АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/9765/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/727/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, у кримінальному провадженні № 0000613 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні дочку - ОСОБА_7 , 1998 року народження, не працює, в порядку ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено:

- за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України ,із застосуванням ст. 76 КК України,
ОСОБА_6 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнено з випробовуванням строком на три роки, зобов`язано його: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 4340 грн.56 коп. за проведення судово-автотехнічних експертиз.
Питання з речовими доказами вирішене.
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_10

обвинувачений - ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_6 20.09.2014 року, приблизно о 02 годині 05 хвилин, керуючи технічно справним автобусом «Mercedes-Benz - 303», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ПП «Лимекс-Тур», рухався по автодорозі «Р-73 Дніпропетровськ-Нікополь» Дніпропетровської області Нікопольського району з боку м. Дніпропетровська, в напрямку м. Нікополя, у темний час доби з ввімкненим ближнім світлом фар.
Під час руху по автодорозі «Р-73 Дніпропетровськ-Нікополь» Дніпропетровської області Нікопольського району, ОСОБА_6 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, керуючи автобусом у стані стоми, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку та завантаженість автобуса, внаслідок чого на 49 км + 600 м. вище зазначеної автодороги виїхав за межі проїжджої частини дороги та допустив наїзд на нерухомий об`єкт - дерево, що в подальшому призвело до опрокидування транспортного засобу, чим самим порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 2.9 (б) 10.1, Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 « Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 2.9 Водієві забороняється:
(б) «Керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу»;
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням, та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення п. 10.1 Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з характером настання дорожньо-транспортної події.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса «MercedesBenz - 303», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді:садна та забиті рани голови зліва; садна та синець лівої бокової поверхні шиї; садна та внутрішньо шкіряні крововиливи спини справа; садно правого колінного суглобу; крововилив у м`які тканини голови правої скронево-тім`яної області; субарахноїдальні крововиливи (у м`яку мозкову оболонку) лівої тім`яної та скроневої часток; перелом лівої ключиці з розривом грудно-ключичного з`єднання; перелом 1-го ребра зліва; повнокрівя внутрішніх органів. Смерть його настала від поєднаної травми голови, грудей у вигляді саден та забитих ран голови, субарахноїдальних крововиливів, перелому «ключиці з грудно-ключичного з`єднання; перелом ребра, яка ускладнилась - розвитком шоку. Виявлені тілесні ушкодження спричинені незадовго до настання смерті від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, зі значною силою дії, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. За ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 467 від 27.09.2014 року.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса «MercedesBenz - 303», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забита рана правої скроневої області; внутрішньо шкіряні крововиливи передньої поверхні грудей справа та лівої пахвиної області; розповсюдженні садна передньої поверхні грудей з переходом на передню черевну стінки; садно лівого стегні; розповсюджене садно правої бокової поверхні тулуба з рваною раною; внутрішньо шкіряний крововилив спини справа; крововилив в м`які тканини голови правої скроневої області; розриви обох грудинно-ключичних з`єднань; перелом правої ключиці; перелом грудини між 2-м та 3-м ребрами; множинні переломи ребер справа по середньо-ключичній, задньо-пахвинній, та навколо-хребтовій лініями з розривами пристінкової плеври; множинні переломи зліва по задньо-пахвинній, лопатковій та навколо-хребтової лініями з розривами пристінкової плеври, перелом лівої лопатки; перелом хребта між 4-м та 5-м грудними хребцями; ушкодження легень; розриви діафрагми; наявність в плевральних порожнинах рідкої крові. Смерть його настала від поєднаної травми грудей, живота у вигляді множинних переломів кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів, яка є травмою не сумісною з життям.
