Дата документу Справа № 320/954/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1184/16
Єдиний унікальний № 320/954/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія п.6 ч.2 ст.115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005993 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Каджером Печорського району республіки Комі Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.187 КК України;

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено:

- за ч.4 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обчислюється з 20 грудня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 1956 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 грудня 2013 року по 29 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 20.12.2013р., приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в кухні будинку АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що у особи похилого віку, ОСОБА_9 , 1926 р.н., є грошові кошти та інші матеріальні цінності, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_9 , та застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, з метою умисного вбивства з корисних мотивів, кухонним ножем, який взяв зі столу, наніс ОСОБА_9 не менше чотирьох ударів в живіт, ліву частину грудної клітини, в ліве вухо, в ліве передпліччя, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження: колото-різану рану лівої біля вушної області, проникаючу в зовнішній слуховий прохід; різану рану лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; сліпі колото-різані поранення грудної клітини і живота, проникаючі в ліву плевральну порожнину, з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки в проекції 4-го міжребір`я по середній ключичній лінії зліва і в області правої реберної дуги з пошкодженням по ходу ранових каналів серця і печінки, що ускладнилися розвитком гострої крововтрати, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого настала смерть потерпілої на місці події, тим самим умисно, вбив ОСОБА_9 .

Відразу ж після цього ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 300 грн., що знаходилися при потерпілій, а також її мобільним телефоном «Самсунг SHG-E210», вартістю 100 грн., який лежав на поверхні столу в коридорі вищевказаного будинку, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 400 грн.

Крім того, 20.12.2013 року, приблизно о 19 год. 35 хв., знаходячись в кухні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що у ОСОБА_10 є грошові кошти, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, демонструючи ОСОБА_10 кухонний ніж, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я останнього, висловив потерпілому вимогу про негайну передачу грошових коштів, на що той, сприйнявши дії ОСОБА_7 як реальну погрозу власному життю та здоров`ю, повідомив нападнику місцезнаходження грошових коштів у будинку. Відразу ж після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, став шукати грошові кошти та матеріальні цінності у шафах вищевказаного будинку, а тим часом ОСОБА_10 , рятуючись, покинув будинок.

в апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким його виправдати, мотивуючи тим, що: жодного із інкримінованих йому злочинів він не вчиняв, єдиними доказами, нібито, його причетності до злочинів є покази ОСОБА_10 та знайдений у нього мобільний телефон. Проте ОСОБА_10 є психічно нездоровою людиною і його покази є суперечливими та неправдивими, а мобільний телефон, який належав потерпілій, є недопустимим доказом, оскільки належність цього телефону так і не була встановлена, крім того, була порушена цілісність упаковки, в якій він зберігався; протокол впізнання потерпілим мобільного телефону є неналежним доказом, оскільки впізнання проведено з порушеннями вимог кримінального процесуального закону; суд так і не встановив яким саме ножем було вбито потерпілу ОСОБА_9 , при цьому жодна експертиза не підтвердила той факт, що він торкався хоча б одного ножа, який був вилучений з місця події; суд не усунув недоліки в показах свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо обставин його затримання, при цьому не звернув уваги, на те, що одразу після затримання протокол складений не був, його обшук було проведено без участі понятих, без роз`яснення прав та за відсутності захисника; його захист здійснював захисник, повноваження якого в матеріалах справи відсутні, а тому всі зібрані у цей період докази є недопустимими; суд не з`ясував, яка ж саме сума грошей була викрадена, адже в обвинувальному акті зазначена сума зниклих коштів у розмірі 300 грн., а потерпілий пояснював, що розмір зниклих грошей становить 600 грн.; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а за наявності суперечливих доказів, суд у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 просить вирок скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочинів, посилаючись на те, що: під час досудового розслідування було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки протокол про його затримання було складено лише наступного дня, захисник був наданий йому несвоєчасно, захист обвинуваченого здійснював захисник, повноваження якого відсутні в матеріалах справи, як і відсутня на це згода ОСОБА_7 , обвинуваченому не було належним чином повідомлено про підозру та не були роз`яснені його процесуальні права; не були перевірені доводи обвинуваченого про наявність у нього алібі; з 19.06.2014р. обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою незаконно; як орган досудового розслідування, так і суд не перевірили належним чином версію про причетність ОСОБА_14 до вбивства своє матері; прокурор в порушення вимог ч.4 ст.291 КПК України систематично надавав докази у справі ще до початку судового розгляду; суд не надав будь-якої оцінки висновкам експертиз, які свідчили про непричетність ОСОБА_7 до злочинів, використав недопустимий речовий доказ мобільний телефон, обставини вилучення якого залишилися невстановленими; за наявності суперечливих доказів у вироку не зазначено, чому ці суперечності не витлумачені на користь обвинуваченого; суд необґрунтовано не піддав критичній оцінці пояснення ОСОБА_10 , які є суперечливими та неправдивими.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_13 просить під час апеляційного розгляду врахувати, що ОСОБА_7 був затриманий 20.12.2013р., проте він не був зареєстрований у відділі МВС в день його фактичного затримання, оскільки відповідний запис в журналі за 20.12.2013р. відсутній; в період з 20.12.2013р. по 21.12.2013р. ОСОБА_7 не було забезпечено право на захист; повідомлення ОСОБА_7 про зміну підозри 31.01.2014р. фактично не відбувалося, оскільки згідно журналу, 31.01.2014р. ані ОСОБА_15 , ані захисник ОСОБА_16 в якості осіб, що перебували в приміщенні МВ, не зазначені; поняті ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які, начебто, 21.12.2013р. приймали участь у складанні протоколу про затримання обвинуваченого, теж не значаться в переліку осіб, запрошених в приміщення МВ міліції в цей день.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який частково підтримав апеляційні вимоги та просив вирок суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина. її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положенням ч.5 ст. 415 зазначеного Кодексу висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при повторному розгляді справи щодо ОСОБА_7 , не дотримався усіх вимог і положень зазначених законів.

