У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
21 червня 2016 року м. Львів
Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ..
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українець, громадянин України, неодружений, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 21.03.2012 року Франківським районним судом м.Львова за ч.1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі та на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком 1 рік , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..395 КК України.
Як зазначено в обвинувальному акті, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.04.2014 року до Франківського РВ надійшов рапорт ДІМ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області про те, що 15.04.2014 року по вул.. В.Великого, 34 у м. Львові, близько 16 год. 00 хв., під час обходу обслуговуваної дільниці було помічено гр.. ОСОБА_4 , котрий перебуває на обліку у Франківському РВ, як особа відносно якої , встановлено адміністративний нагляд терміном на шість місяців. В період з 13.03.2014 року даний громадянин самовільно, без відома працівників міліції, покинув обране місце проживання.
Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ст.395 КК України.
Сторона обвинувачення:
- старший прокурор прокуратури Франківського району м. Львова ОСОБА_5
- прокурор Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6
Сторона захисту: адвокат ОСОБА_7 .
підозрюваним про визнання винуватості від 29 квітня 2014 року передані для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України 30 квітня 2014 року.
Відповідно до ухвали від 07 травня 2014 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта та угоди, а відповідно до ухвали судді від 16 травня 2014 року провадження у кримінальному провадженні зупинено з підстав викладених в ухвалах.
12 квітня 2016 року провадження з розгляду обвинувального акта та угоди відновлено. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.
В черговому судовому засідання в ході вирішення питань, передбачених ст. 314 316 та ст. 474 КПК України, ОСОБА_4 після оголошення прокурором обвинувального акта заявив, що свою вину визнає частково, а саме у тому, що несвоєчасно прибував у правоохоронні органи для відмітки. Щодо відсутності у квартирі та покидання місця проживання то такий факт заперечує, покликавшись на те, що проживає з мамою та братом. Окрім того, об 16 год. 00 хв. він мав право перебувати на вул.. В. Великого.
З огляду на викладене, прокурор заявив клопотання про призначення справи до судового розгляду, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам процесуального законодавства.
Адвокат в судовому засіданні з думкою прокурора погодився, а його підзахисний поклався на розсуд суду.
Заслухавши доводи прокурора, думку адвоката та пояснення обвинуваченого, суд приходить до переконання про відмову у затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку , передбаченому статтями 468 475 КПК України та складання обвинувального у відповідності до вимог ст.. 291 та ст.. 472 КПК України.
До такого висновку суд приходить за наслідками перевірки змісту обвинувального акта та змісту угоди на відповідність вимогам процесуальним нормам , правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення та наявність фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_4 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 395 КК України. Суд також враховує порядок і механізм визначення сторонами в угоді фактичних обставин, які не відображені в обвинувальному акті.
В результаті перевірки в судовому засіданні обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, судом встановлено невідповідності вимогам матеріального та процесуального права, які не можуть бути усунуті в ході судового розгляду справи.
Так, вирішуючи питання, передбачені ст.. 314 КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме:
- виклад фактичних обставин справи, суперечить вимогам даної норми закону, оскільки обвинувачення не формульовано, у той же час зазначено, що: « досудовим розслідуванням встановлено, що 15.04.2014 року до Франківського РВ надійшов рапорт ДІМ Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області про те, що 15.04.2014 року по вул.. В.Великого, 34 у м. Львові, близько 16 год. 00 хв., під час обходу обслуговуваної дільниці було помічено гр.. ОСОБА_4 , котрий перебуває на обліку у Франківському РВ, як особа відносно якої , встановлено адміністративний нагляд терміном на шість місяців. В період з 13.03.2014 року даний громадянин самовільно, без відома працівників міліції, покинув обране місце проживання.
Отже, фактичні обставини кримінального провадження, як це передбачено ст. 91 КПК України в обвинувальному акті не викладені, оскільки відсутні дані про конкретний час залишення визначеного місця, перебування ОСОБА_4 після покидання ним визначеного місця і до якого конкретно часу; відсутні мотив та мета вчинення кримінального правопорушення. Кваліфікація дій ОСОБА_4 не відповідає диспозиції ст. 395 КК України, оскільки вказана норма закону, передбачає дію у вигляді самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Разом з тим, згідно обвинувального акту слідчий та прокурор вважають, що «…таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 вчинив порушення правил адміністративного нагляду», а це кваліфікація адміністративного правопорушення, передбаченого 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5.ч.2 ст. 291 КПК України.
Крім того, відповідно до ст.. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Виходячи із змісту обвинувального акта ОСОБА_4 й надалі перебуває у процесуальному статусі підозрюваного. Відтак, підготовче судове засідання не може відбутися за участю підозрюваного в силу вимог ст.. 314 КПК України, відповідно до якої, підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого.
Також, в обвинувальному акті вказано обставини, які не передбачені ст.. 291 КПК України, зокрема : « Згідно з вимогами ст.. 291 КПК України обвинувальний акт направляється для затвердження до прокуратури Франківського району м. Львова. Така дія також суперечить вимогам ст. 40 КПК України, згідно якої: слідчий подає обвинувальний акт на затвердження процесуальному прокурору, у даному випадку ОСОБА_5 .. Разом з тим, остання в супереч вимог ст.. 36 , ст.. 474 КПК України, покладені на неї обов`язки звернутися до суду з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості не виконала, а вчинила не передбачену процесуальним законом дію - направила обвинувальний акт для затвердження до прокуратури Франківського району м. Львова.
До суду звернулася інша особа, процесуальні права якої, у даному кримінальному провадженні не визначені.
В долученій до обвинувального акта розписці відсутня дата та кількість аркушів обвинувального акта з додатками, що були вручені підозрюваному та адвокату, що не відповідає вимогам п. 3 ч. 4 ст. 291 та ст. 293 КПК України .
З огляду на викладене, є очевидною невідповідність обвинувального акта вимогам процесуального законодавства, а відтак, на підставі п. 1 ч.3 ст. 314 та ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди та вважає, що кримінальне провадження повинно бути повернуте прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 -475 цього Кодексу. Суд також приходить до висновку, що згідно п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обвинувальний акт теж підлягає поверненню прокурору.
Відповідно до ст. 113 - 114 КПК України та з метою забезпечення підозрюваному прав, передбачених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», для приведення обвинувального акта у відповідність вимогам процесуального Закону, слід встановити строк, який не може перевищувати 3 ( трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження проголошеної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 91, 110, 113 -114 214, 284, 291, 314 - 316,368, 369, 370, 472 - 476 КПК України,-

У Х В А Л И В:
Встановити строк на приведення обвинувального акта у відповідність до вимог процесуального законодавства, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з часу закінчення строку на апеляційне оскарження даної ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_8