У Х В А Л А

Справа № 461/5494/15-к

№ 1-кп/183/526/16

19 травня 2016 року м. Новомосковськ

Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000062 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірник Донецької області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрований: Дніпропетровська область, смт. Гвардійське, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

в с т а н о в и л а :
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину вчиненому на території Донецької області, як це зазначено в обвинувальному акті від 28.09.2015 року. Також прокурор завив клопотання про необхідність продовження обвинуваченому строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати запобіжний захід з огляду на погіршення стану здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків та недоведеність пред`явленого обвинувачення.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти направлення справи для визначення підсудності, оскільки раніше підсудність вже було визначено, також вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, а також з урахуванням тривалого строку тримання під вартою, різкого погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 та відсутністю можливості належного медичного обстеження та лікування, наявності міцних соціальних зв`язків, необхідності утримування його малолітньої дитини та дружини, яка перебуває у відпусті за її доглядом, просить скасувати ОСОБА_7 запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, колегія вважає за необхідне направити кримінальне провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з метою визначення підсудності, виходячи з наступного.

Так, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України який було складено 14.05.2015 року у м. Львов (т. 1 а.с. 3-4), було направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 42-43), оскільки в обвинувальному акті було зазначено місце вчинення злочину - територія смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області.

Разом з тим, під час судового розгляду, прокурором було змінено обвинувачення (т. 1 а.с. 103-104), в якому визначено інше місце вчинення злочину, а саме територія Донецької області, що в свою чергу вказує на непідсудність зазначеного обвинувального акту саме Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області, оскільки прокурором підтримується саме обвинувальний акт, складений 28.09.2015 року (т. 1 а.с. 103-104).

Частина 1 ст. 416 КПК України визначає, що після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, з якої розпочинається розділ IV, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів вирішується колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину на території Донецької області, і стороною кримінального провадження заявлено клопотання про підсудність, визначення якої в даному випадку належить безпосередньо до компетенції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегія суддів вважає за необхідне направити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 до суду вищої інстанції, оскільки встановлено те, що обвинувальний акт від 28.09.2015 року непідсудний Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

При вирішенні питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд, враховує те, що останній тривалий час перебуває під вартою, стан його здоров`я, позитивну характеристику, наявність малолітньої дитини та постійного місця мешкання.

Разом з тим, виходячи із вимог ч. 5 ст. 176 КПК України про те, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114 1, 258 - 258 5, 260, 261 Кримінального кодексу України, також враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, який віднесено до категорії особливо тяжких, ступень відповідальності за нього, те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, внаслідок чого необхідно запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, тому відповідно до вимог ст. ст. 177, 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду зазначеного кримінального провадження, необхідно продовжити ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не можуть бути прийняті судом, оскільки судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Крім того, встановлення чи відсутність вини ОСОБА_7 , у пред`явленому йому обвинувачені є задачею наступних етапів кримінального процесу, про що також зазначено в п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 34, 176, 177, 178, 314 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Направити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для вирішення питання його підсудності.

Обвинуваченому у вчинені злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 08.07.2016 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3