Так, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2015 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року, скасовано у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. При цьому суд апеляційної інстанції у своїх висновках зазначив, що при новому судовому розгляді суд повинен був перевірити і інші доводи викладені в апеляційній скарзі.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року з поміж доводів про незаконний склад суду, порушували ще й питання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, суттєву неповноту судового розгляду та порушення права на захист.

Як видно зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, порушуючи вимоги статей 370, 374, ч. 5 ст. 415 КПК України, розглянув кримінальне провадження у повній мірі не виконавши вказівки апеляційного суду, не давши належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі обвинуваченого доводам у частині застосування знарядь виявлених на місці скоєння злочину, спростування всіх доводів захисту висловлених при повторному розгляді провадження, з належною їх мотивацією, а тому в цілому колегія суддів констатує порушення на захист.

Таким чином, суд першої інстанції порушив гарантії прав обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, оскільки, можливість представлення обґрунтувань та обстоювання своїх позицій стосовно обставин подій а також доказів, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, мають особливе значення для вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що у свою чергу призвело до того, що весь розгляд справи щодо нього в цілому набув несправедливого характеру.

Беручи до уваги виключно специфічні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що право на захист зазнало такого обмеження, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_7 був позбавлений можливості скористатися справедливим судом, що суперечить положенням пунктів 1 та 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Колегія нагадує, що гарантії, наведені в пункті 3(d) статті 6 Конвенції, є особливим аспектом права на справедливе судове слухання справи, яке наведено в пункті 1 цього положення, яке слід брати до уваги для того, щоб зробити будь-яку оцінку неупередженості провадження. Суд має розглянути кримінальне провадження в цілому, із урахуванням прав захисту та всіх учасників кримінального провадження.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями лише за клопотанням учасників судового провадження.

У даному випадку, за відсутності клопотань учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливостей щодо перегляду вироку суду через не дослідження всіх обставин по справі та перевірку їх наданими доказами, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, цим обставинам не дана юридична оцінка під час кримінального провадження в суді першої інстанції, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою реалізації обвинуваченому права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду встановленої процесуальним законом, необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні права на захист та принципу змагальності сторін, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок з призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі, а між цим вироком та рішенням апеляційної інстанції про скасування вказаного вироку, встановлений термін тримання під вартою сплив, колегія суддів, у відповідності до статті 331 КПК України, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , строк тримання під вартою терміном на 60 днів до 10 січня 2017 року, оскільки з огляду на необхідність уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, у тому числі і можливість його ухилення від суду, відсутність стійких соціальних стосунків та міцних родинних зв`язків, відсутність роботи, є мешканцем іншого регіону. враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, у виді виключно позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, репутацію обвинуваченого, а також враховуючи, що підстави, за яких раніше судом йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, а тому саме такий запобіжний захід відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 331, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 10 січня 2017 року.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_19 ОСОБА_3