УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2016 Личаківський районний суд м.Львова

в складі:головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003637 внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань 25.10.2015 року про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в :
Згідно направленого на адресу суду обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, продовжити злочинну діяльність. Тому просить клопотання задоволити.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Потерпілий та його представник вирішення даного клопотання залишили на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною другою ст.331 КПК України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного суду України, наданих у п.20 Постанови №4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і судового слідства» при обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» судом визнано порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у цій справі, оскільки переховування заявника протягом одного року було для органів влади достатньою причиною для тримання його під вартою на час попереднього слідства та судового слідства, тяжкість пред`явлених йому обвинувачень та ризик його втечі були єдиними підставами для суду не змінювати обраний заявнику запобіжний захід. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І. А. проти Франції» (I. A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), № 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року). Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Крім того, національні суди жодного разу не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, і органи влади, посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень, продовжували тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати «відповідними і достатніми».
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 27.10.2015року до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Львівській установі виконання покарань № 19 УДПтСУ у Львівській області, строк тримання під вартою ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 04:15 25 жовтня 2015 року.

В подальшому строк тримання під вартою було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2016року, якою строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено на два місяці, починаючи з 03.09.2016р. до 02.11.2016р.

Таким чином ОСОБА_9 тримається під вартою близько року.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 р. у справі «Харченко проти України» суд зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться в рішеннях національних судів, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості (див., зокрема, справу «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [GC], № 26772/95, п 153, ЄКПЛ 2000 IV).
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, разом з тим, беручи до уваги те, що ухвала Личаківського районного суду м.Львова від 30.08.2016 р. про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою мотивована, зокрема, тим, що обставини, які враховувалися слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та судом при продовженні строку його дії, на даний час не змінилися, оскільки, наявний ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків, в той час як під час судових засідань було проведено допит потерпілого та допит свідків, що свідчить про зміну на даний час ризиків, передбачених ст.177 КПК України. У своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не наведено інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовували б подальше тримання ОСОБА_9 під вартою.

Колегія суддів вважає, що запобігти ризикам впливу обвинуваченого на інших свідків, вчинення обвинуваченим іншого правопорушення, продовження зайняття злочинною діяльністю, переховування від суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту, який відповідно до ч.1 ст.181 КПК України полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певнийперіод доби, з покладенням на обвинуваченого ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, тривалий строк тримання ОСОБА_9 під вартою, відсутність нових ризиків, які виправдовували б подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на даний час є необґрунтованим, а клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.331 КПК України, -

ухвалив:
в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_9 ОСОБА_8 задоволити.

Змінити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід - тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_9 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали становить два місяці, починаючи з 12 жовтня 2016 року.

Закінчення дії даної ухвали 11 грудня 2016 року.

ОСОБА_9 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити його з-під варти.

Копію ухвали скерувати в Личаківський ВП ГУ НП у Львівській області для негайного виконання і постановки на облік обвинуваченого ОСОБА_9 та повідомити про це суд та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 .

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, направити в установу виконання покарань №19 УДПтСУ у Львівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3