Ухвала
іменем україни
01 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Вільнянськ, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком місцевого суду залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 виправдано у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК.
У касаційній скарзі прокурор просить зазначені судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що розгляд кримінального провадження відбувся без повного, всебічного та неупередженого дослідження доказів, яким не було надано належної оцінки. Стверджує, що стороною обвинувачення представлено достатньо доказів на підтвердження приналежності спірних земельних ділянок до державного лісового фонду, які знаходяться у постійному користуванні ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» і знаходяться поза межами населеного пункту. Зазначає, що перевірка правильності виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, відповідність її чинному законодавству та достовірність внесених у неї відомостей була віднесена до посадових обов`язків ОСОБА_5 , тому саме через їх неналежне виконання останньою було допущено незаконне вибуття із державної власності земельних ділянок державного лісового фонду.
На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від виправданої ОСОБА_5 , в якому вона стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів і просить залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувалась у тому, що вона, працюючи на посаді начальника Вільнянського районного відділу земельних ресурсів тобто, будучи службовою особою, у період з 20 грудня 2006 року по 06 лютого 2009 року неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевіривши наявність розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також не перевіривши, що земельні ділянки належать до земель державного лісового фонду в особі ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», без письмової згоди вказаного підприємства на вилучення земельних ділянок, без припинення права постійного користування ними та зміни цільового призначення, погодила технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, межі яких раніше в натурі не визначалися. В результаті цього були видані акти на право власності на земельні ділянки розташовані у Вільнянському районі Запорізької області поза межами населеного пункту с. Круглик, які перебувають у користуванні ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» та відносяться до земель державної власності, чим було спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом правам на загальну суму 411 186 грн, що більш ніж в двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Зокрема за погодженою ОСОБА_5 технічною документацією право власності на земельні ділянки були отримані громадянами: ОСОБА_8 площею 0,1020 га; ОСОБА_9 площею 0,1020 га; ОСОБА_10 площею 0,1019 га; ОСОБА_11 площею 0,1019 га; ОСОБА_12 площею 0,1019 га; ОСОБА_13 площею 0,1019 га; ОСОБА_14 площею 0,2500 га; ОСОБА_15 площею 0,2500 га; ОСОБА_16 площею 0,2500 га та 2 земельні ділянки площею по 0,2500 га ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .
Виправдовуючи ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що органом досудового слідства не здобуто та не надано жодних переконливих доказів, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 367 КК вчинений саме ОСОБА_5 , а оцінка наявних доказів не позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності участі останньої у вчиненні саме цього кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який касаційну скаргу підтримав частково та просив призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, думку захисника ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.
Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені докладні мотиви прийнятого рішення, а в разі залишення апеляції без задоволення - підстави, через які її визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор в апеляційній скарзі просив скасувати вирок щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого не було застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав до застосування. Зокрема вказував на те, що за наявності суперечливих доказів, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, а висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.
На обґрунтування своєї думки прокурор наводив докази на підтвердження приналежності спірних земельних ділянок до державного лісового фонду, права постійного їх користування ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», а також посилався на документи якими встановлюються межі сільських населених пунктів Вільнянського району Запорізької області та наводив детальний аналіз вчинюваних ОСОБА_5 дій з огляду на законодавство в сфері земельних правовідносин та з урахуванням посадових інструкцій відповідно до займаною нею посади. Крім того прокурор зазначав про суперечливість висновків суду щодо наданих стороною обвинувачення доказів, які водночас містять дані про порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок та фіксування місця їх розташування, але безпідставно не були прийняті судом в якості доказів вини ОСОБА_5 . Вказував на порушення судом першої інстанції вимог статей 7, 23 КПК.
Залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції, усупереч вимогам ст. 419 КПК, не навів переконливих мотивів на спростування цих доводів, формально перерахував докази, які місцевий суд визнав неналежними, не давши власної оцінки всім доказам сторони обвинувачення з точки зору їх достатності, належності та допустимості, а також не навів докладних мотивів свого рішення і не зазначив підстави, через які визнав необґрунтованою апеляційну скаргу.
За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції є необґрунтованою і не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Виходячи з наведеного, у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі ч. 1 ст. 436 КПК, ухвала суду апеляційної інстанції в даному кримінальному провадженні підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати вищевикладене, розглянути кримінальне провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону та ухвалити обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3