Справа № 700/377/16-к
Провадження № 1-кп/700/50/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 р. Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка справу про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шубині Стави Лисянського району та жителя АДРЕСА_1 , українця, гр.. України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має неповнолітню доньку, військове звання солдат, до призову працював водієм ПРАД НВФ «Урожай», раніше не судимого, обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України

встановив:

ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової частини-польова пошта В НОМЕР_1 у військовому званні солдат, будучи призваним на військову службу під час мобілізації згідно з указом Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1240-VІІ від 06.05.2014 року, 07.02.2015 року в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст..ст.11,16,49,216 статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХIVвід 24.03.1999 р. та ст..ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХIV від 24.03.199 р. після закінчення відпустки до базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 не з`явився, хоча об`єктивно повинен був та міг це зробити, та у період з 07.02.2015 р. по 04.03.2015 р., з 14.03.2015 р. по 21.04.2016 р., тобто понад один місяць перебував за межами частини у АДРЕСА_1 , офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 22.04.2016 р., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе та вчинений злочин.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину визнав повністю і пояснив, що дійсно скоїв злочини при обставинах і з наслідками, вказаними в обвинувальному акті. Він дійсно після закінчення відпустки до базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 не з`явився, хоча повинен був та міг це зробити, та у період з 07.02.2015 р. по 04.03.2015 р., з 14.03.2015 р. по 21.04.2016 р., тобто понад один місяць перебував за межами частини у АДРЕСА_1 , офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд. Поштовхом до скоєння злочину стало погіршення стану здоров`я. На даний час усвідомив скоєне, жалкує, що поступив необдумано і запевняє, що подібного більше не повториться.

Крім визнання вини самим підсудним, винність його в скоєнні злочину доведена зібраними в ході досудового слідства та перевіреними в ході судового засідання, в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, доказами.

Дії підсудного ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем, тривалістю понад один місяць.

Обираючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, який позитивно характеризуються за місцем проживання, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд в діях ОСОБА_5 не вбачає.

Як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує підсудному, що вину свою у вчиненні злочину визнав повністю, розкаявся в скоєному, в ході досудового слідства та в судовому засіданні давав послідовні, правдиві покази, чим активно сприяв розкриттю злочину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на утриманні має малолітню доньку, шкода злочином не завдана, тяжких наслідків не настало.

Беручи до уваги наведені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного ОСОБА_5 , суд приходить до переконання про можливість призначення підсудному покарання у вигляді позбавлення волі, але в умовах звільнення від відбування покарання з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Цивільні позови по справі не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п.2,4 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:
-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
-періодично з`являтись для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Вирок може бути оскаржений сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча -