Справа № 755/8375/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора, яке обґрунтовує тим, що 19 травня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою незаконного збагачення, незаконно проникли до квартири АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 , зокрема ноутбук марки «Toshiba Satellite», мобільний телефон марки «Nokia», комп`ютерну мишу марки «Rapoo», рюкзак марки «Dakine», документи та вироби із срібла.
Після чого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, але в подальшому були затримані працівниками правоохоронних органів.
Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Так, 19.05.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Марганецька, 22 відповідно до ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України, проведено огляд автомобіля марки «Москвич АЗЛК 2141», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_8 , та яким користувався ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім цього було виявлено та вилучено з вказаного автомобіля марки «Москвич АЗЛК 2141», державний номерний знак НОМЕР_1 речові докази, які підтверджують факт вчинення затриманими особами кримінального правопорушення а саме: тряп`яні рукавички білого кольору; ключ з металу жовтого кольору; ключ з металу білого кольору у формі літери «Г»; ключ з металу сріблястого кольору; посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 видане 10.02.2001 року на автомобіль марки «Москвич АЗЛК 2141», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Крім того, за результатами вказаного огляду вилучено автомобіль марки «Москвич АЗЛК 2141», державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, який належить ОСОБА_8 та яким користувався ОСОБА_5 .
Разом з тим, 19.05.2016 року при огляді місця події на ділянці місцевості між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 біля ОСОБА_6 виявлено та в подальшому вилучено мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_4 , яким користувався останній.
Крім того, при ОМП за вказаною адресою у ОСОБА_5 виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_5 ; предмет з металу сріблястого кольору довжиною приблизно 6 см; ключ з металу бронзового кольору; магнітний ключ синього кольору; ключ з металу сріблястого кольору з вирізаною канавкою; шматок металу довжиною приблизно 5 см, шириною приблизно 3 мм, а також біля ОСОБА_5 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Леново» ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 та три ключі з металу від автомобіля марки «Москвич АЗЛК 2141».
Тож, заявник, враховуючи положення ст.. 170 КПК України, вважає за необхідне накласти на це майно арешт з підстав вказаних у частині 2 зазначеної статті Кодексу.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині, а захисник заперечував проти задоволення цього клопотання через, його невідповідність положенням КПК України.
В свою чергу, враховуючи положення ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу, тож дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом.
Клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно в частині, на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Але, слідчий суддя не знаходить підстав для арешту такого майна, як автомобіль марки «Москвич АЗЛК 2141», державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 та яким користувався ОСОБА_5 , самого свідоцтва на нього та ключів до нього, так і посвідчення водія, оскільки відсутні достатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Не знаходить слідчий суддя підстав для арешту майна і через його відповідність критеріям вказаним у ст. 167 КПК України, бо ст. 170 КПК України у редакції Закону № 1019-VІІІ від 18.02.2016 такоє підстави не містить.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке вилучено під час огляду місця події від 19.05.2016 за адресою: м. Київ, вул. Марганецька, 22, а саме: тряп`яні рукавички білого кольору; ключ з металу жовтого кольору; ключ з металу білого кольору у формі літери «Г»; ключ з металу сріблястого кольору; те, що було вилучено під час огляду місця події від 19.05.2016 року на ділянці місцевості між будинками АДРЕСА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_6 ; речі, вилучені у ОСОБА_5 : мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_5 ; предмет з металу сріблястого кольору довжиною приблизно 6 см; ключ з металу бронзового кольору; магнітний ключ синього кольору; ключ з металу сріблястого кольору з вирізаною канавкою; шматок металу довжиною приблизно 5 см, шириною приблизно 3 мм; мобільний телефон марки «Леново» ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 .
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
На підставі ч. 3 ст. 173 КПК України, негайно повернути ту частину майна, яке не було арештовано, особі, якій воно належить/ володільцю.
Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, які були присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08:15 10.06.2016.
Слідчий суддя: ОСОБА_1