажира, однак і за таких обставин норма дотримана не була. Для переміщення товарів частинами звернувся до ОСОБА_5 , з яким раніше знайомий не був і котрий також стояв у черзі до пункту пропуску. Той погодився на його пропозицію перевезти частину підгузників і після перетину кордону повернути, за що одержав винагороду. Сам перетнув кордон без проблем, а ОСОБА_5 митники повернули в Польщу, про що дізнався з телефонної розмови з ним. За проханням ОСОБА_5 підвіз до місця проживання його пасажирку. В подальшому ОСОБА_5 товари не повернув і перестав відповідати на телефонні дзвінки, тому звернувся в правоохоронні органи.

З вивчених матеріалів кримінального провадження №0000226 вбачається, що відомості в ЄРДР за ознаками ч.1 ст.190 КК України внесені 14.06.2015 року за заявою ОСОБА_3 про заволодіння ОСОБА_5 його товарами на суму 1620 польських злотих та коштами в сумі 240 гривень в селі Старовойтове Любомльського району.

Заяву ОСОБА_3 від 13.06.2015 року прийняв слідчий Любомльського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_6 . До заяви додано письмові пояснення ОСОБА_3 , копії його паспорта громадянина України, митної декларації від 06.06.2015 року, польських фактур на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Досудове розслідування 14.06.2016 року доручено старшому слідчому Любомльського РВ УМВС ОСОБА_9 , який 15.06.2015 року доручив Любомльському РВ УМВС як оперативному підрозділу провести слідчі та оперативні заходи.

На виконання доручення допитано ОСОБА_3 в якості потерпілого, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в якості свідків, отримано характеристику на ОСОБА_5 .

30.06.2015 року старший слідчий ОСОБА_9 відібрав письмові пояснення в ОСОБА_5 і виніс постанову про закриття кримінального провадження.

21.07.2015 року прокурор Любомльської міжрайонної прокуратури ОСОБА_13 постанову слідчого від 30.06.2015 року скасував, матеріали провадження направив начальнику СВ Любомльського РВ УМВС для організації подальшого досудового розслідування з наданням вказівок: витребувати і приєднати до матеріалів провадження інформацію про час в`їзду на митну територію України ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; встановити і допитати працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 про обставини проведення митного контролю і оформлення ОСОБА_5 ; витребувати і приєднати документи щодо повернення ОСОБА_5 в Республіку Польща та повторного митного оформлення; встановити і допитати працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проводили повторне митне оформлення ОСОБА_5 ; витребувати або одержати доступ до копії запису камер відеоспостереження щодо проходження митного контролю ОСОБА_5 ; повторно допитати ОСОБА_5 з врахуванням отриманої інформації.

27.07.2015 року старший слідчий ОСОБА_9 надав доручення оперативному підрозділу на виконання вказівок прокурора.

В ході виконання доручення встановлено осіб, які проводили прикордонний і митний контроль, з яких допитано інспектора прикордонної служби ОСОБА_14 , інспекторів митниці ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; одержано документи щодо відмови в прийнятті митної декларації від ОСОБА_5 і повернення його в Республіку Польща.

На запит оперативного підрозділу в.о.начальника Волинської митниці листом від 12.08.2015 року №03-70-24-03 направив начальнику Любомльського РВ УМВС інформацію про інспекторів митниці, які проводили митний контроль ОСОБА_5 , причини відмови в його митному оформленні. В тому ж листі вказано, що до нього додається копія запису з камер відеоспостереження проходження митного контролю та митного оформлення автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 .

В матеріалах кримінального провадження диск із записом відсутній. В судовому засіданні колишній старший слідчий ОСОБА_9 показав, що такий запис був витребуваний оперативними працівниками і йому не передавався. Повторного запиту на митницю він не направляв.

На запит слідчого судді під час розгляду скарги Волинська митниця надала інформацію про те, що на даний час запис камер відеоспостереження за червень 2015 року не зберігся у зв`язку з особливостями системи спостереження.

