У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 ( головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційні скарги заступника прокурора області, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2016 в кримінальному провадженні №11-кп/777/310/16 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 за ч. ч. 1, 2 ст. 187 КК України.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, непрацюючий, неодружений, раніше судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.187 КК України на 07 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 03.07.2015 року по день набрання законної сили вироку суду, із врахуванням ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, непрацюючий, одружений, раніше судимий, засуджений:
- за ч.1 ст. 187 КК України на 03 (три) роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 187 КК України на 07 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням остаточно до відбування призначено ОСОБА_7 07 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 06.07.2015 року по день набрання законної сили вироку суду, із врахуванням ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

-2-
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Речові докази по справі, а саме: вилучені зішкріби речовини бурого кольору в ході проведення огляду місця події від 03.07.2015 року в м. Ужгороді на пл. Кирила та Мефодія біля універмагу «Україна» залишено в камері зберігання речових доказів;
- одяг (футболку та штани) потерпілої ОСОБА_12 , які були вилучені протоколом огляду від 03.07.2015 року повернуто потерпілій ОСОБА_12 ;
- куртку та труси ОСОБА_7 , які було вилучено протоколом огляду від 05.07.2015 року повернуто ОСОБА_7 ;
- кофту ОСОБА_6 , яку вилучено протоколом затримання від 03.07.2015 року повернуто ОСОБА_6 ;
- ключі із брелком із надписом VIZIT, які вилучено протоколом огляду від 05.07.2015 року за участю ОСОБА_7 повернуто ОСОБА_12 ;
- мобільний телефон марки LG P 713, мобільний телефон марки Fly ТS91, які вилучено протоколом огляду від 05.07.2015 року в ОСОБА_7 повернуто потерпілому ОСОБА_13 ..
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати по справі за проведення експертиз у розмірі 429, 66 грн., та солідарно стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави 245, 52 грн.
Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винуватими у вчинені кримінальних правопорушень за таких обставин.
03.07.2015 року, біля 01 год., ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та метою, таємно, перебуваючи в м. Ужгороді на вул. Шумній, неподалік приміщення хімчистки, із застосуванням небезпечного для життя чи здоров`я особи фізичного насильства, яке виразилося у нанесенні умисного удару по голові потерпілого ОСОБА_13 , заволодів належними ОСОБА_13 мобільним телефоном марки LG P 713 вартістю згідно висновку експерта № 23/440 від 17.08.2015 року - 813 грн., та мобільним телефоном марки Fly TS 91 вартістю 188 грн., чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1 001 грн..
Згідно висновку судово медичного експерта № 639 від 19.08.2015 року на момент судово медичного обстеження на тілі ОСОБА_13 яких небудь видимих тілесних ушкоджень або їх наслідків не виявлено. На момент поступлення в стаціонар неврологічного відділення УЦМКЛ, у ОСОБА_13 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна на потилиці. Згідно даних консультацій обласних спеціалістів (Лора), у останнього було виявлено: «Лівобічний гострий тубоотіт на фоні перенесеної ЗЧМТ». Згідно даних медичної документації, заповненої на гр. ОСОБА_13 , у нього виявлено «ЗЧМТ, струс головного мозку, лівобічний тубоотіт». Тілесні ушкодження у вигляді садна на потилиці потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 7.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, лівобічний тубоотіт» потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення пеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

-3-

03.07.2015 року, біля 04 год. 15 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, відкрито, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу універмагу «Україна», що в місті Ужгороді на площі Кирила та Мефодія, 3, із застосуванням небезпечного для життя чи здоров`я особи фізичного насильства, яке виразилося у нанесенні серії ударів ногами, руками, колінами по тілу потерпілої ОСОБА_12 , а також погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що виразилося у приставлянні до шиї потерпілої предмету, ззовні схожого на ніж, маючи єдиний злочинний намір, заволоділи належними ОСОБА_12 грошовими коштами в сумі 140 грн., мобільним телефоном марки Samsung S 5230 вартістю згідно висновку експерта № 23/407 від 18.08.2015 року - 777 грн. та сережками, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 917 грн..

