АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/533/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №642/6283/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

виправданого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Ленінського району м.Харкова на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 , виправданого за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Харкова, українець, громадянин

України, холостий, з середньою освітою, не

працюючий, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , -

виправданий за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Вироком встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 27 березня 2015 року близько 12 години 15 хвилин, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, знаходячись по АДРЕСА_2 , вступив з невстановленою особою в змову, яка стала в стороні спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб повідомити про появу сторонніх осіб.

ОСОБА_8 , близько 12 години 20 хвилин, підійшов до вікна будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевого предмету відчинив вікно, яке знаходилось на провітрюванні, та побачивши ОСОБА_10 зрозумів, що був поміченим, став тікати, тим самим не довівши свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , виправданого ОСОБА_8 , показанням потерпілої ОСОБА_10 , письмовим доказам, наданим прокурором, які визнанні судом неналежними та недопустимими. Крім того, апелянт вказує на порушення вимог ст.374 КПК України, не конкретизуючи в чому саме це виразилося.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених підстав, виправданого і його захисника, які вважали, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, ґрунтуються на доказах, які були належним чином досліджені під час судового розгляду, і їм дана оцінка відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається із апеляційної скарги, клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, прокурором не заявлялося, а тому не має процесуальних підстав для іншої оцінки доказів, ніж тої, яку дав суд першої інстанції.

Із вироку суду вбачається, що судом перевірялося доведеність обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 здійснив замах, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаний з проникненням до житла, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При цьому суд виходив з наступного.

ОСОБА_8 , на досудовому розслідуванні і в суді послідовно пояснював, що 27 березня 2015 року, близько 12 години, йшов по вул.Полтавський Шлях в напрямку ресторану «Шашличний двір». Проходячи по вул.Скорохода у м.Харкові був затриманий незнайомими йому особами, а потім доставлений до Ленінського райвідділу міліції, де його протримали більш ніж 5 годин та співробітники міліції проводили з ним бесіди. Ніякої крадіжки не мав наміру вчиняти. До вікна потерпілої не підходив та металевим предметом вікно не пошкоджував. На момент затримання слухав музику через навушники. Вважає, що потерпіла його оговорює.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 встановлено, що 27 березня 2015 року, близько 12 години 15-30 хвилин, вона через вікно побачила, що напроти її вікон стоять двоє незнайомих людей і вона зрозуміла, що ці люди стоять і слідкують за її квартирою. Вона сфотографувала цих людей. Через деякий час один із них, підійшов з металевим предметом до вікна та намагався відкрити вікно, але побачивши її через вікно відійшов від вікна та став тікати. Вона вийшла на вулицю, стала кричати і люди на вулиці затримали особу, як з`ясувалося в подальшому, це був ОСОБА_8 .

Однак, із пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 вбачається, що він за попередньою змовою групою осіб, 27 березня 2015 року, близько 12 години 30 хвилин, підійшов до вікна будинку АДРЕСА_2 та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевого предмету, відчинив вікно, яке знаходилось на провітрюванні в вищевказаний будинок.

Згідно протоколів пред`явлення для впізнання від 27 березня 2015 року та протоколу слідчого експерименту від 10 травня 2015 року, потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 як чоловіка, який 27 березня 2015 року намагався проникнути через вікно до її домоволодіння та з підвіконня відкрито заволодів її сережками. Визнала вона його за рисами обличчя, статурою та одягом. В процесі проведення слідчої дії - впізнання особи потерпіла стверджувала, що ОСОБА_8 здійснив проникнення до квартири та викрав золоті сережки (а.с.99-104), але орган досудового слідства не знайшов підтвердження цим показанням потерпілої, про що свідчить обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 .

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 27 березня 2015 року, на момент огляду вікна, розташованого в будинку АДРЕСА_2 , ліва сторона відчиняється і знаходиться в стані провітрювання. На частині вікна, що не відчиняється, на відстані 10 см. з нижнього краю мається скол пластику, будь-яких інших пошкоджень не встановлено. Додатком до протоколу (фото таблицею) встановлено, що сліди віджиму (контактування металевого предмету з пластиком) не відображено. Частина вікна, яка відкривається, не має пошкоджень взагалі (а.с.86-89), що ставить під сумнів показання потерпілою щодо того, що до її квартири було проникнення шляхом віджиму вікна ломом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що від дії металевого предмету було пошкоджено вікно, оскільки будь-які ушкодження вікна крім створи, яка не відкривається, не встановлені.

Згідно протоколу огляду місця події від 27 березня 2015 року, біля будинку АДРЕСА_3 біля сміттєвих баків знайдена залізна «фомка» (короткий лом) темно коричневого кольору (а.с.90-92).

Крім того, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 вбачається, що 27 березня 2015 року, близько 13 години, по вул.Скорохода у м.Харкові вони бачили факт затримання ОСОБА_8 , але за які дії його було затримано не відомо. Свідки підтверджують факт затримання ОСОБА_8 , який ніким не оспорюється, щодо обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину вони пояснити нічого не змогли.

Стороною обвинувачення не доведено, яким чином вилучений біля будинку АДРЕСА_3 металевий предмет, може відноситись до інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке вчинено за версією обвинувачення біля дому №102.

На досудовому розслідуванні не були проведені експерті дослідження та зроблені за їх результатами висновки, які б могли підтвердити чи спростувати, що саме цим металевим предметом намагались відкрити вікно, або що саме цей металевий предмет міг знаходитись в руках ОСОБА_8 .

Як вбачається із протоколу огляду предметів від 10 травня 2015 року, проведений огляд п`яти фотознімків, наданих потерпілою ОСОБА_10 , які були зроблені нею 27 березня 2015 року з вікна домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , і зі слів якої на фотознімках міститься знімок ОСОБА_8 , однак не встановлено слідчим шляхом, які саме особи зображені на цих фотографіях (а.с.94-97), і чи є серед них ОСОБА_8 , який заперечує, що на фото зображений він.

Крім того, стороною обвинувачення цей доказ було зібрано в порушення вимог ч.2 ст.93 КПК України.

Враховуючи наведені суперечності, суд першої інстанції, даючи оцінку показанням потерпілої ОСОБА_10 , протоколу пред`явлення для впізнання від 27 березня 2015 року, протоколу слідчого експерименту від 10 травня 2015 року, критично поставився до зазначених доказів, визнаних неналежними, з чим погоджується і колегія суддів.

Обвинувачення не може бути обґрунтоване тільки суперечливими показаннями потерпілої, які не узгоджуються з іншими об`єктивними доказами.

Так, показання потерпілої про проникнення до приміщення шляхом віджиму вікна металевим предметом не узгоджуються з даними отриманими під час огляду місця події.

Її ж показання про начебто заволодіння ОСОБА_8 сергами теж підтвердження не знайшло.

Що ж стосується фотознімків наданих потерпілою, то слідчий не виконав обов`язку про ідентифікацію осіб, зазначених на них.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, а тому ОСОБА_8 обґрунтовано, за змістом вироку, виправданий на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Відсутність посилання на цю норму у вироку може бути розцінено як порушення права обвинуваченого на захист, але, відповідно до положень ч.3 ст.409 КПК України, апеляційний суд не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону при ухваленні вироку спростовуються матеріалами справи та є безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: