АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1004/16 Справа № 194/1698/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ),

ОСОБА_9 ,

цивільного позивача ОСОБА_10 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000796 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини, кваліфікації його дій і розміру призначеного покарання, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_10 та в частині задоволення позовних вимог потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_9 щодо стягнення витрат на правову допомогу, відмовивши ОСОБА_10 в задоволенні позовних вимог повністю, а потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_9 відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила, що отримала від нього під час досудового розслідування грошові кошти в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 3 500 гривень, що підтверджується двома розписками, наявними в матеріалах провадження.
Крім того, ОСОБА_10 в суді першої інстанції не довела про інші витрати майнового характеру, про що зазначено у вироку, і це вказує на залишок коштів, що суд міг врахувати та зменшити розмір моральної шкоди.
Також, судом встановлено та зазначено у вироку, що потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 отримали від нього гроші на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі відповідно 11 000 гривень та 14 000 гривень, при цьому потерпілі не довели, що взагалі понесли витрати майнового характеру.

Більш того, з нього стягнуто на користь КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4 «ДОР» грошові кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 у розмірі 6 560 гривень 45 копійок та потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 9 953 гривні 47 копійок, тобто вважає, що отримані потерпілими гроші у розмірі 11 000 гривень і 14 000 гривень повністю покривають витрати на правову допомогу потерпілим.
Вважає, що в договорах про надання правової допомоги, що укладені між потерпілими та їх представниками не передбачений належним чином розмір і порядок оплати послуг адвоката, що не відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців із покладенням обов`язків відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, стягнуто з ОСОБА_12 на користь КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4 «ДОР» грошові кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілих: ОСОБА_7 в розмірі 6 560 гривень 45 копійок, ОСОБА_9 в розмірі 9 953 гривні 47 копійок, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 833 гривні 76 копійок, на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 гривень, на відшкодування витрат на правову допомогу 4 000 гривень, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 гривень, на відшкодування витрат на правову допомогу 4 000 гривень, також вирішено питання щодо стягнення судових витрат та долі речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_12 ,10 грудня 2014 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевроле-Лачетті», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його батькові ОСОБА_14 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю не менше 40 км/год по вул. Ігоря Петрова в м. Тернівка Дніпропетровської області з боку вул. Маяковського у напрямку вул. Некрасова. Наближаючись до перехрестя вул. Ігоря Петрова та Некрасова водій ОСОБА_12 , маючи об`єктивну можливість здійснювати рух зі швидкістю, при якій він мав би можливість постійно контролювати рух автомобіля та виконувати всі необхідні дії по його керуванню, що забезпечувало б безпеку всім учасникам руху, не вжив завчасно заходів по контролю і керуванню автомобілем, так як рухався по обледенілій проїзній частині, та в районі будинку № 5 по вул. Ігоря Петрова в м. Тернівка втратив контроль над автомобілем і допустив передньою частиною автомобіля наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які переходили в районі вищевказаного будинку проїзну частину вул. Ігоря Петрова по пішохідному переходу зліва на право по руху автомобіля, яким керував ОСОБА_12 .

Своїми діями водій ОСОБА_12 , згідно висновку автотехнічної експертизи № 70/27-410 від 22 липня 2015 року, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого, під час вибору в установлених межах безпечності швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_12 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання ОСОБА_12 вимог вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України потягло настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_9 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи № 255 від 19 серпня 2015 року наступні механічні тілесні пошкодження: закриті переломи лонної кістки справа, сидалішної кістки зліва, розрив симфізу, розриви зовнішньої зв`язки лівого суглобу, внутрішньої-бокової зв`язки правого колінного суглобу, забої садна м`яких тканин голови, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних пошкоджень за ознакою тривалого розладу здоров"я строком понад три тижні. Пішохід ОСОБА_7 отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 221 від 20 липня 2015 року наступні механічні тілесні ушкодження: закритий перелому великогомілкової кістки правої гомілки на рівні верхньої третини зі зміщенням уламків, внутрішньочерепну травму зі струсом головного мозку, садна тім`яної області голови, області обличчя, травматична екстракція (видалення) 1 зуба верхньої щелепи справа, садна лівої вушної раковини, області колінних суглобів. Закритий перелом великогомілкової кістки правої гомілки на рівні верхньої третини зі зміщенням уламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я (тривалого розладу функції нижньої кінцівки) строком понад три тижні (більше 21 дня). Внутрішньочерепна травма зі струсом головного мозку за ознакою розладу здоров`я більше шести днів, але не понад три тижні (не більше 21 дня), відноситься до ступеню легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_13 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , цивільний позивач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор під час апеляційного розгляду просила відмовити у задоволенні вимог за апеляційною скаргою обвинуваченого і залишити вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що заявлені нею вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до постанови слідчого СВ Тернівського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20 вересня 2015 року було змінено процесуальний статус ОСОБА_10 по кримінальному провадженню з потерпілого на свідка у зв`язку з тим, що нею було отримано тілесні ушкодження, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №14 від 20 січня 2015 року відносяться до ступеню легких(а.к.п.69).

Відповідно до обвинувального акту органом досудового розслідування викладено обставини щодо заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень лише потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в результаті наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_12 . Щодо заподіяння тілесних ушкоджень чи шкоди іншим особам, то таких даних обвинувальний акт в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не містить.

Згідно із ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У відповідності до ст.374 КПК України у вироку суду зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форма вини, що відповідає висунутому ОСОБА_12 обвинуваченню.

За положеннями ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Разом з тим, кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 розпочато 10.12.2014 року у зв`язку з наїздом на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та саме у зв`язку із заподіянням зазначеним потерпілим середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень обвинуваченого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому на думку колегії суддів вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_12 щодо заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди мають розглядатися не у кримінальному провадженні, а в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим допущено істотні порушення вимог КПК України , що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України тягне за собою скасування вироку Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_12 в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 833 гривні 76 копійок та моральної шкоди 5 000 гривень та, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову ОСОБА_10 , колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо вказаного цивільного позову, які під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства слід ретельно та повно перевірити, дати їм належну оцінку, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Скасування вироку в частині цивільного позову потребує зміни розподілу судових витрат.
Оскільки сума судового збору, що підлягає стягненню з обвинуваченого, визначена судом першої інстанції також за іншими цивільними позовами, то у зв`язку із скасуванням вироку суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 відповідно до ст.124 КПК України суд апеляційної інстанції змінює розподіл процесуальних витрат, зменшивши розмір судового збору на 1102 гривні 40 копійок, стягнувши з ОСОБА_12 на користь УДКСУ у м.Тернівка Дніпропетровської області судовий збір в сумі 3858 гривень 40 копійок, у зв`язку з чим відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 щодо неправомірного стягнення витрат на правову допомогу на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 колегія суддів не приймає їх до уваги з огляду на таке.

За положеннями п.1 ч.1 ст.118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу.

Зі змісту ч.2 ст.120 КПК України вбачається, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Згідно із ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.
З вироку суду вбачається, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченого на їх користь витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із понесених потерпілими та документально підтверджених витрат на правову допомогу в сумі по чотири тисячі кожному.

Такий висновок суду відповідає матеріалам кримінального провадження, в яких є позовна заява ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з приведеним розрахунком витрат на правову допомогу, чеками про оплату правової допомоги, в яких зазначено вид послуг, за надання яких сплачувались кошти.

Також про виконання представником потерпілих зазначеного у чеках обсягу послуг підтвердили в суді апеляційної інстанції потерпілі.

Посилання сторони захисту на те, що адвокатом складено фактично одну позовну заяву, тоді як у чеках послуги сплачено за складання позовної заяви кожним потерпілим окремо, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позовна заява містить обґрунтування та вимоги щодо кожного із позивачів окремо, складається з п`яти аркушів, має розрахунки відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що потребує значного часу для її написання, крім того, в суді апеляційної інстанції встановлено, що потерпілі несли витрати за складання цивільного позову кожен окремо.

Щодо витрат на правову допомогу у зв`язку із участю представника потерпілих у судових засіданнях, то колегія суддів не вважає їх завищеними, оскільки витрати в цій частині обраховані з розрахунку участі представника потерпілих у судових засіданнях протягом трьох годин, тоді як відповідно до журналів судових засідань представник потерпілих приймав участь в судових засіданнях не менше шести годин.

Доводи сторони захисту про те, що потерпілі оплатили представнику витрати по роз`ясненню рішення до постановлення вироку, а тому вони є необґрунтованими, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції потерпілі підтвердили про фактичне виконання цих послуг представником потерпілих.

Твердження обвинуваченого про те, що судом при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу не було враховано добровільну сплату обвинуваченим грошових коштів потерпілим, не є слушним, оскільки у вироку суду зазначені обставини враховані при визначенні розміру моральної шкоди на користь потерпілих, що не оспорюється в апеляційній скарзі обвинуваченого.

З огляду на викладене, висновок суду про необхідність стягнення на користь потерпілих з обвинуваченого витрат на правову допомогу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року задовольнити частково.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_12 в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 833 гривні 76 копійок та моральної шкоди 5 000 гривень скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_12 в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь УДКСУ у м.Тернівка Дніпропетровської області судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору, стягнувши з ОСОБА_12 на користь УДКСУ у м.Тернівка Дніпропетровської області судовий збір в сумі 3858 гривень 40 копійок.

В решті вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4