Справа № 165/166/16-к Провадження №11-кп/773/440/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку кримінальне провадження № 120 150 300 500 010 14 за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2016 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Нововолинськ, Волинської області, громадянин України, з неповною загальною середньою освітою, учень 11 класу ЗОШ № 7 м. Нововолинська з вечірньою формою навчання, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
- засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб.
На підставі статті 105 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання у виді арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження, а також до досягнення ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 передано неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд його тітки ОСОБА_9 .
Речові докази пакет № 3221674, в якому міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою 56,56гр., які зберігаються в камері схову Нововолинського ВП ГУНП (т. 2 а.с. 19-20) постановлено знищити.
Речові докази CD-R диск, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.с. 27-28), залишено у матеріалах кримінального провадження.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в доход держави 460 (чотириста шістдесят) гривень 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.
Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що влітку 2015 року, перебуваючи у дворі будинку за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав рослини коноплі, які являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс та переніс його в своєму одязі на горище будинку за вищевказаною адресою, де зберігав для власного вживання без мети збуту до 11.12.2015 р., коли він був виявлений ОСОБА_10 .
Окрім цього 11.12.2015 року в обідню пору ОСОБА_7 , знаходячись у місті Нововолинську, на східцях підвального приміщення одного із будинків, що по вулиці Сірка, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав рослини коноплі, які являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс та зберігаючи при собі, переніс у своєму одязі до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснив виготовлення наркотичного засобу шляхом його висушування за допомогою розігрітої духової печі, з метою подальшого вживання, без мети збуту.
Після цього 11.12.2015 р. о 21 годині 10 хвилин, під час проведення огляду приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції в приміщенні кухні було виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс. Маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 2,19 г. та 54,37 г., загальною масою 56,56 г., який він незаконно придбав, виготовив та зберігав для власного вживання без мети збуту.
Заступник прокурора Волинської області у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на незаконності вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, через неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що відповідно до вимог ст. 105 КК України звільнення обвинуваченого від покарання можливе лише внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки обвинуваченого, яка свідчить про можливість незастосування до нього кримінального покарання. Але суд у вироку даних, які би свідчили про бездоганну поведінку обвинуваченого не навів.
Передаючи обвинуваченого ОСОБА_7 під нагляд тітки ОСОБА_9 суд не врахував, що остання проживає окремо, а тому не спроможна здійснювати виховний вплив на нього, постійно й належним чином контролювати його поведінку. Також суд встановив за неповнолітнім мізерний строк нагляду у зв`язку з чим вказаний примусовий захід є малоефективним.
Зазначає, що суд також не врахував даних щодо особи обвинуваченого, в якого виявлені психічні і поведінкові розлади здоров`я внаслідок вживання канабіоїдів, а з врахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення такий примусовий захід виховного характеру як застереження не досягне своєї мети.
Суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшує покарання вчинення злочину неповнолітнім.
Просить вирок скасувати на ухвалити новий вирок. Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, неповнолітнього обвинуваченого, його захисника та законного представника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення у межах поданої апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність його вини за ч. 1 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вироку суду першої інстанції у цій частині не перевіряється, а перевіряється лише у частині призначеного обвинуваченому покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема журналу судових засідань та технічного носія звукозапису, в судових дебатах прокурор, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник та законний представник просили суд першої інстанції призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді арешту строком на 15 діб, звільнити обвинуваченого від відбування покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передати обвинуваченого під нагляд тітки ОСОБА_9 , що і зробив суд першої інстанції.
Посилання заступника прокурора Волинської області про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та призначення ОСОБА_7 надто м`якого покарання, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим, колегія суддів вважає безпідставними.
З матеріалів провадження встановлено, що суспільно-небезпечні діяння неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 11 грудня 2015 року, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, і з часу їх вчинення ніяких інших правопорушень не вчиняв, успішно закінчив навчання у 11 класі ЗОШ № 7 м. Нововолинська.
Будь-якої доказів, які б свідчили про негативну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення ним кримінальних правопорушень матеріали провадження не містять. Таких доказів не навів прокурор і у своїй апеляційній скарзі, а також не надав прокурор і у суді апеляційної інстанції. За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про бездоганну поведінку обвинуваченого правильними, а посилання прокурора у апеляційній скарзі з цього приводу необґрунтованими.
Не заслуговують на уваги також доводи прокурора і про те, що законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 не спроможна здійснювати на обвинуваченого виховний вплив.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 є дієздатною та особою працездатного віку, проживає в одному місці з ОСОБА_7 і є його родичкою. Постановою прокурора від 29.12.2015 року вона залучена до провадження у якості законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 , брала участь у пред`явленні ОСОБА_7 підозри та допиті його як підозрюваного. Органом досудового слідства вона повідомлялась про завершення досудового розслідування, а також надавався їй доступ до матеріалів кримінального провадження.
ОСОБА_9 у шести засіданнях суду першої інстанції представляла інтереси ОСОБА_7 , де свої обов`язки виконувала вчасно і добросовісно. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 пояснила, що має постійну можливість впливати на обвинуваченого та контролювати його поведінку. Будь-яких інших доказів прокурор у апеляційній скарзі та у суді апеляційної інстанції також не надав. Тому посилання прокурора у апеляції про неспроможність ОСОБА_9 здійснювати контроль за поведінкою ОСОБА_7 є голослівними і до уваги апеляційним судом не приймаються. Та обставина, що ОСОБА_9 проживає окремо від обвинуваченого не свідчить про неспроможність ОСОБА_11 здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.
Відповідно до частини 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» суд має встановити строк нагляду за особою з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення і цей строк має бути не довшим, а ніж досягнення особою повноліття. Суд першої інстанції врахував вимоги Постанови і встановив неповнолітньому ОСОБА_7 тривалість заходів виховного характеру по досягненню ним повноліття. Тому посилання прокурора на нетривалість заходів виховного характеру також не є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до п. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру. Тому застосування судом до неповнолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді застереження та передачу під нагляд ОСОБА_9 повністю узгоджується з вимогами цього закону.
З приєднаного до матеріалів провадження висновку судово наркологічної експертизи № 3 від 05.01.2016 року встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній сформований потяг до вживання наркотичних засобів, відсутні соматичні, неврологічні, психічні розлади типові для наркоманії, відсутні сліди від ін`єкційного вживання наркотиків. З врахуванням цього комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_7 наркоманією не страждає, примусового протинаркоманійного лікування не потребує ( а. кр. пр. 53 ).
Тому посилання прокурора в апеляції про регулярне вживання ОСОБА_7 наркотичних засобів та сформованим потягом до вживання наркотиків не узгоджується з висновками експертів та не підтверджується будь-якими іншими доказами у справі, а тому є також необґрунтованими.
Крім щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочинів до пом`якшуючих покарання обставин щодо ОСОБА_7 колегія суддів відносить і вчинення злочинів неповнолітнім, оскільки ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час вчинення інкримінованих йому злочинів він був неповнолітнім.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає суспільній небезпечності, тяжкості вчинених злочинів та особі винного, відповідає вимога ст. 50, 65, 105 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.
При розгляді кримінального провадження суд першої інстанції порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які би давали підстави для скасування вироку не допустив, вирок належним чином умотивував, а тому підстав для його скасування та постановлення нового вироку з обставин, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, ст. 105 КК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинського області залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2016 року щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили в часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4