Справа № 742/4789/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/284/2016
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001839, за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Луговики Чорнухинського району Полтавської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, пенсіонера, інваліда другої групи, не працюючого, розлученого, що проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_11 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 7328 грн. 28 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 4000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 11 328 грн. 36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 184,14 грн. процесуальних витрат.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 не погодився з вироком суду в частині призначеного покарання та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого, просить скасувати вирок за м`якістю призначеної міри покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_11 більш суворе покарання з відбуттям покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, свої позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд під час обрання виду та розміру покарання обвинуваченому не врахував, що ОСОБА_11 наносив удари ножем, який згідно до висновків експертизи є холодною зброєю, у життєво важливі органи, а в подальшому так і не зміг пояснити свою поведінку і причини, з яких він ці удари наносив. Отже, на думку потерпілого, цей факт свідчить про те, що перебуваючи на волі обвинувачений в будь-який час може безпричинно заподіяти ножові поранення, або ж вбивство будь-якій іншій людині, а тому підлягає ізоляції від суспільства. Наголошує на тому, що під час винесення вироку судом першої інстанції не було дотримано вимог діючого законодавства, так як вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наслідків його дій, його позицію як потерпілого і ту обставину, що обвинуваченим завдані збитки в повній мірі не відшкодовані.

Прокурор також не погодився з вироком суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Надавши оцінку доказам та належним чином мотивувавши судове рішення, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що в порушення вимог ст. 370 КПК України вирок суду першої інстанції є невмотивованим, а призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким. Зазначає про те, що призначаючи ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону, не врахував, що вчинений злочин згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, ніж, яким обвинувачений наніс тілесні ушкодження, відноситься до холодної зброї, а спричинені тілесні ушкодження нанесені у життєво важливі органи, а також не врахував думку потерпілого, який у судовому засіданні наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі. При цьому, вказує на те, що у вироку судом не наведено переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, а лише послався на обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеризуючі дані, у зв`язку з чим призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим через його м`якість.

Крім того, вказує на те, що в резолютивній частині вироку, в порушення вимог ст. 72 КК України, при призначенні ОСОБА_11 покарання, не пов`язаного з реальним його відбуванням, судом безпідставно зараховано в строк відбування покарання один день затримання з 29 по 30 жовтня 2015 року. В решті вирок суду залишити без зміни.

Іншими учасниками судового розгляду вирок суду не оскаржувався.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подала заперечення, в яких просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни. Вказує на те, що обвинувачений, як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду кримінального провадження повністю визнав свою вину та усвідомив, що саме від його дій у потерпілого настали тілесні ушкодження. Крім того, вказує на те, що за відсутності можливості провести повний розрахунок із потерпілим ОСОБА_11 було проведено частковий розрахунок і на сьогоднішній день він намагається періодично проводити виплати значних сум. Разом з тим, судом було враховано ряд пом`якшуючих вину обставин та дало підстави прийти до вірного і обґрунтованого висновку, що ОСОБА_11 можливо призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Як встановив суд, 28.10.2015 року близько 22.00 ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , з метою нанесення тілесних ушкоджень умисно наніс два удари ножем ОСОБА_6 , спричинивши, згідно висновку експерта проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітки, колото-різаного проникаючого поранення грудної клітки зліва та черевної порожнини з ушкодженнями діафрагми, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, в зв`язку із м`якістю призначеного ОСОБА_11 покарання, постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, крім того, просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 , який в повному обсязі підтримав апеляційні вимоги потерпілого з зазначених в апеляційній скарзі підстав, прокурора, який підтримав як апеляційні вимоги потерпілого, так і підтримав свою апеляційну скаргу з підстав у ній зазначених, та просив призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, відповідно до санкції частини статті, що йому інкримінується, без застосування вимог статті 75 КК України, міркування обвинуваченого та його захисника, які не погодився з апеляційними скаргами прокурора та потерпілого, вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого, однак вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_11 свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, частково відшкодував шкоду потерпілому, повністю відшкодував витрати, понесені державою з в зв`язку з лікуванням потерпілого. При цьому, повністю визнав цивільний позов потерпілого в частині матеріальних збитків та частково визнав позов в частині завданої моральної шкоди .

Мотивуючи у вироку про доведеність вини ОСОБА_11 , суд першої інстанції вірно послався на показання обвинуваченого, який у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, показання потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні вказав, що саме ОСОБА_11 спричинив йому ножові поранення. При цьому, суд першої інстанції вірно обґрунтував свої висновки, пославшись на ряд доказів, зібраних під час досудового розслідування, досліджених в судовому засіданні в суді першої інстанції та вірно оцінених у вироку.

Стверджуючи про те, що вирок суду є невмотивованим, прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів жодного доводу тому, у чому ж саме полягає не вмотивованість оскаржуваного судового рішення, що позбавляє колегію суддів можливості перевірити правильність доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині.

При оцінці доказів належить керуватись змістом ст.62 Конституції України, ст.2 КПК України щодо завдань кримінального провадження, ст.ст.7,9,17 та ст.18 КПК України щодо загальних засад кримінального провадження, зокрема, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, свободи від самовикриття, чого суд першої інстанції дотримався, розглянувши обвинувачення викладене органом досудового розслідування та прокурором в обвинувальному акті.

При цьому, на думку колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі і вимогам статті 374 КПК України, а тому твердження прокурора про його не вмотивованість є безпідставними та не заслуговують на увагу.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 121 КК України, як такі, що виразились в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , небезпечних для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_11 виду та міри покарання, суд, відповідно до зазначених вимог, вірно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, те, що злочин ним вчинений вперше, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше він не притягувався, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, виключно позитивно характеризується, являється пенсіонером, є інвалідом другої групи, ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, що дає підстави вважати про його неналежний стан здоров`я, має заслуги перед Батьківщиною, грамоти за високі показники в роботі, значний вклад в ім`я розбудови України, є ударником п`ятирічки, нагороджений орденом Трудової слави третього ступеня. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, яка його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також суд першої інстанції обгрунтованно врахував, що обвинувачений у повному обсязі відшкодував шкоду завдану закладу охорони здоров`я, частково відшкодував шкоду завдану потерпілому, що колегія суддів також враховує як пом`якшуючу покарання обставину.

Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дану норму Закону виконав у повному обсязі. При визначенні міри покарання суди мають враховувати не лише дані про особу обвинуваченого, а й обставини вчиненого кримінального правопорушення, поведінку, як обвинуваченого так і потерпілого, а також тяжкість наслідків що наступили і відношення винного до того, що сталося.

Суд першої інстанції в достатній мірі перевірив обставини скоєння кримінального правопорушення, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, та прийшов до вірного висновку про можливість призначення ОСОБА_11 міри покарання в виді позбавлення волі однак з випробуванням та з встановленням іспитового строку, оскільки будь яких даних про те що обвинувачений становить підвищену суспільну небезпеку для суспільства та його виправлення можливе лише за умови ізоляції від суспільства в судовому засіданні не встановлено, не наведено таких доводів і в апеляційних скаргах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що виправлення ОСОБА_11 дійсно можливе без ізоляції від суспільства, тому призначене обвинуваченому покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для його посилення, як про це йдеться в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 та прокурора.

