Справа №471/667/16-к 25.10.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000119, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2016р., за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Братського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року .

Обвинувачений:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець р. Вірменія, м. Раздан, громадянин Вірменії, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

обвинувачений : ОСОБА_5

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/750/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 289 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.

Просить вирок суду змінити, пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Братського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України і призначено покарання:

-за ч.2 ст. 185 КК України - два роки позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 289 КК України - п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_5 за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 травня 2016 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.
Зазначає, шо при постановленні вироку, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував обставини, що пом`якшують його покарання. Такими обставинами він вважає: щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку; вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Вказує, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання безпідставно не застосував ст. ст. 69 та 69-1 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11 листопада 2016 року близько 18 години ОСОБА_5 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна прибув до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_1 . Після чого через незачинені ворота проник на територію зазначеного магазину, де через вікно потрапив в середину магазину. Відчинив внутрішні замки на вхідних дверях магазину та із корисливих спонукань скоїв крадіжку пральної машинки, що належить ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в сумі 6 696 грн.

02 квітня 2016 року близько 13 години, діючи повторно, перебуваючи в приміщенні вищевказаного магазину, скориставшись відсутністю продавця, шляхом вільного доступу, таємно, із корисних спонукань з полиці магазину скоїв крадіжку планшетного комп`ютеру, який належить ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій матеріальні збитки на суму 1 126 грн.

. Крім того, 08 квітня 2016 року близько 20 години ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до обгородженої території вищевказаного магазину та проник через ворота, з боку автомобільного вокзалу на територію магазину, підійшовши до підсобного приміщення пошкодив вхідні двері за допомогою металевого предмета, проник в середину приміщення, звідки таємно з корисних спонукань, з метою збагачення, здійснив крадіжку бетономішалки, яка належить ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій матеріальний збиток в сумі 3 500 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 квітня 2016 року близько 20 години ОСОБА_5 перебуваючи на території житлового будинку ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , під час розмови з останнім попросив завести його на мопеді по справам на автовокзал смт. Братське. На його прохання потерпіла погодилася відвезти його на мопеді на автовокзал. Перебуваючи на автовокзалі обвинувачений попросив у ОСОБА_9 вищевказаний мопед, щоб від`їхати по особистим справам на 15 хвилин. На його прохання потерпіла погодилася та дозволила ОСОБА_5 поїхати лише на 15 хвилин по особистим справам, після чого повернути мопед та віддати ключі від нього.

В цей же день, перебуваючи в с. Висока Гора, Братського району Миколаївської області у ОСОБА_10 , в обвинуваченого виник умисел на заволодіння вищенаведеного мопеду. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_10 1 500 грн. залишивши в заставу мопед. Таким чином, ОСОБА_5 розпорядився транспортним засобом ОСОБА_9 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи складає 9 000 тис. грн. на власний розсуд.

19.04.2016 року ОСОБА_5 продовжуючи злочинний намір спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, забрав у ОСОБА_10 мопед та передав його в заставу ОСОБА_11 , за позику в сумі 2000 грн. 21.04.2016р. ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_11 купити в нього вищевказаний мопед за 4 000 грн. , на що останній погодився та передав обвинуваченому кошти.

Крім того, 11.05.2016р. приблизно об 11 годині ОСОБА_5 , перебуваючи біля готелю «Паладіум», розташованого по вул. Вороніна,39, смт. Братське Миколаївської області, зустрів знайомого ОСОБА_12 , де під час розмови попросив у нього автомобіль ВАЗ 2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, для поїздки на автозаправку, розташованої в смт. Братське, Миколаївської області для заправки автомобіля з метою подальшої поїздки в с. Костянтинівка, Арбузинського району Миколаївської області в особистих справах. ОСОБА_12 дозволив обвинуваченому поїхати лише на автозаправку, після чого повернути автомобіль та віддати ключі.

Прибувши на автозаправку у ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_12 , вартість якого складає 18 000 грн., з метою його подальшого продажу. Після чого, діючи повторно обвинувачений поїхав в с. Констянтинівку Арбузинського району Миколаївської області, де продав зазначений автомобіль ОСОБА_13 за 5 500 грн., без дозволу власника, чим заподіяв потерпілому істотну матеріальну шкоду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора , який вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 50 КК України врахував тяжкість скоєних злочинів, частина з яких відноситься до категорії тяжких, ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, вартість та кількість викраденого майна.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання: за ч.2 ст. 185 КК України, що не є максимальним для цього виду покарання; за ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 289 КК України в мінімальних межах, передбачених санкціями ч. 3 та 2 вказаних статей. При призначенні остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України суд першої інстанції обґрунтовано застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Однак, суд вказавши у вироку, що ОСОБА_5 визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані потерпілим збитки, безпідставно не визнав такі обставини пом`якшуючими покарання.
Як в суді першої так і апеляційної інстанцій обинувачений ОСОБА_5 визнав вину та вказав, що він жалкує з приводу вчинених ним злочинів.
Як вбачається, з матеріалів провадження обвинувачений добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки та вони до нього претензій матеріального характеру не мають ( а.п. 151 -153).

Таким чином, Апеляційний суд вважає, що щире каяття та відшкодування завданих збитків слід врахувати як пом`якшуючі покарання обставини.
Разом з тим, зазначені обставини не дають підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки вони істотно не знижують ступіню тяжкості вчинених злочинів.
Посилання апелянта на вчинення злочину внаслідок тяжких обставин не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Застосування положень ст. 69-1 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 є неможливим, оскільки суд першої інстанції призначив йому мінімальний розмір покарання.

Що стосується доводів апелянта щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то вони, на переконання Апеляційного суду, є слушними.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійте висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції належним чином вказаних вимог закону не дотримався та безпідставно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо за реального відбування покарання.

Так, як видно із матеріалів провадження ОСОБА_5 остаточно відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Як вбачається із медичної довідки СІЗО м. Миколаєва від 18.10.2016р. обвинуваченому ОСОБА_5 15.09.2016р. проведено обстеження лівої гомілки та виявлено незрощений перелом нижньої третини стегна з наявністю зламаного фіксатора. Зазначено, що останній потребує хірургічного втручання .

Враховуючи обставини вчинення правопорушення, те, що хоча обвинувачений ОСОБА_5 і вчинив злочини, більшість яких є тяжкими, однак він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, свою провину у вчиненні злочинів визнав, висловив жаль з приводу вчиненого, має незадовільний стан здоров`я, є соціально адаптованою особою, оскільки має стійкі соціальні зв`язки, має намір стати на шлях виправлення, працевлаштуватися, Апеляційний суд вважає, що його виправлення можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З огляду на наведене, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити .

Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 змінити.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 п. п.1,2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно з ч. 2 п.2 ст. 76 КК України суд покладає додатково обов`язок не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_5 негайно звільнити з під варти з зали суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: