АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1853/16-к Номер провадження 11-кп/786/590/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, засудженому 24 квітня 2013 року Київського районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки поведінка засудженого і його ставлення до праці не є сумлінними, оскільки останній дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня під контролем працівників адміністрації, працевлаштований, але норми виробітку виконує також під контролем.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому апелянт зазначає, що суд у оскаржуваному ним судовому рішенні зазначив про те, що він ОСОБА_7 дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, працевлаштований, виконує норми виробітку і саме це свідчить про сумлінну його поведінку й ставлення до праці.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження і матеріали особової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Так, ОСОБА_7 засуджений 24 квітня 2013 року Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі, тобто за вчинення тяжкого злочину (а.м. о. с. 21-24).
26.01.2016 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання, призначеного останньому вироком Київського районного суду м. Полтава від 24 квітня 2013 року, строк попереднього ув`язнення, з 24.12.2012 по 27.06.2013 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.м. о.с. 42).
Початок строку покарання ОСОБА_7 22.12.2012, кінець строку покарання 22.12.2017 (а.м. к. 9).
У Кременчуцькій виправній колонії УДПтС в Полтавській області № 69 ОСОБА_7 відбуває покарання з 13.07.2013, до даного закладу засуджений прибув з характеристикою, згідно якої він не мав стягнень та заохочень за час перебування в СІЗО (а.м.к. 9).
Як вбачається із матеріалів доданих до клопотання, зокрема з характеристики засудженого, наданої в.о. начальника відділення № 12 СПС КВК УДПтС України в Полтавській області (№ 69) та затвердженої начальником цієї ж установи від 24.03.2016, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується задовільно, дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, але переважно під контролем представників адміністрації. Має одне заохочення оголошене правами начальника відділення. Стягнень не має. По відношенню до представників адміністрації установи стриманий, виконує їх законні вимоги. Працевлаштований на виробництві установи робітником ремонтно-механічної дільниці, до роботи ставиться задовільно, норми виробітку виконує під контролем. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Підтримує соціальні зв`язки з рідними. Не приймає участь у суспільному житті колективу засуджених відділення, на заходи виховного характеру реагує задовільно (а.м.к. 16).

Згідно особової справи у засудженого: 22.08.2014 формально настало право на зміну умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України, 22.06.2015 формально настало право на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України. Проте у застосуванні вказаних пільг комісією колонії та спостережною комісією Крюківського райвиконкому м. Кременчука було відмовлено, через те, що останній не довів, що стає на шлях виправлення (а.о.с. 39, 42, 44, 47).

За весь час відбування покарання з 22.12.2012 ОСОБА_7 отримав лише одне заохочення 29.02.2016 за сумлінну поведінку і ставлення до праці, і хоча він дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, а також виконує норми виробітку, але виконує це під контролем представників адміністрації.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Тому суд прийшов до правильного висновку, що поведінка засудженого і його ставлення до праці не є сумлінними,оскільки засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується задовільно, дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня, але під контролем представників адміністрації, тобто засуджений не довів свого виправлення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали суду й підстав для її скасування, як про це йдеться в апеляційній скарзі засудженого, не вбачає.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б зумовлювали зміну чи скасування ухвали, у матеріалах судового провадження не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4