Згідно висновку судово-медичного експерта № 573 від 21.07.2015 року на момент судово - медичного обстеження на тілі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодженням у вигляді: синців на шкірних покривах правої орбітальної ділянки з переходом на акулову ділянку, скроневої ділянки голови справа з переходом на біля вушну ділянку, лівої орбітальної ділянки, лівої щоки з переходом на нижню щелепу на фоні набряку м`яких тканин, правого плеча по зовнішньо - боковій поверхні, верхньої третини лівого плеча по задній поверхні на фоні якого вертикально розташовані поверхневі садна, тильної поверхні правої кисті, тильної поверхні правої стопи, синця правої сідниці у вигляді відбитку пальців та долоні; ділянок здирання правого та лівого колінних суглобів по передній поверхні; відмічається відсутність коронкової частини 1, 2 верхніх зубів справа та 1, 2, 3 верхніх зубів зліва. Згідно даних консультації обласних спеціалістів у неї виявлено: «ЗЧМТ, струс головного мозку, забій носа, перелом носа, забій вушних раковин, гортані, множинні забої голови, шиї тулуба, кінцівок, забій правої кисті, контузія очних яблук, субконюнктивальний крововилив, гематома верхньої та нижньої повіки обох очей, травматичний перелом коронок 12, 11, 21, 22, 23 зубів».

Тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому коронок 12, 11, 21, 23, зубів згідно п.2.2.3. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року призвели до стійкої втрати працездатності менш як на одну третину тобто, втрату загальної праце здатності від (10 % до 33%) і кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Всі, інші вищевказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.2.3 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 11.02.2016, а кримінальне провадження закрити. Уважає вирок незаконним, у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та його особі. Указує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази, згідно яких можна було б стверджувати про його винуватість у скоєнні злочину, окрім пояснень потерпілої. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18

-4-

показань про його причетність до даного злочину, не давали, а показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 не містять жодних даних про його причетність до нападу на потерпілу. Крім того, указує на те, що вирок грунтується тільки на показаннях потерпілої та її родичів. Його показання про те, що він у час скоєння злочинних діянь на місці події не був і не міг побити потерпілу, а також показання свідків, що мають істотне значення для викладених у вироку висновків, суд до уваги не взяв, а також, не взяв до уваги те, що висновок судово медичної експертизи не підтверджує його причетність до злочину.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на неправдивість, непослідовність показань потерпілої ОСОБА_12 та наголошує на непричетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також, на його думку, пред`явлення особи для впізнання з його участю та участю потерпілої відбулося з порушеннями норм КПК, оскільки його було показано потерпілій, ще до проведення впізнання.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію діянь обвинувачених просить вирок суду від 11.02.2016 року змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на таємне вчинення ОСОБА_7 03.07.2015 року розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , і стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати з кожного по 122,76 грн. за проведення судових експертиз. У решті вирок залишити без змін. Указує, що відповідно до ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат. Згідно ч.2 ст.124 КПК України та п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину та судових витрат» у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися у певних частках, з урахуванням ступеня вини кожного із засуджених. Проте, ухвалюючи вирок, суд всупереч вимог закону прийняв рішення про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави судових витрат за проведення експертизи в сумі 245,52 грн. у солідарному порядку. Крім того, зазначаючи формулювання обвинувачення, визнане доведеним, суд помилково вказав про таємність вчинення 03.07.2015 року ОСОБА_7 розбійного нападу на ОСОБА_13 , що суперечить об`єктивній стороні складу злочину, передбаченого ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , просить частково вирок суду від 11.02.2016 скасувати. За епізодом щодо потерпілої ОСОБА_12 перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 на ч.1 ст.187 КК України, а у решті вирок залишити без змін. Уважає, що ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання. Діяння ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.187 КК України в обох епізодах. Обвинувачений ОСОБА_7 не має мети уникнути кримінальної відповідальності, оскільки свою вину у вчиненні злочинів визнав і щиро розкаявся. Тому вважає, що його діяння кваліфіковані невірно й кваліфікація за ч.2 ст.187 КК України є безпідставною, а також відсутня попередня змова групи осіб. Показання ОСОБА_7 про те, що він вчинив злочин відносно потерпілої ОСОБА_12 сам, підтвердила остання та обвинувачений ОСОБА_6 , тобто підтвердили відсутність попередньої змови з ОСОБА_6 .. Крім того, уважає, що судом першої інстанції не враховані дані обставини, що досудове розслідування, є необ`єктивним.

-5-
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників на підтримання апеляційних скарг, думку прокурора про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають до задоволення з таких підстав.
У відповідності до вимог ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст.187 КК України та ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України за обставин викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, перевірених при судовому розгляді, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що свою вину у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_13 визнав повністю та показав, що він разом із потерпілим мав намір випити. Під час розмови вдарив потерпілого, і забрав у нього телефони. Щодо вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_12 вину не визнав, та показав, що дійсно біля універмагу «Україна» в м. Ужгороді почав бити потерпілу, забрав у неї телефон, а ОСОБА_6 , погрожуючи ножем, забрав у потерпілої сережки, після чого ОСОБА_6 почав тягнути потерпілу ОСОБА_12 в іншу сторону. В наступному ж судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 від показань щодо причетності ОСОБА_6 до злочину відмовився, пояснивши свою відмову тим, що давав такі показання в судовому засіданні зі страху, що його можуть побити працівники міліції.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю та показав, що, гуляючи із хлопцями та, проходячи біля універмагу «Україна», побачив ОСОБА_7 з іншою компанією хлопців. Він підійшов до ОСОБА_7 , щоб попросити сигарету. Після чого, трохи відійшовши побачив, що ОСОБА_7 почав бити потерпілу, якій наніс десь біля чотирьох ударів, а далі повів потерпілу в сторону туалету. Що було потім, не бачив оскільки направився додому.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 та не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , така їх вина повністю доведена зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Мотивуючи висновки про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , а також свідка ОСОБА_19 та письмові докази наявні в кримінальному провадженні й перевірені судом під час судового розгляду справи.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що 03.07.2016, біля 04 год., повертаючись додому, проходячи біля універмагу «Україна», побачила компанію хлопців, які побачивши її почали щось кричати в її сторону.

-6-

Спочатку до неї підбіг ОСОБА_7 , який почав її бити, а далі підійшов ОСОБА_6 , який приставив ніж до її горла. Після цього обвинувачені зняли з неї сережки, забрали телефони та гроші в сумі 140 грн.. Потім, потягнули її за будівлю універмагу «Україна», де почали бити та знімати з неї штани. Їй удалось відштовхнути від себе ОСОБА_6 , і втекти від обвинувачених до приміщення магазину, з якого викликали працівників міліції.

З показань потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що, ідучи по вул. Шумній у м. Ужгороді та розмовляючи по телефону по заду себе почув шум. Повертаючись на шум, побачив ОСОБА_7 , який наніс йому вдар, від якого впав на землю. Через деякий час, прийшовши до себе, почав збирати речі, які були розкидані, і виявив, що в нього пропали два мобільних телефони.

Свідок ОСОБА_19 показала, що працює продавцем у магазині біля універмагу «Україна» в м. Ужгороді. 03.07.2016 біля 04 год. у приміщення магазину забігла потерпіла, яку вона раніше не знала. Потерпіла була в брудному одязі з наявними тілесними ушкодженнями. У приміщенні магазину, потерпіла просила викликати працівників міліції, що в подальшому було зроблено жінкою, яка також перебувала в магазині.

Крім показань потерпілих та свідка, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_6 стверджується зібраними в кримінальному проваджені письмовими доказами, які безпосередньо під час розгляду кримінального провадження, є належними та допустимими.

