Справа №489/2921/16-к 22.07.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/262/16 Головуючий у першій інстанції : ОСОБА_1
Категорія: 303 КПК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року, якою в задоволенні її скарги на постанову слідчого від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження №0001594 відмовлено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

скаржник ОСОБА_6

В С ТА Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення першої інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та винести нову ухвалу, якою постанову старшого слідчого СВ Ленінського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_8 від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження №0001594 скасувати.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження №0001594.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляцію.
ОСОБА_6 вважає, що судове слідство проведено не об`єктивно, не повно, тому ухвала і оскаржувана постанова винесена передчасно та повинна бути скасована.

Зазначає, що слідчий суддя не надав правової оцінки жодному факту, зазначеному в її скарзі на постанову слідчого. В скарзі вона навела конкретні фактичні дані, які органи досудового слідства з 2006 року, не хотіли розглядати, оскільки фігурантами кримінального провадження є приватний нотаріус, державний нотаріус, працівник Миколаївського БТІ, викладач Одеської юридичної академії.

Вказує, на порушення її процесуальних прав, оскільки ст.слідчий та процесуальні керівники відмовилися вручити їй пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0001594 від 25.03.2016р.

На думку апелянта, ст. слідчим приховані неспростовні розбіжності в назвах двох договорів щодо квартири ОСОБА_9 , оскільки є два договори з ОСОБА_9 від 03.03.2006р. - про купівлю-продаж та договір довічного утримання, що встановлено в постанові Ленінського райсуду 15.04.2008, рапорті ОСОБА_10 від 06.08..2006, довідці БТІ від 06.11.2007 тощо.

Незважаючи на очевидну протиправність договору від 03.03.2006, слідство приховує договір куплі-продажу від тієї ж дати, витяги та інформаційні довідки з електронного Реєстру прав та інших відповідних електронних реєстрів України на день смерті ОСОБА_9 -17.06.2006р.

Також не встановлено, на яку вимогу, ким та коли до матеріалів кримінального провадження долучений Витяг з БТІ від 29.05.2006, оскільки його не було коли виносилася постанова від 25.12.2006 про визнання саме її потерпілою.

Вказує, що з 19.06.2006 було відомі всі факти порушення законодавства та прав можливих спадкоємців чи держави, однак квартира не була опломбована , що призвело до зникнення сімейних цінностей.

На дуку апелянта залишено без уваги слідства факт відсутності протоколу огляду трупу, на продаж квартири за життя ОСОБА_9 , на факт, що ОСОБА_11 взагалі, не доглядала за ОСОБА_12 , не відвезла її до лікарні, тобто чекала на смерть та фактично вбила, тому й труп ніким неоглянутий.

Зазначає, що перелік всіх громадян, квартирами яких заволоділа ОСОБА_11 прихований, документів про підстави смерті, про законні місця поховань цих людей не має, а щоб приховати цей факт ст.слідчий вказав, що зі всіма особами похилого віку були посвідчені договори довічного утримання, тобто скоїв ще один службовий корупційний злочин. Крім того, не проведені експертизи всіх цих договорів, у тому числі договора ОСОБА_9 , не допитані як свідки родичі, сусіди, лікарі всіх осіб похилого віку з даного кримінального провадження.

Вказує, що жодна особа не оскаржувала її спадкових прав, жодного документа про відсутність у неї спадкового права на квартиру ОСОБА_9 , за вказаною в Спадковій справі адресою, до слідства не надходило .

Просить визнати недопустимим доказам Ухвалу ВССУ від 28.03.2012 оскільки всім сторонам по справі вона надана не завірена належним чином, без підписів суддів, реєстраціі в Реестрі, зазначення коду суду, номеру провадження, тощо.

Стверджує, що 03.03.2006 жодний правочин не вчинявся, не посвідчувався - форма посвідчення взагалі не відповідає наказам МЮУ, не реєструвався в БТІ. ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 29.05.2006, ОСОБА_11 було оформлено в Миколаївському БТІ право власності на квартиру АДРЕСА_1 , але ж право самої ОСОБА_9 не було зареєстровано в Реестрі прав, в договорі не має її підпису, паспорту, реквізитів предмета договору квартири, в п.4.9 вказана не квартира, а житловий будинок тощо.

Відповідно до ст.ст.1216,1220 ЦК України вона є спадкоємницею ОСОБА_9 , але протягом десяти років її законні права порушуються працівниками правоохоронних органів Миколаївської області, юстиції та ОСОБА_11 . Обставини смерті ОСОБА_9 дають обґрунтовану підозру припустити, що було вчинено вбивство, однак, досудове слідство в цьому напрямку взагалі не проводилося та оцінка цим фактам не надавалася.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 слідчий суддя зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 2003 року по 2006 рік між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_11 - з іншого, укладено договори довічного утримання, які посвідчені приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_18 .

На підставі договору довічного утримання від 03.03.2006 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , за останньою 29.05.2006 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідність вимогам цивільного законодавства договору довічного утримання, укладеного 03.03.2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , була предметом судового розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року залишено без змін рішення колегії суддів апеляційного суду Миколаївської області від 11.06.2009 року яким відмовлено в зададволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_11 про визнання договору довічного утримання недійсним, покладення на комунальне підприємство Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації обов`язку скасувати реєстрацію права власності на квартиру.

Тобто, слідчим в ході досудового розслідування не здобуто об`єктивних даних, які б вказували на заволодіння нерухомим майном ОСОБА_9 шляхом обману чи зловживання довірою збоку ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Оскільки слідчим, на виконання вимог ст.93 КПК України, шляхом проведення слідчих дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей здійснено збирання доказів, які засвідчили відсутність обставин заволодіння ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в групі з іншими особами шляхом обману чи зловживання довірою нерухомим майном ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , то слідчий вірно прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви прийнятого рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_6 на підтримку її апеляційних вимог, досидівши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що 08.06.2006р. за заявою ОСОБА_22 про заволодінням шахрайським шляхом ОСОБА_23 та іншими особами права на квартири пристарілих осіб, у тому числі і родички заявниці ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_2 . прокурорм Ленінського району м.Миколаєва порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Як вірно зазначено в ухвалі слідчого судді, у період з 2006р. по 25.05.2016р., кримінальне провадження у відношенні вказаних осіб та за вказаними фактами неодноразово закривалось та поновлювалось.

25.05.2016р. слідчим СВ Ленінськуого ВП ГУНП України в Миколаївській області дане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Як вірно зазначив слідчий суддя, у ході досудового слідства належним чином та з достатньою повнотою слідчий перевірив обставини укладення договору довічного утримання між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 від 03.03.2006р. та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_18 .

Зокрема, у ході допиту свідок ОСОБА_18 підтвердила належне виконання нею всіх вимог закону при посвідченні даного договору.

Свідок ОСОБА_20 , пояснила, що на прохання ОСОБА_9 про надання послуг по догляду, вони уклали договір довічного утримання за яким, за домовленістю із ОСОБА_9 , опікуном стала донька ОСОБА_24 , на користь якої перейшло право власності на належну ОСОБА_9 квартиру. Після укладання договору, за його умовами, ОСОБА_23 здійснювала догляд за ОСОБА_9 , зокрема після отримання останньою травми ноги перебувала поруч при наданні медичної допомоги, викликала лікаря при погіршенні стану її здоровя.

Свідок ОСОБА_11 , дала показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_20 .

Відповідно ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2009р., якою у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_11 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності на квартиру, повернення майна, покладення на КП Миколаївське МБТІ та приватного нотаріуса обов`язку вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 березня 2012р., зазначене рішення апеляційного суду залишене без змін.

Із змісту вказаних судових рішень вбачається що обставини укладення договору довічного утримання між ОСОБА_12 та ОСОБА_23 , а також його правові наслідки були предметом ретельного дослідження у порядку цивільного судочинства трьома судовими інстанціями, та підстав для визнання договору довічного утримання недійсним не встановлено.

До того ж, вказані судові рішення містять висновки про питання, які порушуються ОСОБА_25 у апеляційній скарзі на ухвалу слідчого судді, зокрема про те, що факт реєстрації в МБТІ права власності на квартиру пізніше ніж було укладено правочин, за яким у особи виникло таке право (про що зазначає ОСОБА_25 ), не є підставою визнання договору недійсним.

У суду не виникає сумнівів щодо правильності таких висновків, оскільки вони не суперечать іншим наявним у кримінальній справі доказам.

Зокрема, даним перевірки Міністерством юстиції України та Головним Управлінням юстиції у Миколаївській області, у ході яких порушень приватним нотаріусом ОСОБА_18 вимог законодавства у ході посвідчення договору довічного утримання між ОСОБА_12 та ОСОБА_23 не встановлено.

Даним висновку експерта №993 від 26.06.2006р. та висновку комісійної судово-медичної експертизи №90-К від 31.07.2007р. про відсутність ознак насильницької смерті ОСОБА_9 .

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що слідчий не повно та не об`єктивно проводив розслідування, оскільки, слідчим виконані всі можливі та необхідні дії, спрямовані на встановлення фактів незаконного заволодіння Мазіною квартири АДРЕСА_1 , та квартир інших осіб похилого віку які не знайшли свого підтвердження, а можливість отримання інших даних чи доказів органом досудового розслідування вичерпано.

Щодо питання про наявність чи відсутність у ОСОБА_25 права на спадщину ОСОБА_9 , а саме - квартиру АДРЕСА_1 , то його вирішення не входить у компетенцію слідчого і є за межами предмету доказування у даному кримінальному провадженні.

Щодо істотного порушення прав ОСОБА_6 як потерпілої у ході досудового розслідування справи, то зазначене не було предметом дослідження слідчим суддею у даному судовому провадженні, тому апеляційним судом не розглядалось.

Таким чином, підстави для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт відсутні.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні скарги на постанову слідчого від 25.05.2016 року про закриття кримінального провадження №0001594, залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3