Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1408/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієве Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.10.2006 року Ворошиловським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 24.01.2008 року Ворошиловським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст.186, ч.1 ст. ст. 69, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. 12.08.2009 року звільнився у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 09.03.2011 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України, ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. 20.01.2012 року ухвалою апеляційного суду Донецької області вирок за ч.1 ст.309 КК України скасовано, вважається засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок Бердянського міськрайонного суду від 01.07.2016 в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що ухвалюючи виправдувальний вирок в частині пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України суд 1 інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченого, потерпілої та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Прокурору є незрозумілим висновок суду 1 інстанції про те, що суд не може достовірно встановити, що людина у темній куртці з білими полосами, яка віддалялась у бік военкомату це і є ОСОБА_7 , оскільки таким чином суд прийшов до висновку, що на місці скоєння злочину була і інша людина в одязі з світловідбивними полосами.

Не надав суд 1 інстанції у вироку суперечностям у показах свідка ОСОБА_9 щодо місця, в якому було знайдено сумку потерпілої. В цій частині покази ОСОБА_9 суперечать протоколу огляду місця події від 11.07.2015, під час якого її вилучили з бетонної урни біля першого під`їзду, а свідок ОСОБА_9 вказує, що викинув сумку у зливну яму за 200-300 метрів від місця скоєння злочину. ОСОБА_9 стверджує, що перед скоєнням грабежу розмовляв з потерпілою, проте потерпіла це заперечує. Свідок вказує на те, що він викрав з сумки 2500 грн., проте потерпіла це також заперечує.

Посилання суду на те, що покази свідка ОСОБА_10 не підтверджуються сукупністю інших доказів по справі є суперечливим, оскільки до матеріалів провадження в суді долучені фотознімки ОСОБА_7 в елементах одягу якого, а саме як на рукавах так і на капюшоні є світловідбивні полоси. Свідок ОСОБА_10 так як і потерпіла зазначає, що людина яка напала на потерпілу була у темному одязі з насунутим на лице капюшоном чи кепкою. Також, а ні потерпіла, а ні вказаний свідок не підтверджують покази ОСОБА_7 про нібито якусь розмову між останнім та потерпілою. Отже прокурор вважає, що посилання суду на не підтвердження показів ОСОБА_10 сукупністю інших доказів по справі не відповідає дійсності та відповідно не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що вину за ч.2 ст.185 КК України визнає повністю, розкаюється у скоєному, матеріальну шкоду відшкодував, потерпіла до нього претензій не має, він одружений та має на утриманні доньку, у зв`язку з викладеним просить змінити строк покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахується з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 01.10.2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання ОСОБА_7 зараховано час попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 01.10.2015 року до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Вирок в цій частині підлягає негайному виконанню.
ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України виправдано, у зв`язку з недоведеністю скоєння ним цього злочину.
Вирішена доля речових доказів у порядку ст.100 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав жодну з апеляційних скарг, обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вироком суду, 11 липня 2015 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ вул. Горького, обвинувачений ОСОБА_7 , вирішив скоїти крадіжку грошових коштів з кредитної карти «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_11 . З цією метою обвинувачений ОСОБА_7 прийшов до терміналу банкомату «ПриватБанк», який розташовано по вул. Волі, 73 в м. Бердянськ, де того ж дня, приблизно о 02 годині реалізуючи свій злочинний намір на скоєння крадіжки грошових коштів, діючи з єдиним умислом на викрадення з кредитної карти «ПриватБанк» НОМЕР_1 грошових коштів ОСОБА_11 , змінивши пін-код карти за допомогою мобільного телефону потерпілої, з корисливих мотивів, діючи таємно, повторно шляхом проведення 3 транзакцій викрав грошові кошти, які знаходились на кредитній карті «ПриватБанк» НОМЕР_1 на загальну суму 2300 гривень, якими в подальшому розпорядився на свій власний розсуд, чим завдав ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2300 гривень.
Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, суд обґрунтовано мотивував своє рішення тим, що сторона обвинувачення не довела скоєння злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, обвинуваченим ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.
Так, потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що 11.07.2015 року на неї напав чоловік у темному одязі, з насунутим на лице капюшоном чи кепкою, зі злим, страшним поглядом. Вона не впізнала у обвинуваченому напавшого на неї чоловіка.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що 11.07.2015 року вночі, вийшовши з будинку на крик потерпілої про допомогу, побачила з відстані 100 метрів людину, що віддалялася у бік парку чи військкомату, у темній куртці з надітим капюшоном чи в кепці, з довгими рукавами, на яких були білі полоси як світло відбивачі. Проте, її покази не підтверджуються сукупністю інших доказів по справі. У протоколі огляду від 11.07.2015 року при опису одягу обвинуваченого не вказано про наявність на рукавах куртки білих полос світловідбивачів. Потерпіла також не бачила білих полос на рукавах куртки напавшого на неї чоловіка. До того ж свідок ОСОБА_10 не була очевидцем злочину і суд не може достовірно встановити, що людина, яка віддалялася у бік парку чи військкомату у темній куртці з білими полосами - світловідбивачами на довгих рукавах, і є обвинувачений.
У судовому засіданні, а також у ході проведення одночасного допиту та слідчого експерименту обвинувачений пояснював про те, що він не нападав на потерпілу, не наносив їй ударів і не викрадав її майно, а на досудовому слідстві обмовив себе, взяв вину на себе на прохання свідка ОСОБА_9 .
Його покази підтвердив свідок ОСОБА_9 як у судовому засіданні так і під час одночасного допиту та проведення слідчого експерименту. Свідок ОСОБА_9 наполягав, що грабіж потерпілої вчинив саме він. Однак органом досудового слідства не була внесена відповідна інформація до ЄРДР, не провірена ця версія та не прийняте рішення про відкриття, або відмову у відкритті кримінального провадження за результатами перевірки.
За таких обставин судом обґрунтовано растлумачено всі сумніви на користь обвинуваченого та виправдано його за цим епізодом.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного, його попередні судимості, рецидив злочинів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на його утриманні знаходиться малолітня донька нічим не підтверджується. В апеляційній інстанції обвинувачений заявив, що дитина зареєстрована не на його прізвище. Тому колегія вважає призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 необхідним та достатнім для його виправлення.
Тому апеляційні скарги як прокурора, так і обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання повного тексту ухвали суду.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4