Справа № 605/202/16-к
ВИРОК
Іменем України
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014) за таких обставин.
ОСОБА_4 , обіймаючи посаду завідувача Підгаєцького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, виходячи із завдань і повноважень, покладених на Державну міграційну службу України , грубо порушив обмеження, передбачені ст.ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року.
16 лютого 2016 року до завідувача Підгаєцького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_6 з тим, щоб він посприяв йому в позачерговому оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який вирішив використати дану ситуацію у своїх особистих інтересах з метою власного збагачення. При цьому, в ході вказаної розмови, яка відбуваласяв приміщенні Підгаєцький районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за місця роботи, у службовому кабінеті, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , останній запевнив ОСОБА_6 , що за прийняття рішення службовими особамиодного із секторів Управління Державної міграційної служби України Тернопільській області необхідно надати грошові кошти в розмірі 2000 грн., він вплине на службових осіб вказаного сектору, які уповноважені на виконання функцій держави, при прийнятті ними рішення щодо позачерговогооформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. ОСОБА_6 , на що останній погодився.
Після цього, 17.02.2016 року об 15-10 год., ОСОБА_4 під час чергової зустрічі з ОСОБА_6 , яка мала місце за місцем його роботи, знову пообіцяв ОСОБА_6 за надання йому грошових коштів у розмірі 2000 гривень,здійснити сприяння у вирішенні питання щодо позачергового оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тим самим вчинив обіцянку здійснити, вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Далі 19 лютого 2016 року, приблизно 14 -30 годин, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем роботи, у службовому кабінеті № 17 в Підгаєцькому районному секторі Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, діючи умисно, з метою одержання від ОСОБА_6 неправомірні вигоди за вплив на службових осіб , уточнив у ОСОБА_6 стосовно наявності необхідних коштів, після цього вказав на необхідність йому зясувати ще деякі питання пов`язані з позачерговим оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, для ОСОБА_6 та повідомив що передзвонить.
У подальшому, того ж дня 19.09.2016 р. об 15-20год. ОСОБА_4 , доводячи до кінця свій злочиний намір, який полягав у його протиправному збагаченні, діючи умисно та корисливою метою, в приміщенні службового кабінету № 17 за адресою: АДРЕСА_2 одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 2000 грн., за здійснення впливу на службових осібодного із секторів Управління Державної міграційної служби України Тернопільській області на прийняття рішення щодо позачергового оформлення та видачі ОСОБА_7 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, після чого був викритий працівниками СБУ.
Таким чином, ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави
На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст.472,473, ч.4 ст.474 КПК України.
Зі змісту вказаної угоди вбачається, що прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин ra правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.369-2 КК України .Підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою вину в скоєнні інкримінованого йому діяння та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у цьому діянні під час судового провадження .
Підозрюваний ОСОБА_4 дав свою згоду на призначення цього покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України йому зрозумілі.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні пояснив, що вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив затвердити угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 -2 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 року), що відповідає вимогам закону і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України(в редакції Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 року), який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому, обвинувачений розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди за ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України(в редакції Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 року) та надав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та просив суд угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене сторонами угоди покарання.
Захисник ОСОБА_5 підтримав думку обвинуваченогопросить затвердити вказану угоду про визнання винуватості від 31.03.2016 р. та призначити ОСОБА_4 узгоджену в ній міру покарання..
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості від 31.03.2016 року є добровільним.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3ст.314 КПК України має право затвердити угоду.
Ч.1 ст.475 КПК України передбачено, що якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, передбачений ч.2 ст.369-2 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та у вчиненні якого він беззастережно визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише державним, суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.
При укладенні угоди від 31 березня 2016 року про визнання винуватості прокурором враховані обставини, передбачені ст.470 КПК України, а умови вказаної угоди укладеної міжвійськовим прокурором Тернопільського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і його захисником ОСОБА_5 відповідають вимогам ст.472 КПК України
Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено
Суд переконався, що укладення угоди прокурором та обвинуваченим і захисником є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і обвинувачений має можливість виконати взяті на себе за цією угодою зобов`язання.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України , а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості. Підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні. не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 369-2 КК України є вірною, так як обвинувачений одержав неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення, особами уповноваженими на виконання функцій держави. І не підлягає іншій кваліфікації, в тому числі за більш тяжке кримінальне правопорушення, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення цієї угоди про визнання винуватості.
Узгоджена міра покарання відповідає санкції ч. 2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13.05.2014 ) та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, вид покарання, у виді штрафу є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого
Ураховуючи вищенаведене, суд вважає доведеним,винність обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 369-2 КК України ,його вина ніким не оспорюється, а тому за вчинений злочин він підлягає покаранню, яке узгоджене прокурором та обвинуваченим в угоді про визнання винуватості від 31.03.2016 року .Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 31 березня 2016 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисником ОСОБА_5 про визнання винуватості судом, та на підставі угоди повинен бути ухвалений вирок. ОСОБА_4 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України і призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Спеціальна конфіскація в частині 2000 гривень не застосовується, у зв`язку з тим, що вказані кошти були предметом злочину, і відповідно до ст. 96-2 КК України підлягають поверненню власнику Управління СБ України в Тернопільській області.
У кримінальному провадженні матеріальної шкоди правопорушенням не завдано, цивільного позову не заявлялося.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314. 369. 370, 372 ,373., 374. 376, 394, 472, 474, 475 КПК України суд. -
УХВАЛИВ:
Скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2016 року про накладення арешту на майно,щодо грошових кошти в сумі 2000 ( дві тисячі) гривень ( 2 купюр номіналом по 500 гривень серійний номер : СЖ9016537 та СЖ 9016536; пять купюр номіналом по 200 грн. серійний номер ПЗ 9680364; ЕЩ 1687621, КМ 8496472, ЕФ 0557999, ЄЧ 3639884) , які були речовими доказами у кримінальному провадженні та арешт скасувати.
Грошові кошти в сумі 2000 ( дві тисячі ) гривень ( 2 купюр номіналом по 500 гривень серійний номер 6СЖ9016537 та СЖ 9016536; пять купюр номіналом по 200 грн. серійний номер ПЗ 9680364; ЕЩ 1687621, КМ 8496472, ЕФ 0557999, ЄЧ 3639884) , які були предметом злочину - повернути Управління СБ України в Тернопільській області.
Речові докази у кримінальному провадженні: марлевий тампон, за допомогою якого проводилися змиви з долоні та пальців правої руки ОСОБА_4 ; марлевий бинт за допомогою якого проводилися змиви з долоні та пальців лівої руки ОСОБА_4 ; контрольний взірець марлевого бинта, предметне скло із зразком хімічної речовини «Промінь-1», аркуш А4 зі зразком люмінесцентного фломастеру,які зберігаються в камері зберігання речових доказів Військової прокуратури Тернопільського гарнізону -знищити.
Заходи забезпечення кримінального провадження обрані ОСОБА_4 у відсторонення від посади ( відповідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2016 р. ) скасувати.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту, який обраний відповідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2016 рокуу даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 а - скасувати
Стягнути з ОСОБА_4 а на користь держави 1055,52 грн. процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судово- хімічної експертизи №2-104/16 від 22.03.2016р., вартість проведення якої становить 1055,52 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 а на користь держави 550,20 грн. процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової технічної експертизи документів № 1.1-100/16 від 23.03.2016р., вартість проведення якої становить 550,20 грн.
Вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо гаку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок якшо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий: підпис ОСОБА_1