АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/258/16 Справа № 183/1274/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційною скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Лісічанську, Луганської області, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

10.09.2012 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 81 КК України, згідно ухвали Синельниківського міськрайонного суду від 31.03.2014 року, звільнений умовно-достроково на 1 місяць 25 днів;

13.02.2015 року Новомосковським міськрайонним судом за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

05.05.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;

03.06.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначеним вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 року та вироком Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року, остаточно призначено покарання у види 6 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, та остаточно призначено покарання на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він 29.09.2014 року близько 14 годині 10 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна зайшов до приміщення автовокзалу, який розташований по АДРЕСА_2 , де ногою вибив зачинені двері кабінету № 111, проникнувши у який таємно, повторно, викрав належні ОСОБА_8 : лазерний дальномір «LEICADISTOA5», вартістю 3492 гривень, печатку «Приватний підприємець ОСОБА_8 », печатку «Інженер з інвентаризації нерухомого майна», які для потерпілої не становлять матеріальної цінності та з викраденим з місця події зник, заподіявши шкоду на загальну суму 3492 гривні.

01.10.2014 року близько 10 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна зайшов, до приміщення комунального підприємства «Новомосковський водоканал», що розташоване по вул. Сучкова, 40 м. Новомосковська Дніпропетровської області, де шляхом вільного доступу проник у кабінет заступника головного бухгалтера ОСОБА_9 , звідки таємно, повторно, викрав належні потерпілій: шкіряну сумку вартістю 468 гривень, у якій знаходились гроші у сумі 2000 гривень, а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «Mercedes-Benz 200» на ім`я ОСОБА_9 , страховий поліс цивільного страхування, що належить ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_11 та з викраденим з місця події зник, заподіявши шкоду на загальну суму 2468 гривні.

07.10.2014 року близько 10 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов до приміщення комунального підприємства «Трубник», що розташоване на пл. Леніна 16 м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де шляхом вільного доступу проник у кабінет юрисконсульта, звідки таємно, повторно, викрав майно що належало ОСОБА_12 , а саме: жіночу сумку, вартістю 195,50 гривень, в якій знаходились гаманець, вартістю 85 гривень, флеш карта USB 2.0 SANDISK 8GB, вартістю 60 гривень, паспорт громадянина України, реєстраційний номер обліку картки платника податків, довідка № 173 та гроші у сумі 45 гривен, а всього на загальну суму 385,5 гривень. А також викрав майно, що належало ОСОБА_13 , а саме: сумку, вартістю 198 гривень, в якій знаходився гаманець, паспорт громадянина України, реєстраційний номер обліку картки платника податків, валютна картка «ПриватБанк», зарплатна картка «ПриватБанк», зарплатна картка « ОСОБА_14 » які для потерпілої матеріальної цінності не представляють та з викраденим з місця події зник.

22.10.2014 року близько 10 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна зайшов, до приміщення дитячого садка «Дюймовочка», розташованого по вул. Комсомольській, 39 м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, де шляхом вільного доступу з шафи розташованій у коридорі таємно, повторно, викрав сумку вартістю 225 гривень що належала ОСОБА_15 , у якій знаходився гаманець вартістю 28 гривень, гроші у сумі 200 гривень, а також ідентифікаційний код та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_15 і з викраденим з місця події зник, заподіявши шкоду на загальну суму 453 гривні.

05.11.2014 року близько 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна зайшов, до приміщення «Центру позашкільної допомоги», що розташоване по пл. Леніна 3 м. Новомосковська Дніпропетровської області, де шляхом вільного доступу проник у кабінет заступника директора ОСОБА_16 , звідки таємно, повторно, викрав поліетиленовий пакет, в якому знаходився планшет марки «OndaV972», вартістю 1914 гривень, у чохлі, який для потерпілої матеріальної цінності не представляють та з викраденим з місця події зник, заподіявши шкоду на загальну суму 1914 гривні.

Не погоджуючись з вироком обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, які виразились у порушені визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, а кримінальне провадження відносно нього направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи стосовно нього, допустив порушення, в наслідок яких він був позбавлений можливості довести свою невинуватість по епізоду викрадення майна, що належало ОСОБА_8 , те не перевірив його альбі. Вину у скоєнні даного кримінального правопорушення він не визнав. Не зважаючи на це суд першої інстанції не викликав та не допитав жодного свідка, та не дослідив інші докази. Наголошує, що визнав себе винним лише під час судових дебатах внаслідок морального та фізичного впливу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, думку обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд перевіряє судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог кримінально процесуального законодавства не дотримався.

Оскаржуваний вирок є не обґрунтований та не вмотивований, оскільки в ньому, всупереч вимог ст. 370 та ст. 374 ч. 3 КПК України, не зазначено в чому фактично обвинувачений визнав себе винним. Суд першої інстанції обмежився лише вказівкою про те, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в інкримінованих йому злочинах, при цьому відсутні показання обвинуваченого в частині фактичних обставин справи, часу, місця, способу скоєних кримінальних правопорушень, кількості викраденого майна та інші обставини вчинення кожного правопорушення.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, що не відповідає фактичним обставинам справи. Так прослуховуванням носія інформації, на якому зафіксовані за допомогою технічного засобу процесуальні дії, встановлено, що обвинувачений не визнав себе винним у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень по епізодам крадіжок від 29.09.2014 року, 22.10.2014 року та 05.11.2014 року тобто визнав себе винним частково у загальному обсязі обвинувачення. Вказані обставини судом першої інстанції були проігноровані.

Так, стаття 349 КПК України має чотири частини, якими передбачено різний порядок розгляду справ, тому суд першої інстанції повинен був конкретно вказати, відповідно до якої частини розглядається справа.

Прийнявши рішення про розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України, суд першої інстанції вищевказаних вимог не дотримався. В той же час прийняв рішення дослідити докази частково - в частині наявних письмових доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що також суперечить вимогам вищевказаної норми кримінального процесуального закону.

При цьому суд не з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_7 зміст тих обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумніві у добровільності його позиції, а також не роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, що підтверджується журналом судового засідання та даними носія технічної фіксації судового розгляду. Більш того, як вбачається з технічного запису, в порушення вимог ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 фактично не надавав показання щодо кримінального провадження. В ході допиту обвинуваченого головуючий вів процес та фактично сам відповідав на поставлені ним запитання.

Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ст. 20 КПК України обвинувачений, має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення.

Отже, прийнявши рішення про недоцільність дослідження доказів, без виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які були надані прокурором, та провів судове слідство без виклику потерпілих та свідків, вважаючи що обвинуваченим визнана вина. Таким чином, обвинувачений безпідставно був обмежений в дослідженні доказів щодо фактичних обставин вчинення кожного з інкримінованих йому кримінального правопорушення.

У зв`язку з чим, на думку колегії суддів, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначені обставини свідчать про порушення принципу безпосередності дослідження доказів, права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п. п. 10, 13, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

В п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційні права громадян на забезпечення права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших держаних органах.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. cт. 20, 24 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2,4,7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Враховуючи те, що судом порушено вимоги кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції тим самим порушив право обвинуваченого на захист, не роз`яснивши йому наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України або не дослідивши докази в повному обсязі.

Зазначені порушення кримінального процесуального закону призвели до істотного обмеження процесуальних прав обвинуваченого, у тому числі права на захист.

Враховуючи вищевикладене та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407; 409, 412 КПК України,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий судовий розгляд в тому ж суді, в іншому складі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити у вигляді тримання під вартою до 12 березня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4