1Справа № 335/3648/16-к 1-кп/335/266/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2016 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, дітей на утриманні не має, який має середнє-спеціальну освіту, офіційне непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
у скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, -
03 жовтня 2015 року, приблизно о 23 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Леніна в м. Запоріжжі, в напрямку бул. Шевченка, зі швидкістю не менше, ніж 93,9 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті.
У цей час, справа наліво по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2109», по врегульованому пішохідному переходу через пр. Леніна, в районі буд. 200, проїжджу частину перетинала пішохід ОСОБА_7 .
Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, маючи можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , а також технічну можливість уникнути на неї наїзд, відволікся від керування транспортного засобу, тим самим не вжив заходів щодо зниження швидкості свого руху, аж до зупинки транспортного засобу.
Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.4, 12.9, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами № 136 від 06.03.2013, відповідно до яких:
-п. 2.3.: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;
-п.12.4.: «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км /год». -п. 12.9.: «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4- 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил;
-п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до врегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»
Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 643/15 від 06.11.2015 року дії водія автомобіля «ВАЗ-2109» , реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідають вимогам п.п.18.1., 12.4., 12.9 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм автомобіля «ВАЗ-2109» , реєстраційний номер НОМЕР_1 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному звязку із подією дорожньо-транспортної пригоди.В даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2109» , реєстраційний номер НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 при виконанні вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 3211 від 13.10.2015, смерть ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді садна лівої вушної раковини, крововиливів в м`які тканини лівої скроневої області, перелому склепіння та основи черепа, крововиливів під м`якими оболонками і в корі лівої тім`яної частки, яка ускладнилась набряком головного мозку.
Відкрита черепно-мозкова травма утворилася безпосередньо перед настанням смерті від травматичної дії тупого предмета або при травматичному впливі об тупий предмет в ліву половину голови, перебуває з настанням смерті в прямому причинному зв`язку, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.
Враховуючи характер, локалізацію, механізм і давність утворення ушкоджень, наявність ознак загального різкого струсу і ковзання тіла по переважно шорсткій поверхні, весь комплекс ушкоджень міг утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні транспортного засобу, який рухається з пішоходом.
Усвідомлюючи ОСОБА_5 це, був зобов`язаний згідно п. 2.10 г) Правил дорожнього руху України вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої допомоги, і якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілу до лікувального закладу.
Незважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи особою, яка поставила ОСОБА_7 в небезпечне для життя становище, перебуваючи в якому остання внаслідок безпорадного стану була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП піклуватися про потерпілу і маючи таку об`єктивну можливість, заходів для надання допомоги ОСОБА_7 не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся, а втік з місця події.
В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся і пояснив, що він придбав автомобіль «ВАЗ - 2109» для особистого користування. 03 жовтня 2015 року підробляв таксуванням. Повертаючись з Правого берега по пр. Леніна в районі вул. Південноукраїнської він закурив, відкривши вікно, однак недопалок сигарети потрапив до салону, він відволікся від керування автомобілем і лише встиг побачити силует жінки, застосував екстрене гальмування, повернув кермо у ліву сторону, однак удару запобігти не зміг. Після удару жінки через 2 секунди уїхав, перебуваючи у шоковому стані і думав, що удар був несмертельний. Після цього, він поставив автомобіль у гараж по вул. Північне шосе і пішки йшов до вул. Пушкіна. Коли прийшов світанок на маршрутці доїхав до траси, звідки дістався в сторону кордону та приїхав до м. Орел Російської Федерації, де перебував півтора місяці у родичів. Обміркувавши свої дії, він повернувся. Після повернення зустрівся з потерпілою ОСОБА_4 , відшкодував витрати з поховання ОСОБА_7 , їздив на кладовище. У вчиненому розкаявся та просить суд суворо його не карати та зазначив, що інших джерел доходів окрім водійської професії він не має.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що очевидцем ДТП вона не був, про обставини ДТП дізналася під час досудового слідства від слідчого. Пояснювала,що обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальні збитки, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона немає, він вибачився, їздив на могилу до сестри. Щодо призначеного покарання зазначила, що згодна з позицією прокурора. При цьому просила суд не позбавляти обвинуваченого волі та призначити покарання з випробувальним терміном Цивільний позов до обвинуваченого не заявляє і відшкодування не бажає.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_4 та дослідивши матеріали судово-медичної експертизи відносно потерпілої ОСОБА_7 , судової автотехнічної експертизи № 643/15 від 06.11.2015 року, протоколу огляду місця події від 03.10.2016 року, матеріали кримінального провадженні, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочину, які вчинені обвинуваченим відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжкого злочину.
Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї вини у вчиненні обох злочинів, щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування матеріальну шкоди потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 неодружений, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно за колишнім місцем роботи, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває, вперше притягається до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодував збитки, за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При призначенні покарання суд також враховує думку потерпілої, яка в суді підтвердила факт відшкодування їй в добровільному порядку шкоди обвинуваченим, не наполягає на обранні відносно останнього покарання, пов`язаного із реальним позбавленням волі, будь - яких претензій до ОСОБА_5 не має, зазначила, що обвинувачений вибачився перед нею, щиро кається і співчуває їй.
Також враховується позиція державного обвинувача, який просить застосовувати до останнього покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину, тяжких наслідків необережних дій обвинуваченого у вигляді смерті потерпілого, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, саме таке покарання буде мати достатню превентивну роль для обвинуваченого з врахуванням принципу індивідуалізації покарання.
При цьому суд вважає, що само по собі засудження за необережний тяжкий злочин, навіть яким спричинено загибель людини, не виключає можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України і звільнення від відбування покарання.
Враховуючи особу обвинуваченого, а саме його вік, виключно позитивні характеристики, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, проживання у родині, встановлені обставини справи, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування збитків за тієї умови, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, та з врахуванням думки потерпілої та прокурора, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою і за доцільне вважає застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням максимально допустимого ст. 75 КК України строку і саме максимальний іспитовий строк, який призначено обвинуваченому буде сприяти закріпленню вже розпочатого його виправлення та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені п.2-4 ст.76 КК України.
На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання та положення ст. 50 КК України, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд враховує думку прокурора і потерпілої, які просили позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами і приходить до таких висновків.
Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Верховний суд України звертає увагу судів, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні зазначали, що робота водієм є його єдиним джерелом заробітку, а тому просять не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання.
Обвинувачений грубо порушив правила дорожнього руху, внаслідок якого загинула людина. Загибель сталася виключно внаслідок винних дій обвинуваченого, за відсутності жодних перешкод уникнути настання ДТП. ОСОБА_5 03.10.2015 року місце дорожньо-транспортної пригоди покинув, хоча повинен був діяти згідно положень ПДР при цьому факт залишення місця ДТП підтвердив і сам обвинувачений, пояснюючи свої дії перебуванням у шоковому стані. Як водій транспортного засобу, ОСОБА_5 на переконання суду становить небезпеку для інших учасників дорожнього руху. Вказані обставини вказують на необхідність обов`язкової додаткової перевірки після закінчення відбуття обвинуваченим даного додаткового покарання уповноваженим органом водійських навичок та теоретичних знань Правил дорожнього руху обвинуваченого.
Щодо єдиного джерела заробітку - роботи водієм, то в судовому засіданні доказів про те, що робота водієм є джерелом заробітку ОСОБА_5 суду не надано, а згідно до характеристики ПП «АМТ-Авто» ОСОБА_5 звільнився з посади водія за власним бажанням 02.10.2015 року, тобто напередодні ДТП.
Відтак, враховуючи конкретні обставини справи, в тому числі й поведінку обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної події, залишення без допомоги потерпілої, яка перебувала в небезпечному для життя стані, при тому, що сам довів її в такий стан, зникнення із місця ДТП, хоча на той час не передбачав наслідків, які могли наступити для потерпілої і мав можливість надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, але не скористався, а втік за кордон, а також позицію самого потерпілого, суд вважає за необхідне з метою досягнення виховних цілей покарання призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Саме таке покарання, як вважає суд, є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Цивільний позов не заявлений.
Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного:
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як вбачається з наданих прокурором довідок на проведення експертизи - у кримінальному провадженні проведено експертизи і вартість їх складає 5350 грн. 76 коп. (736,56 грн. за проведення судової автотехнічної експертизи, 4233,92 грн. за проведення судової хімічної експертизи, 380 грн.28 коп. за проведення криміналістичної експертизи)
Вказані витрати документально підтверджені і прокурор просив суд стягнути вказані витрати на користь держави.
Отже, в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України зазначені витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку на користь держави, а не на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.
При цьому суд зважує на ті обставини, що ч.2 ст.122 КПК України передбачає, що залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України, однак вказана кримінально-процесуальна норма регулює, зокрема тільки питання про витрати, пов`язані із залученням експертів, а не питання про розподіл цих процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку, яку регулює саме ст.124 КПК України.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого у вигляді домашнього арешту ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2016 року, суд, зважаючи на ті обставини, що за час слухання провадження ОСОБА_5 не ухилявся від явки у судові засіданні, сумлінно виконував свої процесуальні права та обов`язки, а тому суд вважає за необхідне залишити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання:
-за ч.1 ст. 135 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточну міру покарання обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
У відповідності зі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, поклавши на нього такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді домашнього арешту.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 5350 грн. 76 коп. (п`ять тисяч триста п`ятдесят грн. 76 копійок) процесуальних витрат.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-правий повторювач вказівника повороту, який запаковано в спец, пакет №1517610; корпус та фрагмент дзеркала правого дзеркала заднього виду, який запаковано в спец, пакет № 3169735;передній правий повторювач повороту, який запаковано в спец, пакет № 2205890;чохол з переднього пасажирського сидіння, який запаковано в спец, пакет №3165609;чохол з водійського сидіння, який запаковано в спец, пакет № 3165608;чохол з заднього пасажирського сидіння, який запаковано в спец, пакет №3165610;килим для ніг, біля водійського сидіння, який запаковано в спец, пакет №3165612;килим для ніг, біля переднього пасажирського сидіння, який запаковано в спец, пакет № 3165611; накладка з рульового колеса, які запакована в спец, пакет № 3165613; правий склоочисник, який запаковано в паперовий папір, які згідно квитанції від 04.10.2015 року порядковий номер 152 перебувають на відповідальному зберіганні в камері схову СУ ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_5 ,;
-осколки скла які запаковані в спец, пакет № 1517609;змив з поверхні ручного гальмування, який запаковано в паперовий конверт;змив з внутрішньої поверхні рульового колеса, який запаковано в паперовий конверт;змив з ручки КПП, який запаковано в паперовий конверт;змив з внутрішньої поверхні ручки відкривання водійської двері, який запаковано в паперовий конверт;змив з внутрішньої поверхні ручки відкривання передньої правої двері, який запаковано в паперовий конверт;змив з внутрішньої поверхні ручки відкривання задньої правої двері, який запаковано в паперовий конверт;змив з внутрішньої поверхні ручки відкривання задньої лівої двері, який запаковано в паперовий конверт;осколок скла з лобового скала, який запаковано в паперовий конверт; змив РБК з зовнішньої поверхні лобового скла, який запаковано в паперовий конверт, які згідно квитанції від 04.10.2015 року порядковий номер 152 перебувають на відповідальному зберіганні в камері схову СУ ГУНП в Запорізькій області, знищити;
- автомобіль «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 який переданий на відповідальне зберіганні на території СПР Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля ВАЗ 21-09 д.н.з НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) передане на відповідальне зберігання слідчому ОСОБА_8 повернути ОСОБА_5 ;
- одяг водія ОСОБА_5 (кофта та брюки) передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 -повернути ОСОБА_5 ;
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинувачений та захисник мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1