Єдиний унікальний № 500/471/14-к
Провадження № 1-кп/500/14/16
УХВАЛА
01 вересня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

учасники кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисники адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України

ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 357 ч. 3, 186 ч. 2, 190 ч.2, 199 ч.2, 125 ч.1 КК України

ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 199 ч.2, 190 ч.2, 15 ч.3 186 ч.2 КК України,

ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 125 ч.1 КК України

ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 125 ч.1, 309 ч.2 КК України

В С Т А Н О В И В:
В судовому засіданні, 31 серпня 2016 року, прокурором надано суду клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_14 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_14 , перебуваючи під домашнім арештом, в судові засідання не з`являється без поважних причин, крім того до нього застосовувався привід проте обвинувачений був відсутній за місцем проживання та встановити його місце знаходження не має можливості.

Також прокурором було надано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на шістьдесять днів, так як жодних підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу немає, ризики передбачені ст. 177 КПК України не зникли, крім того під час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_8 продовжував скоювати злочини.

Обвинувачений ОСОБА_8 залишив на розсуд суду питання щодо продовження його строку тримання під вартою, його захисник адвокат ОСОБА_13 вважає що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, так як прокурором порушені вимоги ст. 199 КПК України в частині строку надання відповідного клопотання та просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту, та прокурором не надано доказів, що існування ризиків, які були би підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Те, що вказано прокурором в поданні, на думку захисника, містить лише припущення, які нічим не підтверджено.

Інші обвинувачені та їх захисники клопотання прокурора, щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 не підтримали, вважають що відносно нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_14 з метою його приводу в судове засідання для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою учасники процесу залишили на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_14 з метою його приводу в судове засідання для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким що не підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 188 КПК України прокурор звертаючись до суду із клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу повинен надати всі наявні докази щодо переховування обвинуваченого від суду.

Проте, прокурор посилається лише на рапорти працівників поліції щодо відсутності ОСОБА_14 за місцем проживання на час коли ними виконувалися ухвали суду про привід обвинуваченого в судове засідання, які є в матеріалах кримінального провадження.

Так, 10 травня 2016 року відносно ОСОБА_14 , відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із встановленням обмежень не залишати житло за адресою АДРЕСА_1 в період часу з 20.00 години до 08.00 години ранку наступної доби. Проте в своєму клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу прокурор зазначає що відносно обвинуваченого ОСОБА_14 був встановлений цілодобовий домашній арешт, що не відповідає дійсності. У рапортах співробітників поліції, на які посилається прокурор, вказано, що останні прибували до місця проживання обвинуваченого ОСОБА_14 в денний час доби, коли він мав право перебувати поза межами житла.

Крім того, суду не надано жодних документів які підтверджують, що ОСОБА_14 взагалі був взятий на облік Ізмаїльським ВП ГУНП в Одеській області як особа, відносно якої судом винесена ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, також не надані відомості щодо здійснення контролю за обвинуваченим ОСОБА_14 за місцем його проживання щодо виконання або порушення ним обмежень встановлених ухвалою суду про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Так, з рапорту працівника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області та пояснень громадянки ОСОБА_15 - власниці будинку, на виконання ухвали суду про привід обвинуваченого ОСОБА_14 від 14 червня 2016 року, зазначено що вже більше двох років ОСОБА_14 за даною адресою АДРЕСА_1 , не проживає.

В подальшому, на виконання ухвали суду про привід обвинуваченого ОСОБА_14 від 23 червня 2016 року жодного рапорту не надійшло.

З рапорту працівника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 31 серпня 2016 року, на виконання ухвали суду про привід обвинуваченого ОСОБА_14 від 06 липня 2016 року, не зрозуміло за якою адресою ним здійснювався виїзд для приводу обвинуваченого, з ким із рідних обвинуваченого він спілкувався пояснення зазначених осіб не відібрані.

10 липня 2016 року термін дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_14 втратив дію, тобто він має право змінити місце проживання і таке інше. З цього часу прокурором ніяких дій на встановлення місця проживання обвинуваченого не вживалось, клопотань про обрання, продовження чи зміну запобіжного заходу до суду не надавалось.

Крім того, на теперішній час, ОСОБА_14 фактично не висунуто обвинувачення, обвинувальні акти містять лише виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_14 на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінальних правопорушень. Прокурором жодних клопотань про зміну (пред`явлення) нового обвинувачення не надходило.

Крім того, у своєму клопотання про надання дозволу на затримання ОСОБА_14 з метою його приводу прокурором зазначено, що ОСОБА_14 обвинувачується за ст.ст. 185 ч. 2 та 185 ч. 3 КК України, що не є дійсним, так як відносно ОСОБА_14 пред`явлені підозри лише за ч. 3 ст. 185 КК України.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд також вважає таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 вересня 2016 року.

Звертаючись до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор водночас наполягає на наданні дозволу на затримання іншого обвинуваченого ОСОБА_14 та оголошенні його в розшук, звертаючи увагу суду що впродовж місяця ними будуть вжиті всі необхідні заходи щодо організації належного контроля за виконанням ухвали суду шляхом направлення ухвали суду до відділу поліції, призначення особи, яка буде відповідати за виконанням ухвали суду, встановлення місця знаходження ОСОБА_14 та його доставки до суду. При цьому прокурором не порушується питання щодо виділення в окреме провадження матеріалів щодо ОСОБА_14 , оскільки на його думку це є завчасним.

З даною позицією прокурора суд не може погодитися, так як продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не може залежить від встановлення місця знаходження іншого обвинуваченого ОСОБА_14 .

Крім того, відносно ОСОБА_8 , як і інших обвинувачених, прокурором фактично не висунуте обвинувачення, обвинувальні акти містять лише виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється обвинувачені на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінальних правопорушень.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам закону.

Вимогами ст. 291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт має містити посилання на те хто саме обвинувачується за розглядуваним обвинувальним актом.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальни акти взагалі не містить формулювання обвинувачення.

В обвинувальних актах викладені лише анкетні дані обвинувачених, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюються обвинувачені на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Разом з цим, вказані відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому усі обвинувачені за цим процесуальним рішенням (обвинувальним актом) фактично мають статус підозрюваних.

Вказані суперечності обвинувальних актах відносно ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суперечать засаді верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини (далі - Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, Суд в рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначив: ««обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі - Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентними органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру» (п.51).

У справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Суд зазначив, що у тексті п/ п. «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Одже порушення п/п. «а» п. З ст. 6 Конвенції позбавляє права обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. З ст. 6 Конвенції.

Таким чином встановлено, що жоден з обвинувачених не знає яке обвинувачення їм висунете, від чого кожен з них буде захищатися, а прокурором впродовж тривалого часу (більш трьох місяців) не вжито жодного заходу для усунення вказаних недоліків, що на думку суду свідчить про ігнорування вимог чинного законодавства про порядок висунення обвинувачення та позбавляє суд можливості вирішити клопотання прокурора як про дачу дозволу на затримання ОСОБА_14 , так і про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, та керуючись ст.ст. 131, 132, 176 178, 187 190, 199 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_16 про надання дозволу на затримання з метою приводу для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_14 відмовити.

Ухвала в частині відмови в наданні дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу може бути оскаржена протягом семи діб з моменту проголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя