Справа № 466/5312/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/861/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,
за участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,

встановила:
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання Личаківської виправної колонії № 30 УДПС України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 у зв`язку з його безпідставністю.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що у клопотанні слід відмовити на підставі того, що адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області № 30 не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_9 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року, засуджений ОСОБА_9 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу змінити через безпідставність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і задовольнити подання адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області № 30 про його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На думку апелянта ОСОБА_7 , він довів своє виправлення, оскільки розкаявся у вчиненому і після прибуття за місцем відбування покарання був працевлаштований і весь час працював в господарській обслузі установи.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження убачається, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.03.2015 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України та засуджений на 2 роки позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.03.2016 року засудженому ОСОБА_11 зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.03.2015 року по 11.06.2015 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, в строк відбування покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.03.2015 року. Початок строку відбування покарання ? 27 березня 2015 року, кінець строку покарання ? 13 січня 2017 року. На день розгляду справи судом першої інстанції засуджений ОСОБА_9 відбув 3/4 строку покарання.

Адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області № 30 та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 посилаючись на те, що протягом строку відбування покарання засуджений зарекомендував себе позитивно.

Згідно ст. 81 ч.2 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що адміністрація Личаківської ВК УДПтС України у Львівській області не надала достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період відбування покарання довів своє виправлення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання адміністрації установи, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_9 засуджений у даній справі п`ятий раз, раніше 20 червня 2014 року ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинсьської області від 16 липня 2013 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», однак після звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий умисний злочин, зокрема у даній справі засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України за крадіжку чужого майна, вчиненого повторно.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм та вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Таким чином, із суд першої інстанції обґрунтовано вказав у своїй ухвалі, що належна поведінка засудженого ОСОБА_7 та виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії є його обов`язком та правильно прийшов до переконання, що адміністрацією виправної колонії не доведено, що засуджений ОСОБА_9 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За таких обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно прийшов до висновку, що наявність у засудженого ОСОБА_7 одного заохочення, не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки надані адміністрацією виправної установи матеріали не доводять в повній мірі того, що засуджений ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до листа в.о. начальника Личаківської виправної колонії УДПС у Львівській області ОСОБА_12 від 30 серпня 2016 року поведінка засудженого ОСОБА_7 після відмови йому в умовно-достроковому звільненні змінилася і 05 липня 2016 року він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за зберігання ємності з речовиною бродильного характеру з накладенням стягнення у виді 15 діб ДІЗО.

Відповідно до копії постанови начальника Личаківської виправної колонії (№ 30) ОСОБА_13 від 05 липня 2016 року засуджений ОСОБА_14 поміщений в ДІЗО строком на 15 (п`ятнадцять) діб.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 і залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Керуючись ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,

ухвалила:
відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання Личаківської виправної колонії № 30 УДПС України у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_15 .
Ухвала вступила в законну силу «18» жовтня 2016 року.
Копію виготовлено «_____» жовтня 2016 року
Помічник судді ОСОБА_16