Так, із протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.08.2015 та фототаблиці до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 упізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , та вказав на нього як на особу, що відкрито із застосуванням фізичного насильства, 03.07.2016, біля 01 год. у м. Ужгороді по вул. Шумній заволоділа його майном, а саме двома мобільними телефонами (т.2 а. к. п. 152-154).

Протоколом огляду від 11.07.2015 підтверджено, що коробки від мобільних телефонів, які надав потерпілий ОСОБА_13 , є коробками від мобільних телефонів, якими заволодів обвинувачений ОСОБА_7 , і які було вилучено за місцем проживання останнього (т.2 а. к. п. 173-179).

Протоколом огляду від 05.07.2015 та фототаблиці до нього підтверджено те, що за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 було вилучено два мобільних телефони, які були відкрито викрадені в потерпілого ОСОБА_13 , а також було вилучено чорну куртку, на якій містились сліди бурого кольору схожі на кров ( т.2 а. к. п. 185-186).

Протоколом слідчого експерименту від 10.07. 2015 та диском із відео до нього підтверджуються показання ОСОБА_7 про вчинення ним розбійного нападу, з описом обставин при яких потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження та відкрито викрадені мобільні телефони ( т.2 а. к. п. 187-188, 193-194).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.07.2015 та таблиці ілюстрації до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 упізнала ОСОБА_6 , як особу яка вчинила відносно неї розбійний напад 03.07.2015, біля 04 год. 15 хв. на пл. Кирила та Мефодія в м. Ужгороді в районі універмагу «Україна» ( т.1 а. к. п. 7-12).

З протоколу огляду місця події від 03.07.2015 та ілюстративної таблиці до нього вбачається, що була оглянута територія навпроти центрального входу в приміщення центру обслуговування «Універмагу» на пл. Кирила та Мефодія в м. Ужгороді, де було вчинено розбійний напад на потерпілу ОСОБА_12 , під час якої було виявлено та вилучено сліди бурого кольору ззовні схожі на кров ( т.1 а. к. п. 28-34).

-7-

Протоколом огляду речей потерпілої ОСОБА_12 від 03.07.2015 підтверджується вилучення одягу в потерпілої зі слідами бурого кольору схожими на кров ( т.1 а. к. п. 35-36).

Із протоколу огляду від 05.07.2015 та фототаблиці до нього за участю ОСОБА_7 вбачається, що в ОСОБА_7 вилучена зв`язки ключів, які з його слів належали потерпілій ОСОБА_12 ( т.1 а. к. п. 37-43).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.07.2015 підтверджено, що ОСОБА_7 впізнав підозрюваного ОСОБА_6 , як особу з якою вчинив злочин щодо потерпілої ОСОБА_12 03.07.2015 року, біля 04 год. 15 хв. біля універмагу «Україна» в м. Ужгороді на пл. Кирила та Мефодія (т.1 а.к.п. 52-53).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 07.07. 2015 та диску з відео фіксацією до нього, що проведений за участю потерпілої ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_7 вбачається, що останні підтвердили свої показання та детально відтворили обставини, що мали місце 03.07.2015, біля 04 год. 15 хв., під час розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 ( т.1 а. к. п. 54-56).

Згідно висновку судово-медичного експерта № 573 від 21.07.2015 на момент судово - медичного обстеження на тілі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодженням у вигляді: синців на шкірних покривах правої орбітальної ділянки з переходом на акулову ділянку, скроневої ділянки голови справа з переходом на біля вушну ділянку, лівої орбітальної ділянки, лівої щоки з переходом на нижню щелепу на фоні набряку м`яких тканин, правого плеча по зовнішньо - боковій поверхні, верхньої третини лівого плеча по задній поверхні на фоні якого вертикально розташовані поверхневі садна, тильної поверхні правої кисті, тильної поверхні правої стопи, синця правої сідниці у вигляді відбитку пальців та долоні; ділянок здирання правого та лівого колінних суглобів по передній поверхні; відмічається відсутність коронкової частини 1, 2 верхніх зубів справа та 1, 2, 3 верхніх зубів зліва. Згідно даних консультації обласних спеціалістів у неї виявлено: «ЗЧМТ, струс головного мозку, забій носа, перелом носа, забій вушних раковин, гортані, множинні забої голови, шиї тулуба, кінцівок, забій правої кисті, контузія очних яблук, субконюнктивальний крововилив, гематома верхньої та нижньої повіки обох очей, травматичний перелом коронок 12, 11, 21, 22, 23 зубів».

Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, по механізму здавлення, по механізму тертя ковзання, якими могли бути руки, нігті пальців рук, затиснуті в кулак руки, обуті ноги сторонньої людини та тверде підлегле покриття, при обставинах на які вказує потерпіла при спробі зґвалтування. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 03.07.2015 і не суперечать обставинам справи.

Тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому коронок 12, 11, 21, 22, 23 зубів згідно п.2.2.3. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року призвели до стійкої втрати працездатності менш як на одну третину тобто, втрату загальної працездатності від (10 % до 33%) і кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Всі, інші вищевказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня й по цій ознаці згідно п.2.2.3 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. ( т. а. к. п. 3-6).

-8-

Висновком судово-імунологічної експертизи №491 від 04.08.2015 встановлено, що кров вилучена в ході огляду місця події від 03.07.2015 належить потерпілій ОСОБА_12 (т.1 а.к.п. 75-79).

Висновком судово-медичної експертизи №496 від 07.08.2015 встановлено, що на вилученого в ОСОБА_6 джемпері, знайдена кров людини яка може походити від потерпілої ОСОБА_12 та виключена можливість походження цієї крові від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( т.1 а. к.п. 85-89).

Висновком експерта №500 від 10.08.2015 року встановлено, що на курточці, яка вилучена в ОСОБА_7 знайдена кров людини яка найбільш імовірно може походити від потерпілої ОСОБА_12 (т.1 а.к.п. 90-94).

Отже доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 не вчиняв розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , а також те, що суд першої інстанції взяв до уваги тільки суперечливі показання потерпілої та неналежні докази, зокрема, протоколи пред`явлення особи для впізнання й не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , апеляційний суд відхиляє, і вважає, що оскільки суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в повному обсязі дослідив докази, дав їм належну оцінку та прийшов до переконання, що ОСОБА_6 винен у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні цього кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження й грунтується на зібраних у провадженні та досліджених у судовому засіданні доказах.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в ОСОБА_7 не було попередньої змови з ОСОБА_6 на вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 , що обвинувачений ОСОБА_7 інкриміновані йому злочини вчинив один, а обвинуваченого ОСОБА_6 оговорив, оскільки боявся, що до нього будуть застосовані працівниками міліції недозволені методи слідства. При оцінці цих доводів та прийнятті рішення колегія судді, прийшла до висновків про те, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в повному обсязі дослідив докази та прийшов до переконання, що ОСОБА_7 винен у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст.187 КК України. Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні цих кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам кримінального провадження й грунтується на зібраних у провадженні та досліджених у судовому засіданні доказах.

Під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_7 не вказував на прізвище, ім`я та по батькові осіб працівників міліції, які як уважав, можуть його побити.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_8 про неправильну кваліфікацію діянь ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України, через відсутність попередньої домовленості між ним та ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах справи і є неспроможними, і вони спростовані зібраними та перевіреними під час судового розгляду доказами.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_12 підтверджено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 разом здійснили на неї напад, наносили тілесні ушкодження їй руками та ногами по голові, обличчю, а ОСОБА_6 ще й приставляв до горла ніж, та відібрали особисте майно. Такі показання узгоджуються із протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколом огляду місця події, протоколом огляду речових доказів, протоколом від 03.07.2015, протоколом слідчого експерименту від 07.07.2015 року, висновками судово-медичних експертиз щодо характеру, ступеня тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень та механізму їх заподіяння, судово - імонологічних експертиз.

-9-

Окрім того, жоден з обвинувачених не заперечує свою присутність у момент розбійного нападу на потерпілу на місці події. Фактичні обставини кримінального провадження та зібрані в їх підтвердження докази підтверджують, що дії обвинувачених були узгодженими, послідовними, дії одного доповнювали дії другого, і були спрямовані на заволодіння майном потерпілої.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на відсутність будь-яких доказів його винуватості в розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_12 , крім пояснень потерпілої, колегія суддів відхиляє з урахуванням наведених вище доказів.

Як правильно зазначив суд у вироку, показання потерпілої ОСОБА_12 не містять у собі істотних протиріч, повністю узгоджуються з іншими зібраними в кримінальному провадженні доказами, а окремі неточності щодо зовнішності обвинувачених не є суттєвими та зумовлені стрімкістю подій, і душевними хвилюваннями потерпілої в момент нападу та їх сприйняттям, і не викликають жодних сумнівів у достовірності її показань щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи. Судом також, встановлено, що потерпіла ОСОБА_12 раніше не були знайома з обвинуваченими, та жодних підстав обмовляти їх не має. Окрім того, потерпіла ОСОБА_12 у своїх показаннях, та під час слідчого експерименту, дані протоколу якого досліджувались в судовому засіданні, беззастережно та детально показала, що саме ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 вчинили відносно неї розбійний напад. Виходячи з наведеного, показання потерпілої обґрунтовано покладено в основу судового рішення як допустимий, достовірний та належний доказ.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не здобуто даних які б давали підстави вважати, що в потерпілих були підстави для обмови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих обвинуваченим діянь.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо нього недозволених методів слідства працівниками міліції, внаслідок чого він обмовив ОСОБА_6 у вчиненні злочину ретельно перевірялися, також не були підтверджені в ході судового розгляду кримінального провадження апеляційним судом і таке, на думку судової колегії, направлено на зменшення обсягу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Крім того, доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надані ними в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що під час досудового розслідування працівники міліції застосовували до них незаконні методи досудового розслідування, у тому числі заходи фізичного впливу, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Як убачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2016, кримінальне провадження №0000167 від 09.08.2016 року за повідомленням обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про застосування відносно них окремими співробітниками ОВС незаконних методів слідства за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням у діянні відсутності складу кримінального правопорушення.
З постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2016 також убачається, що проведеним досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про застосування відносно них працівниками міліції незаконних методів слідства, не знайшли свого підтвердження та встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що співробітниками міліції 03.07.2015 його було затримано та доставлено до Ужгородського МВ УМВС, де в одному з кабінетів на четвертому поверсі адмінбудівлі міліції до нього застосовували заходи
-10-
фізичного впливу, не знайшли свого підтвердження в ході проведення досудового розслідування та повністю спростовані. Зокрема, встановлено, що 03.07.2015 та в подальші періоди ОСОБА_7 працівниками міліції не затримувався в порядку ст.208 КПК України. Останньому, 06.07.2015 Ужгородським міськрайонним судом, за результатами розгляду клопотання слідчого, було обрано запобіжний захід тримання під вартою. При поміщенні ОСОБА_7 до ІТТ Ужгородського МВ УМВС та до Закарпатської УВП №9, будь яких тілесних ушкоджень у нього виявлено не було. На всіх стадіях досудового розслідування кримінального провадження, ОСОБА_7 належним чином було забезпечено його право на захист, від останнього та його захисника, скарг та клопотань стосовно застосування працівниками міліції недозволених методів слідства, у тому числі заходів фізичного впливу, не надходило. Показання ОСОБА_7 про його утримання в одному зі службових кабінетів міськвідділу міліції впродовж двох трьох діб спростовуються показаннями слідчого в кримінальному провадженні ОСОБА_22 , згідно яких доставка до міліції ОСОБА_7 відбулася 06.07.2015, та станом на цей час у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не було, останній на дії працівників міліції, не скаржився.
Також встановлено, що причетність ОСОБА_6 до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 , підтверджується не тільки показаннями ОСОБА_7 , а також: показаннями самої потерпілої ОСОБА_12 , висновками експертів, результатами впізнання, тобто матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності. Будучи допитаним як свідок ОСОБА_6 повідомив, що до нього з боку працівників міліції жодних заходів фізичного впливу не застосовувалося. Допитаний прокурор ОСОБА_23 повідомив, що в суді першої інстанції ОСОБА_6 заявляв, що перед впізнанням, потерпіла ОСОБА_12 бачила його в приміщенні лікарні, куди ОСОБА_6 привели працівники міліції. Прокурором ОСОБА_23 у судовому засіданні було показано, що однією із підстав затримання згідно ст.208 КПК України є випадки коли потерпіла або свідок указують на особу, що вчинила кримінальне правопорушення. Відповідно, потерпіла впізнала ОСОБА_6 , на підставі чого його було затримано відповідно до ст.208 КПК України, а в подальшому, через декілька годин, з дотриманням вимог КПК України проведено слідчу дію пред`явлення особи для впізнання. Тобто, дана подія до порушень вимог КПК України, не призвела.
Крім того, з висновку службової перевірки за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_6 від 28.12.2015 також вбачається, що в ході службової перевірки з питань викладених у зверненні ОСОБА_6 опитано колишнього слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС області ОСОБА_22 , який показав, що ним здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002090 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. У ході слідства будь яких зауважень та заперечень від підозрюваного ОСОБА_6 під час проведення слідчих дій не надходило. Крім того, усі слідчі дії проводилися за участю його захисника адвоката ОСОБА_9 , будь якого фізичного чи морального тиску відносно підозрюваного ОСОБА_6 не здійснював, указаний факт є ним надуманим ( т.2 а.к.п 234- 238).
Таким чином, оцінивши сукупність доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за обставин, наведених у вироку та правильно кваліфікував діяння ОСОБА_24 за ч. ч. 1, 2 ст.187 КК України та ОСОБА_6 за ч. 2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном,
-11-
поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, а також з погрозою застосування такого насильства, та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також з погрозою застосування такого насильства вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, пом`якшуючих відповідальність обставин та даних, що їх характеризують, і таке покарання є справедливим, достатнім для їх виправлення й попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Судом саме з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання й даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не може визнати обґрунтованим твердження захисника адвоката ОСОБА_8 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне стягнення на користь держави процесуальних витрат з обвинувачених є обґрунтованим.
Так, відповідно до ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України та п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину та судових витрат» у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначення в певних частках, з урахуванням ступеня вини кожного із засуджених.

Як слідує з резолютивної частини вироку, суд усупереч вимогам закону прийняв рішення про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави судових витрат за проведення експертизи в сумі 245,52 грн. у солідарному порядку, що не відповідає вищевказаним вимогам Закону, внаслідок чого вирок у цій частині підлягає до зміни.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на таємне вчинення ОСОБА_7 03.07.2015 розбійного нападу на ОСОБА_13 , оскільки з об`єктивної сторони розбій, відповідно до ч.1 ст.187 КК України, є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи яка зазнала нападу, або з погрозою спричинення такого насильства. Напад може бути таємним чи відкритим, але обов`язково повинен виявитися в психічному або фізичному насильстві, яке має реальний характер, воно здатне подавити волю потерпілого і примусити його передати майно винному.

З показань потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що він зазнав нападу із застосуванням фізичного насильства, тобто нанесення удару із заді. Отже, фізичне насильство при розбої може бути як відкритим, так і таємним, а тому ці доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.

Решта доводів апеляційних скарг не носять правового характеру, і не впливають на законність та обґрунтованість постановленого в даній справі судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування вироку апеляційним судом не встановлено.

-12-
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу заступника прокурора області задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2016 по кримінальному провадженні №11-кп/777/310/16 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 за ч. ч. 1, 2 ст. 187 КК України - змінити.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати з кожного по 122,76 грн. за проведення судових експертиз.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до строку відбування покарання час перебування їх під вартою: ОСОБА_6 з 03.07.2015 по 27.10.2016 та ОСОБА_7 з 06.07.2015 по 27.10.2016, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду Закарпатської області безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: