Справа № 200/4458/16-к
Провадження № 1-кс/200/2692/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпропетровську клопотання ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» про скасування арешту з майна, -
ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» звернулось до суду із клопотанням, у якому прохає скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2016 року.
Доводи прокурора щодо вивезення заставного майна не гуртуються на доказах, оскільки трансформаторна підстанція демонтована її власником енергопостачальною компанією, а не товариством, усе інше майно залишається на місці, умови договору застави заставодавцем не порушені.
Прокурором в клопотанні не було зазначено конкретного переліку рухомого майна, що належить арештувати, що відповідно до ч. 3 ст. 172 Кримінального кодексу України є підставою для повернення такого клопотання прокурору судом. Прокурор визначив перелік тільки нерухомого майна. Прокурором взагалі не були додані до клопотання договори застави рухомого майна, на які послався суд в своєму рішенні.
Відповідно до ст.41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Частина 5 ст.19 ГК України забороняє незаконне втручання та вчинення перепон господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю і нагляду.
В даному випадку вимагаючи від суду накласти заборону/арешт на все майно підприємства-власника майна без визначення його переліку, без визначення яким чином конкретне майно має забезпечити цілі кримінального провадження, прокурор спонукає суд грубо втрутитись в господарську діяльність підприємства у не правовий спосіб.
Підстав порушувати кримінальне провадження у прокурора або слідчого взагалі не було, оскільки як вбачається із самого тексту ухвали суду правовідносини, які склались між ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» та АТ «Укрексімбанк» врегульовані кредитним договором № 151111К 29 та договором іпотеки № 1S1313Z86 від 04.10.13р. та договорами застави, які вказані в ухвалі слідчого судді та відповідно які передбачають врегулювання правовідносин між сторонами цивільним і господарським судочинством.
В даному випадку наявність боргу ПрАТ «ІнтерМікро Дельта Інк» перед АТ «Укрексімбанк» в розмірі 92 737 867,72грн. станом на 19.11.15р. вказує лише на те, що Банк надавав певні грошові кошти підприємству під проценти на підставі кредитного договору (тобто законно), що завжди відбувається при укладенні кредитного договору. Проте, сама по собі наявність боргу, на який посилається слідчий/прокурор не має ознак будь-якого злочину, оскільки при укладенні кредитного договору та при його виконанні сторони укладали двосторонні угоди, якими вказані кредитні кошти по-перше: отримувались на законних підставах, а по-друге: забезпечувались заставою та іпотекою.
Чинний КК України не передбачає будь-якої кримінальної відповідальності власника заставленого майна, або майна, переданого в іпотеку, що стосується будь-якого погіршення його стану (що в даному випадку ще і не відповідає дійсності), а саме «зменшення балансової вартості», як на те наполягає прокурор. Закон також не передбачає у кримінальному провадженні застосування кримінально-правових процедур щодо юридичної особи, у якої балансова вартість його майна може зменшуватись. Навпаки, ПК України передбачено, що будь-яке рухоме та нерухоме майно підприємства з часом зменшує свою балансову вартість.
Після укладення договору застави нотаріусом було накладено заборону на відчуження без згоди Банку нерухомого майна, яка наразі діє і не скасована. Отже, на сьогоднішній день предмет іпотеки, нерухоме майно, не може бути передано-будь якій іншій особі без згоди банку, отже захищено належною юридичною процедурою, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру заборон. Тобто, слідчий суддя наклав арешт, підстав накладення якого не було в силу зареєстрованого та укладеного договору іпотеки, та договорів застави, на які маються посилання в ухвалі слідчого судді, що є неприпустимим, та порушенням принципу розумності і співмірності втручання у право власності, визначене практикою ЄСПЛ.
Як вбачається з клопотання прокурора, в якості підстав для арешту майна, що належить ПрАТ «ІнтерМікро дельта, Інк» зазначено, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки вказане майно перебуває в іпотечному зобов`язані у фінансової установи. Предметом злочину є будь-які речі матеріального світу, з певними властивостями, з якими закон про кримінальну відповідальність пов`язує наявність у діях особи ознак конкретного складу злочину. Відповідно до ч. 5 ст. 191 КК України предметом даного злочину є чуже майно, тобто майно, яке знаходиться в чужій для винного власності та яким він заволодів, або привласнив або розтратив.
В своєму клопотанні прокурор зазначає, що під час кримінального провадження було встановлено, що посадові особи ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» привласнили кошти АТ «Укрексімбанк». Таким чином, в даному випадку предметом кримінального правопорушення є кредитні грошові кошти, які АТ «Укрексімбанк» передало ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк». Відтак, належне ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» рухоме та нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не є предметом кримінального правопорушення, за ознаками якого ведеться досудове слідство.
Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Проте, прокурором у клопотанні жодним чином не зазначалось та не доведено, що належне ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» рухоме та нерухоме майно було знаряддям привласнення в АТ «Укрексімбанк» грошових коштів, не зазначено, які сліди вказане майно може містити на собі.
ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» не може бути цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні в розумінні ст. 62 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачена матеріальна відповідальність юридичної особи за вчинення його посадовими особами злочину, передбаченого ст. 191 КК України.
Крім того, прокурором не надано доказів пред`явлення підозри посадовим особам ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк», а тому відповідно на даний час в межах даного кримінального провадження цивільний позов не пред`являвся, відповідно і правові підстави для накладення арешту на майно підприємства з метою забезпечення цивільного позову, на даний час відсутні.
До того ж, треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Разом з тим, жодних доказів того, що ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» відповідає вищевказаним ознакам прокурором не надано.
З урахуванням наведеного слід зазначити, що в даному випадку відсутні визначені ч. 3 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України підстави для накладення арешту на майно ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк».
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2015р. арешт на майно взагалі не накладався, оскільки накладалась лише заборона на розпорядження майном, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Б.Кротова, 24., тому в даному випадку не існує об`єктивної сторони злочину у формі розтрати, відчуженні, приховуванні, підміні, пошкодженні, знищенні майна або інші незаконні дій з майном, на яке накладено арешт.
У випадку, якщо Банк вважає, що його права Іпотекодержателя порушуються Іпотекодавцем, Банк на підставі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Банк не обмежений а не позбавлений права звернутись до суду на захист свого порушеного цивільного права та захисти його в межах господарського судочинства, яким передбачено вжиття запобіжних заходів та заходів забезпечення позову, у тому числі шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом спору.
У грудні 2015 року АТ «Укрексімбанк» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ПрАТ «ІнтерМікро дельта, Інк» заборгованості за кредитним договором № 151111К29 від 30.11.2011р. ( справа № 908/6126/15). В межах даної справи Банк звертався з клопотанням про накладення арешту на майно підприємства, але ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.01.2016р. Банку було відмовлено в задоволенні клопотання за його необґрунтованістю. Крім того, ухвалою господарського суду Запорізької області від 05 січня 2016 року порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк». В межах справи про банкрутство АТ «Укрексімбанк» заявило кредиторські вимоги до ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» на суму 951 млн.грн.
При цьому, відповідно до ст. 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарський суд за клопотанням кредиторів може заборонити боржнику укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори), а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.
Таким чином, на даний час, АТ «Укрексімбанк» як кредитор ПрАТ «ІнтерМікро Дельта Інк» має можливість самостійно вживати заходів спрямованих на захист своїх грошових прав та інтересів, шляхом звернення до господарського суду Запорізької області з відповідним клопотанням, яке буде розглядатись повноважним судом з дотриманням принципу рівності та змагальності сторін.
Проте на даний час жодних таких клопотань Банком до суду не заявлено, крім того Банк не є заявником і межах даного кримінального провадження та не є цивільним позивачем за даним кримінальним провадженням.
Обраний прокурором спосіб забезпечення кримінального провадження у даному випадку є найбільш обтяжливим та не може бути застосований судом відповідно до приписів ч. 4 ст. 173 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки перешкоджає законній господарській діяльності підприємства у неправовий спосіб.
В судовому засіданні представник ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення клопотання, просив у ньому відмовити.
Розглянувши клопотання доходжу наступного висновку.
Встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування за фактом привласнення посадовими особами ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» коштів ПАТ «Укрексімбанк» за ч.5 ст.191 КК України, за фактом доведення посадовими особами ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» вказаного товариства до банкрутства, за ст..219 КК України, за фактом незаконного відчуження, знищення обтяженого ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2015 року майна посадовими особами ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» за ч.1 ст.388 КК України.
Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 Кримінального-процесуального кодексу України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.
При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 170 КПК України).
Таким чином, можливість накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України, закон не пов`язує з наявністю в кримінальному провадженні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями, а також спеціальної мети - забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна.
В судовому засіданні встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, санкцією ч.5 ст.191 КК України передбачено конфіскацію майна підозрюваного, а не майна товариства, санкцією ст.219 ст. ч.1 ст.388 КК України конфіскації майна не передбачено.
В обґрунтування ухвали від 04.03.2016 року слідчим суддею зазначено, що рухоме та нерухоме майно ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, інк» перебуває у заставі та іпотечному зобов`язанні перед фінансовою установою, внаслідок проведення дій щодо демонтажу обладнання та виробничих потужностей втрачає свою балансову вартість, у зв`язку з чим виникають ризики щодо збільшення матеріальної шкоди, завданої фінансовій установі. Слідчим суддею зазначено, що майно, на яке накладається арешт, відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.167 КПК України, у зв`язку з чим, з метою недопущення втрати майна, його знищення та пошкодження, клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Тобто, майно, яке обтяжене арештом за ухвалою суду від 04.03.2016 року, перебуває у заставі та іпотеці на користь кредитора - ПАТ «Укрексімбанк», і не може бути відчужено до виконання грошового зобов`язання перед ПАТ «Укрексімбанк».
Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.
За приписами ч.7 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарський суд за заявою розпорядника майна скасовує арешти з майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження його майном у разі, якщо такі арешти чи обмеження перешкоджають господарській діяльності боржника та відновленню його платоспроможності.
Разом з цим, відомості про визнання приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта, Інк» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури відсутні, однак ПАТ «Укрексімбанк» заявлено грошові вимоги до боржника у порядку визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Відповідно до ч.1,2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи, що обтяжене майно не є предметом злочину та не набуто у результаті вчинення злочину, не є речовим доказом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, рішення суду з приводу звернення стягнення на майно не приймалось та факт неповного задоволення вимог кредитора ПАТ «Укрексімбанк» відповідно не віднайшов свого підтвердження, отже підозра ґрунтується на припущенні, а заподіяння шкоди не доведено, кредитний договір та забезпечувальні правочини недійсними чи нікчемними не визнані, строк їх виконання не сплив, а записи про обтяження майна іпотекою та заставою не скасовані, отже ризиків його відчуження не встановлено, клопотання ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» слід визнати обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.174 КПК України, -
Клопотання ПрАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» про скасування арешту з майна задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1