Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/324/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст.115 КК Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2016 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000370 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, пенсіонера та інваліда 3-ї групи за загальним захворюванням, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим, засуджено та призначеного покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 9 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати на залучення експертів у розмірі 614 грн. 40 коп. на користь держави.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Так, 26.05.2015 року близько 03 год. 30 хв., ОСОБА_8 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 перебували по місцю свого проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої. Саме в той час між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, у ході якої у ОСОБА_8 винник умисел на вбивство ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в кімнаті-вітальні вказаного будинку, реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення смерті ОСОБА_9 , діючи умисно та протиправно, передбачаючи, що наслідком його дій може бути смерть ОСОБА_9 та свідомо допускаючи настання такого наслідку, наніс ОСОБА_9 не менше 14-ти ударів ногами, руками та металевою трубою в область голови, обличчя, тулубу та кінцівок, чим заподіяв згідно судово-медичних експертиз тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травма множинних ран обличчя, голови, крововиливів обличчя, саден обличчя, крововиливів в м`які тканини голови, крововиливи під м`які мозкові оболонки, забій головного мозку; відкритого перелому основної фаланги 2-го пальця лівої кисті, множинних саден грудної клітки, лівого надпліччя, лівого плеча, передніх поверхонь колінних суглобів, крововиливів шиї, грудної клітки, правого та лівого надпліччя, правого та лівого плеча, лівого передпліччя та лівої кисті, передніх поверхонь колінних суглобів та стегон. Смерть ОСОБА_9 настала від тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а саме закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась кровотечею з відкритих ран голови, крововиливами під м`які мозкові оболонки та забоєм головного мозку. Смерть ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими ушкодженнями.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та юридичну кваліфікацію, просив вирок суду першої інстанції змінити. Посилаючись на те, що призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого та його стану здоров`я та призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі, мотивуючи тим, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, та призначив занадто суворе покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України. ОСОБА_8 під час досудового слідства сприяв розкриттю злочину, давав правдиві показання, та допомагав органам досудового слідства, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. У потерпілого ОСОБА_10 відсутні претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого. Під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся в скоєному, давав правдиві показання, усвідомив та обдумав свою поведінку, пояснив суду, що шкодує про те, що сталося і готовий понести покарання за свої дії, та просив про пом`якшення покарання у вигляді зменшення строку його відбування. Крім того, відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 4 від 12.01.2015 року ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає органічним психосиндромом, який обумовлений черепно-мозковою травмою, отриманою в наслідок ДТП у 2006 році, як наслідок цього є пенсіонером та інвалідом 3-ої групи за загальним захворюванням (т.2 а.к.п. 186), на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебував на диспансерному нагляді у лікаря невропатолога до 2009 року (т.2 а.к.п. 187).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та юридичну кваліфікацію, просив змінити вирок суду першої інстанції, врахувати всі пом`якшуючі обставини і, зокрема, те, що він вину у скоєному визнав повністю і щиро покаявся, є пенсіонером та інвалідом третьої групи, та зменшити йому строк покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляції, прокурора який просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорюються учасниками процесу.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, проживав разом зі співмешканкою - ОСОБА_9 , є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебував на диспансерному нагляді у лікаря невропатолога до 2009 року, страждає органічним психосиндромом, який обумовлений черепно-мозковою травмою (2006 року), ускладнений алкоголізмом, не досягаючого ступені психозу і недоумства, обставини вчинення кримінального правопорушення. Врахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано дійшов висновку, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням у межах санкції ч.1 ст.115 КК України, ближче середньої межі, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який умисно заподіяв смерть людині, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання, згідно ст. 65, 66 КК України, та призначено занадто суворе покарання є необґрунтованими та безпідставними.

На переконання колегії суддів районним судом повністю враховані всі пом`якшуючі обставини покарання та надано їм належної оцінки, про що безпосередньо вказано у вироку суду.

Також, у вироку судом враховано висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 4 від 12.01.2015 року ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає органічним психосиндромом, який обумовлений черепно-мозковою травмою, отриманою в наслідок ДТП у 2006 році, як наслідок цього є пенсіонером та інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебував на диспансерному нагляді у лікаря невропатолога до 2009 року.

Підстави для помякшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Проте, згідно ч.2 ст.404 КК України апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення та змінити вирок в цій частині.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 26 травня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 21 квітня 2016 року, включно, оскільки вказаний термін він перебував під вартою в місцях попереднього ув`язнення.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що на підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок суду слід змінити в частині застосування положень ч.5 ст.72 КПК України та зарахування обвинуваченому ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з моменту затримання останнього і до набрання вироком законної сили, включно, в іншій частині вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

На підставі ст.404 КПК України вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 - змінити.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його тримання під вартою у місцях попереднього ув`язнення з 26 травня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 21 квітня 2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4