Ухвала
іменем україни
05 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Староконстянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000841 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Камінь-на-Обі Алтайського краю Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційним судом вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 вересня 2013 року приблизно о 03.50 год., керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем «ВАЗ 21110», рухаючись по дорозі через с. Хутори Старокостянтинівського району Хмельницької області, грубо порушивши пункти 2.3б, 2.9а, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який знаходився у горизонтальному положенні на правій стороні проїзної частини дороги відносно руху автомобіля.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці події.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Стверджує, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях та доказах, здобутих з порушенням кримінального процесуального закону. На переконання захисника ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути наїзду на нерухомо лежачого на дорозі потерпілого. Вказує на те, що гострота зору ОСОБА_7 становить 0,7 діоптрій на обох очах. Зазначає, що судом залишено поза увагою дані протоколу огляду місця події від 17 вересня 2013 року, під час якого виявлено уламки пластмаси, що не належали автомобілю ОСОБА_7 . Вважає, що призначаючи додаткове покарання, суд не врахував того, що до постановлення вироку ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності та позбавлений права керування на строк 2 роки. На думку захисника ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги, прокурора, який вважав безпідставними касаційні вимоги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу. Фактичні обставини кримінального провадження, які були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд не перевіряє.
В результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.
Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях самого засудженого, який на досудовому слідстві та в суді першої інстанції не заперечував, що він у стані алкогольного сп`яніння своїм автомобілем наїхав на лежачого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які під час проведення слідчого експерименту 29 березня 2014 року встановили видимість перешкоди на відстані 54,7 м від автомобіля, висновках автотехнічної експертизи № 154А від 08 травня 2014 року в частині, що стосується даних, отриманих зі слів понятих, даних протоколів огляду місця пригоди та огляду автомобіля від 17 вересня 2013 року, висновку судово-медичної експертизи трупа потерпілого та інших доказах у справі.

Оцінивши зазначені докази у їх сукупності, та з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, суд правильно встановив, що саме внаслідок порушення ОСОБА_7 правил безпеки руху настала смерть потерпілого.
Водночас, згідно з вимогами ст. 374 КПК суд, навівши переконливі аргументи, у мотивувальній частині вироку вказав, які докази він не врахував, а які визнав недостатніми для висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину. Зокрема, суд, обґрунтовано визнавши сумнівними показання самого ОСОБА_7 щодо видимості перешкоди на дорозі, оскільки вони суперечили показанням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не взяв до уваги данні протоколу слідчого експерименту від 04 жовтня 2013 року та висновки автотехнічних експертиз № 240А від 24 жовтня 2013 року та № 154А від 08 травня 2014 року в частині відсутності у ОСОБА_7 технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого.
Посилання у касаційній скарзі на те, що під час огляду місця події були вилучені уламки, які не належали автомобілю ОСОБА_7 , а також зникнення його мобільного телефону не спростовують висновку суду про винуватість засудженого у інкримінованому йому злочині. Наявність, як стверджує захисник, у ОСОБА_7 вади зору не звільняє останнього від обов`язку виконувати правила дорожнього руху.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, а стосовно доводів апеляції захисника, аналогічних доводам його касаційної скарги, у тому числі й щодо призначення додаткового покарання, судом апеляційної інстанції наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК

Покарання засудженому призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судових рішень по справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Староконстянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3