25 листопада 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
02.05.2015 приблизно о 02 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 18 по вулиці Лермонтова у м. Запоріжжі, будучі зупиненим співробітниками ДАЇ інспекторами ДПС ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які на той час перебували на службі на службовому автомобілі з спеціальними знаками та форменому одягу, під час спілкування з останніми, діючи умисно, маючи на меті спричинення тілесних ушкодження працівнику міліції під час виконання останнім своїх службових обов`язків, наніс удар рукою в обличчя працівника міліції ОСОБА_4 , чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, пояснив, що 02.05.2015 приблизно о 02 годині 40 хвилин він перебував біля будинку № 18 по вулиці Лермонтова у м. Запоріжжя, де його зупинили співробітники ДАЇ. Під час спілкування з ними виник конфлікт, внаслідок чого він наніс удар рукою в обличчя потерпілого. Просив його суворо не карати.
Потерпілий у судовому засіданні пояснив суду, що 02.05.2015 приблизно о 02:40 год. він ніс службу з напарником ОСОБА_7 на службовому автомобілі. Побачивши, що по вул. Лермонтова біг ОСОБА_5 , за яким бігли інші особи та кричали йому зупинитися, вони вирішили зупинити його. Біля будинку № 18 по вул. Лермонтова вони його зупинили, але він вів себе зухвало, грубо виражався, та наніс йому удар рукою в область обличчя, чим спричинив йому синець, що є легким тілесним ушкодженням. Просив обрати ОСОБА_5 покарання на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням даних про особу обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до злочину середньої тяжкості, спричинених наслідків тяжких наслідків не настало, матеріальна шкода не заподіяна, у зв`язку із чим цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. За сімейним станом ОСОБА_5 не одружений, не має на утриманні непрацездатних осіб, проживає з батьками.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, негативного ставлення до скоєного, враховуючи думку прокурора та потерпілого, суд доходить висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого та для попередження скоєння інших злочинів є покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді домашнього арешту слід залишити до набрання вироком суду законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту залишити до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1