АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 11-258/ 2011 р. Головуючий 1 інстанції: Куст Н.М.
Категорія : ч. 2 ст. 307 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Струка І.Ф.

суддів Виноградової О.П., Крамаренко Г.П.

з участю прокурора Криворучко І.І.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Кегичівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженец і житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, вироком Кегичівського районного суду Харківської області засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до штраф в розмірі 850 грн.,

засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України на пять років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладені на нього обовязки, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу в сумі 850 грн. та за правилами ч. З ст. 72 КК визначено остаточне покарання за сукупністю вироків - обидва покарання виконувати самостійно, як такі, що складанню не підлягають.

Стягнуто із засудженого судові витрати в сумі 270 грн. 86 коп. на користь НДЭКЦ при ГУМВС України в Харківській області.

За вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що він на початку грудня 2009 року біля 19 год., перебуваючи в домоволодінні ОСОБА_3 по вул. 1 Травня № 48 в смт. Кегичівка Харківської області незаконно безоплатно збув йому особливо небезпечний наркотичний засіб - каннабіс (маріхуана висушена) вагою 0,6630 грам.

В поданій апеляції з доповненнями прокурор просить скасувати вирок, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та в звязку мякістю призначеного засудженому покарання в частині необгрунтованого застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання. Зазначивши, що у вироку судом допущені протиріччя, зокрема, в мотивувальній частині вказується про доцільність застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України щодо засудженого, оскільки він вчинив злочин до винесення попереднього вироку, проте в резолютивній частині суд неправильно застосував норму ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. Тому ставиться питання про постановления нового вироку, за яким призначити ОСОБА_2 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК у виді пяти років позбавлення волі та на підставі ч. З ст. 72 КК України вказати, що штраф в розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляцію, пояснення засудженого і його захисника щодо правильності вироку суду та відсутності підстав для його скасування чи зміни, перевіривши матеріали справи і доводи апеляції, . колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості засудженого ОСОБА_2 у вчинені інкримінованого злочину за обставин, викладених у вироку суду, ніким не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи подану апеляцію щодо мякості призначеного засудженому покарання, прокурор посилався на те, що суд не взяв до уваги ту обставину, що винний сам придбав наркотичний засіб, частину якого збув ОСОБА_4, тому невірно призначив мінімальне покарання і звільнив від його відбування згідно ст. 75 ЮС України.

Проте колегія суддів не може погодитися с такими доводами прокурора.

Як вбачається із змісту вироку, при призначенні покарання ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 307 ЮС України у виді пяти років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 ЮС України від його відбування з іспитовим строком 3 роки, суд врахував тяжкість і конкретні обставини вчиненого злочину, зокрема, до постановления попереднього вироку, відсутність негативних наслідків, а також помякшуючі обставини, а саме, що винний активно сприяв розкриттю злочину і щиро розкаявся. Крім того, наявність у засудженого ряду захворювань, включаючи серцевих, суд вірно визнав обставиною, що помякшує покарання згідно положень ч. 2 ст. 66 ЮС.

За наявності вказаних обставин, позитивних даних про особу та відсутності будь- яких обтяжуючих обставин по справі, на думку колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 307 ЮС України у виді позбавлення волі на мінімальний строк - пять років, визначений санкцією цього закону, а також правомірно мотивував можливість застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення засудженого від відбування призначеного покарання. Тому не вбачається порушень вимог як зазначених норм закону, так і положень ст. 65 КК України, на що безпідставно посилається прокурор в апеляції, оскільки призначена міра покарання із звільнення від його відбування в даному конкретному випадку є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів без реального відбування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції і скасування вироку в цій частині немає.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляції стосовно неправильного застосування у вироку суду кримінального закону стосовно складання покарань, в якому допущені протиріччя при призначенні покарання за вчинення декількох злочинів.

Оскільки, згідно вироку ОСОБА_2 засуджений за злочин, який вчинив у грудні 2009 року, тобто до винесення попереднього вироку суду від 24 лютого 2010 року, тому в такому випадку у суду не було підстав для застосування положень ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.

З урахуванням цих обставин, суд у мотивувальній частині вироку вірно послався на необхідність застосування як положень ч. 4 ст. 70 КК, так і правил, передбачених ч. З ст. 72 КК України щодо неможливості складання, зокрема, основного покарання у виді штрафу з іншими видами покарань за сукупністю злочинів і сукупністю вироків

Проте, всупереч вимогам закону, суд в резолютивній частині вироку помилково вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного засудженому покарання у виді пяти років позбавлення волі необхідно частково приєднати невідбуте покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., призначене за попереднім вироком цього ж районного суду, а потім визначаючи покарання за обома вироками з посиланням на ч. З ст. 72 КК, зазначив, що обидва покарання виконувати самостійно. Тобто суд неправомірно застосував норму першого закону про складання покарань і помилково витлумачив положення останнього щодо визначення покарання за сукупністю вироків.

Таким чином, оскільки суд неправильно застосував кримінальний закон, відповідно до положень статей 367 (пункт 4) і 371 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок відносно ОСОБА_2 в частині застосування правил ч. 1 ст. 71 і ч. З ст. 72 КК України та на підставі ч. З ст. 72 КК України ухвалити рішення про те, що призначене засудженому покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України у виді пяти років позбавлення волі із звільненням згідно ст. 75 КК України від його відбування, з визначенням іспитового строку - 3 роки, а також покарання - штраф в розмірі 850 грн., призначене за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2010 року, підлягають виконанню самостійно як такі, що складанню не підлягають.

В іншій частині вирок районного суду є законним і обґрунтованим, оскільки підстав для його скасування чи зміни немає, тому вбачається даних для задоволення інших вимог апеляції прокурора.

Керуючись статтями 362, 366, ч. 2 ст. 379 КПК України, колегія суддів УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Кегичівського районного суду Харківської області від 27 грудня 2010 року відносно ОСОБА_2 в частині застосування правил ч. 1 ст. 71 та ч. З ст. 72 КК України скасувати.

На підставі ч. З ст. 72 КК України щодо засудженого ОСОБА_2 призначене йому покарання за вказаним вироком за ч. 2 ст. 307 КК України у виді пяти років позбавлення волі із звільненням згідно ст. 75 КК України від його відбування з визначенням іспитового строку - 3 роки, а також покарання, призначене за попереднім вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2010 року, - штраф в розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Головуючий

Судді