19.09.2015 року старший слідчий Любомльського РВ УМВС ОСОБА_9 виніс оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проаналізувавши в постанові свідчення ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , інформацію Волинської митниці про обставини проходження митного контролю ОСОБА_5 , слідчий прийшов до висновку про існування між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 цивільно-правових відносин на підставі усного договору, який останнім не виконаний через власну односторонню відмову, і відсутність в діях ОСОБА_5 ознак шахрайських дій, передбачених ч.1 ст.190 КК України, в тому числі, недоведеність факту заволодіння майном і наміру на вчинення таких дій.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Відповідно до частин 1, 2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно із ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Аналіз вказаних положень процесуального закону в сукупності з аргументами скарги і поясненнями ОСОБА_3 та вивченими матеріалами кримінального провадження приводять до наступного висновку.

За результатами проведеного розслідування слідчий прийшов до висновку про існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 цивільно-правових відносин і відсутність в діях останнього передбачених ч.1 ст.190 КК України ознак складу злочину.

Ініціювання таких відносин і певні обставини виконання усної домовленості підтверджені самим ОСОБА_3 під час допиту в якості потерпілого та в суді під час розгляду даної скарги. Обставини ж розпорядження товарами, переданими ОСОБА_3 ОСОБА_5 , встановлені виключно з пояснень останнього.

При зверненні до органу внутрішніх справ ОСОБА_3 прямо вказав на ОСОБА_5 як особу, яку він підозрює у вчиненні злочину.

З огляду на положення ч.1 ст.42 КПК України допитати ОСОБА_5 в якості підозрюваного до повідомлення про підозру слідчий не міг.

Однак жодних перешкод для допиту ОСОБА_5 в якості свідка у слідчого не було. Одержавши такі показання як передбачений процесуальним законом доказ, слідчий міг оцінювати їх в сукупності з іншими доказами для вирішення питання про наявність підстав для повідомлення про підозру.

Таким чином, письмові пояснення ОСОБА_5 з огляду на вищевказані положення процесуального закону не є джерелом доказів, а тому не могли оцінюватись і використовуватись слідчим при прийнятті оскаржуваного процесуального рішення, оскільки відповідно до ст.86 КПК України є очевидно недопустимим доказом.

Відтак вказівки прокурора в цій частині слідчий не виконав.

Для з`ясування долі переданих ОСОБА_5 товарів прокурором надано письмові вказівки, в тому числі, щодо витребування запису камер відеоспостереження пункту пропуску і повторного допиту ОСОБА_5 (який до того допитаний ще не був взагалі).

Надані вказівки слідчий виконував шляхом надання доручення оперативному підрозділу. Як вказано вище, згідно з листом Волинської митниці оперативному підрозділу надано диск з відповідним відеозаписом. Сам лист приєднано до кримінального провадження, хоча і без реєстрації як вхідного документа. Незважаючи на відсутність диску, слідчим не вжито заходів по встановленню його місцезнаходження або повторного витребування, тим самим вказівки прокурора в цій частині не виконано.

Хоча на даний час у встановленому процесуальному порядку повторно одержати копію такого відеозапису, згідно з повідомленням Волинської митниці, неможливо за збігом часу, існує можливість встановлення осіб, які одержали лист митниці під розписку, а отже, можливо, і місцезнаходження самого диску з відеозаписом. Його огляд має істотне значення для з`ясування обставин проходження митного контролю ОСОБА_5 , в тому числі, може містити фіксацію в його автомобілі переданих ОСОБА_3 товарів, що може вплинути на висновки щодо об`єктивної і суб`єктивної сторін дій ОСОБА_5 .

Згідно з п.8 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Частиною 4 ст.40 КПК України встановлено, що слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі.

Зважаючи на такі обставини та положення закону, вбачаються підстави для висновку, що досудове розслідування в кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_3 проведено неповно і необ`єктивно, а оскаржувана постанова винесена, в тому числі, на підставі недопустимих доказів.

У зв`язку з викладеним скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого - скасуванню.

Під час досудового розслідування необхідно допитати ОСОБА_5 , провести слідчі або оперативні заходи по встановленню обставин одержанння з Волинської митниці запису камер відеоспостереження і місця його знаходження, при позитивних результатах провести огляд і перегляд диску, при необхідності провести інші слідчі дії і прийняти процесуальне рішення відповідно до закону на підставі оцінки достатніх, належних і допустимих доказів.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України,

п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити.
Постанову старшого слідчого СВ Любомльського РВ УМВС України у Волинській області від 19.09.2015 року про закриття кримінального провадження №0000226 скасувати.
Кримінальне провадження №0000226 повернути в Любомльський ВП ГУНП у Волинській області для організації і проведення досудового розслідування.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1