Доводи потерпілого ОСОБА_6 про те, що міра покарання, призначена обвинуваченому вироком суду є занадто м`якою не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів враховує позицію потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, виказану ним в ході судового засідання в суді першої інстанції, де він чітко вказав, що в разі, якби ОСОБА_11 відразу сплатив йому грошові кошти в сумі 300 тисяч гривень, він би не наполягав на мірі покарання пов`язаній із позбавленням волі. Намагання обвинуваченого відшкодувати потерплому завдану шкоду частинами, потерпілий також не прийняв, вказавши, що сума в розмірі 10 тисяч гривень є занадто маленькою.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що потерпілим не наведено жодних переконливих доводів тому, чому колегії суддів належить призначити обвинуваченому саме таку сувору міру покарання у виді позбавлення волі, а не міру покарання з випробуванням, як визначив суд першої інстанції. Твердження потерпілого про те, що обвинувачений може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення у відношенні іншої особи, або щодо нього колегія суддів вважає надуманим та безпідставним. Так в судовому засіданні встановлено що між обвинуваченим та потерпілим були добросусідські відносини, а останній неодноразово знаходився в гостях в обвинуваченого, про наявність між ними будь якої неприязні ніхто не заявляв, окрім того наявні в матеріалах справи докази доводять що обвинувачений підтримує з усіма мешканцями будинку добросусідські відносини, будь - яких скарг на його поведінку не надходило, дані які яким - не будь чином могли свідчити про негативну поведінку ОСОБА_11 або в побуті або в громадському місці відсутні, жодних компрометуючих даних немає, не заявляли в судовому засіданні про це ні прокурор ні потерпілий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра він не перебуває , веде соціально позитивний спосіб життя, що повністю спростовує доводи апеляційних скарг про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та що він становить загрозу для суспільства.

На думку колегії суддів, при визначенні міри покарання суд не може керуватись лише принципом чи відшкодував обвинувачений завдану шкоду плавністю, частково, чи взагалі не відшкодував. Дані обставини повинні бути враховані судом на ряду з іншими обставинами, встановленими, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду. Даного принципу суд першої інстанції дотримався, та вірно прийняв до уваги, що обвинуваченим прийняті міри до відшкодування завданих збитків, як потерпілому, так і закладу, де останній проходив лікування. Крім того, колегія суддів враховує і той факт, що обвинуваченим після ухвалення вироку у повному обсязі відшкодовано процесуальні витрати у кримінальному проваджені.

Твердження потерпілого про те, що ОСОБА_11 не визнає своєї вини і не розкаюється у вчиненому, протирічить матеріалам кримінального провадження та показанням самого обвинуваченого, як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду. Те, що обвинувачений не спілкувався з потерпілим під час досудового слідства об`єктивно пояснюється ухвалою судді слідчого щодо обрання ОСОБА_11 міри запобіжного заходу, де чітко визначені обмеження щодо спілкування з потерпілим у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства.

Згідно з положеннями статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі змісту вироку суду першої інстанції та матеріалів кримінального провадження вбачається, що при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер протиправних дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, ступінь вини, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, пов`язаних з лікуванням та частково задовольнив його позовні вимоги в цій частині, в розмірі 60 000 грн.. В даному випадку, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив не тільки з характеру тілесних ушкоджень, одержаних потерпілим, тривалості його лікування та негативних змін в його житті, а й із засад розумності виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.п. 6,7,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 25.01.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З урахуванням ступеня тяжкості тілесних ушкоджень завданих потерпілому, характеру травм, обставин події, форми вини, повного зізнання та щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, з врахуванням того, що він являється пенсіонером, інвалідом другої групи, однак, при цьому, частково почав відшкодовувати завдані збитки, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_6 щодо збільшення суми моральної шкоди.

Наразі, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та прокурора щодо скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_11 покарання, оскільки не вважає обране йому покарання м`яким за пред`явленим обсягом обвинувачення та даними щодо особи обвинуваченого та не вбачає підстав для збільшення суми на відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги прокурора в тій частині, що в резолютивній частині вироку суд першої інстанції безпідставно зарахував в строк відбуття покарання ОСОБА_11 один день затримання з 29 по 30 жовтня 2015 року.

Так, статтею 72 КК України визначено, що строк попереднього ув`язнення зараховується лише у разі засудження осіб до покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, суд першої інстанції визначив обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку що не передбачає його реального відбування в місцях визначених для його відбування , в зв`язку з чим зарахування строку попереднього ув`язнення є зайвим і підлягає виключенню з резолютивної частини вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року щодо ОСОБА_11 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду щодо зарахування в строк призначеного ОСОБА_11 покарання один день затримання з 29 по 30 жовтня 2015 року.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15