АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8314/16-к Номер провадження 11-сс/786/475/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6
слідчого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2016 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000331 від 03.09.2015 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 197-1 КК України та накладено арешт на земельну ділянку, площею 10,00 га, що розташована за межами населеного пункту на території Шилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, на яку ОСОБА_8 . Головним управлінням Держгеокадаструу Полтавській області 13.11.2015 року видано наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000331 від 03.09.2015 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 197-1 КК України . В ході розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , всупереч чинним нормам законодавства України, не маючи законних підстав та правоустановлюючих документів, самовільно зайняв земельні ділянки орієнтовними площами 5.00 га, 10.00 га та 22,5 га, що розміщені за межами населених пунктів на території Шилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, є землями державної власності та засіяв їх культурами кукурудзи, що свідчить про фактичне незаконне використання останнім земельних ділянок. Внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_8 земельних ділянок природоохоронного призначення державної власності та протиправному їх використанні у своїх потребах, останнім було заподіяно державі матеріальної шкоди на загальну суму 271420, 50 гривень.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою забезпечення збереження речових доказів для запобігання можливості ОСОБА_8 псування, знищення, перетворення чи відчуження земельної ділянки, площею 10.00 га, необхідно накласти на неї арешт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Зазначає, що слідчим суддею не враховані вимоги ст. 173 КПК України, оскільки не зазначені підстави арешту майна, мета, місцезнаходження та вартість майна, на яке накладається арешт, достатність доказів на вчинення особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Суддя не взяв до уваги, що ним з дотриманням норм Земельного кодексу здійснювалося оформлення документів для державної реєстрації земельної ділянки, було присвоєно кадастровий номер, а на етапі затвердження проекту з землеустрою ГУ Держгеокадастру у Полтавській області було вказано на потребу уточнення деяких даних, однак серед недоліків, інформація щодо віднесення земель до природоохоронного призначення відсутня.

Судом не досліджувалися картографічні матеріали земельних ділянок та не було встановлено, що на території Шилівської сільської ради землі природоохоронного призначення відсутні.

Крім того, арешт є необґрунтованим ще й тому, що ні в Земельному кодексі, ні в ЗУ «Про оренду землі» немає заборони передавати у власність чи в оренду землі природоохоронного призначення.

Заслухавши суддю доповідача, захисника на підтримання апеляційної скарги, пояснення слідчого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали слідчого судді заслуговують на увагу.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна , відповідно до ст. 171 КПК України повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна ; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно положень статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Даних вимог законодавства слідчим суддею дотримано не було.

Так, судом не взято до уваги, що у клопотанні слідчого про арешт не було індетифіковано майно на яке необхідно накласти арешт, не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, а лише вказано неконкретні відомості, що ділянка, площею 10 га розташована за межами населених пунктів на території Шилівської сільської ради.

Крім того, слідчий у клопотанні посилається на кваліфікуючу ознаку злочину «землі природоохоронного фонду», але в той же час відомості до ЄРДР за даною кваліфікуючою ознакою не вносилися. Крім того, в матеріалах провадження є також довідка з Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської ОДА від 03.06.2016 №1981, що ці землі не відносяться до природоохоронного фонду.

Крім того, ні в клопотанні слідчого ні в ухвалі слідчого судді не визначено спосіб накладення арешту.

Такі суперечності допущені слідчим, залишилися поза увагою суду безпідставно, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Водночас достатніх підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 11 жовтня 2016 року- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого слідчого управління ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000331 від 03.09.2015 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 197-1 КК України про накладення арешту на земельну ділянку, площею 10,00 га, що розташована за межами населеного пункту на території Шилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, на яку ОСОБА_8 Головним управлінням Держгеокадастру Полтавській області 13.11.2015 року видано наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4