Виявлені тілесні ушкодження спричинені незадовго до настання смерті від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, зі значною силою дії, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. За ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 468 від 27.09.2014 року.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса «MercedesBenz - 303», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого рогівочного поранення лівого ока з випаданням оболонки, з втратою зору на ліве око, з приводу чого були проведені оперативні втручання, численних саден верхній кінцівок та поверхнево забійно-різаних ран лівого плеча. Виявлені у нього тілесні ушкодження, спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу. За своїм характером виявлені ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які викликають розлад здоров`я пов`язаний зі стійкою втратою працездатності «не менш ніж 33%», що утверджується висновком судово-медичної експертизи № 3788-Е/28 від 30.09.2014 року.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса Mercedes-Benz - 303» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, закритого перелому кісток носу, стану після носової кровотечі, гематому м`яких тканин носу праворуч, гематому у правій пара орбітальній області, забійної рани у зовнішнього кута верхньої повіки правого ока, гематоми м`яких тканин шиї праворуч, численних забійних ран обличчя, численних саден голови, обличчя та шиї; закритої тупої травми грудної клітини, забію лівої половини грудної клітини. Масивної рвано-скальпованої рани грудної клітини ліворуч; закритого перелому середньої третини правої ключиці; відкритого перелому правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, численних саден та забійних ран у верхній та середній третині правого плеча.
Виявлені у нього тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу. За своїм характером виявлені ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпеки для життя, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 3870-Е/33 від 03.10.2014 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Прокурор вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно обвинуваченого, не врахував те, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, однак кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі. Суд не врахував наслідки вчиненого правопорушення у виді настання смерті двох осіб та спричинення тяжких тілесних ушкоджень ще двом особам. Крім того, прокурор вказує, що часткове відшкодування заподіяних злочином збитків не є обставиною, що пом`якшує покарання, а тому не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вину у скоєнні злочину визнав повністю, щиросердечно розкаявся, просив строго не наказувати. Усвідомлює всю тяжкість вчиненого ним злочину і вказує, що злочин вчинив з необережності , у зв`язку з тим , що дві доби не відпочивав і тому заснув за кермом.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд обґрунтовує вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у сукупності судом відповідно до статті 94 КПК України, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення свого рішення.
Зазначені вимоги Закону були дотримані судом першої інстанції.
Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно відповідно до вимог ст. 374 КПК України, приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ч.3 ст.286 КК України і в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то їх не можна визнати обґрунтованими.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Вказаних вище вимог кримінального закону суд дотримався.
Так, вирішуючи зазначені питання, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню при призначенні покарання, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, але він вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого,який позитивно характеризується, повністю визнав вину, щиросердечно розкаявся в скоєному, раніше не судимий відповідно до ст.89 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено. Крім того, в матеріалах кримінального провадження є заяви потерпілих, які просять обвинуваченого ОСОБА_6 не позбавляти волі, так як він виконував накази, і не міг самостійно зупинитись для відпочинку (том 3 а.кп. 27, 37, 85, 120). Обвинувачений частково відшкодував шкоду потерпілим (том 3 а.кп.88).
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому, враховуючи всі обставини провадження у сукупності, суд першої інстанції не визнав їх достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання більш суворого, ніж було призначене фактично, тадійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав винятковими обставини , за яких було вчинено кримінальне правопорушення , а саме те , що обвинувачений ОСОБА_6 виконував наказ по перевезенню працівників міліції Одеського УМВС ГУ МВС України на ротацію з зони АТО. З матеріалів провадження вбачається , що керівництвом УВС ГУ МВС України в Одеській області не було надано часу для відпочинку обвинуваченому , з тих підстав , що в автобусі перевозилась зброя , тому фактично він не відпочивав більше ніж двоє суток з 18 по 20 вересня 2014 року і саме з цими обставинами пов`язано те , що ОСОБА_6 заснув за кермом.

Саме з наведених вище підстав суд першої інстанції прийшов до обгрунтованного висновку про те , що покарання ОСОБА_6 може бути призначене з застосуванням вимог ст.75 КК України , з випробуванням.

З таким висновком погоджується і колегія суддів , оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим за видом та розміром, виходячи саме з виняткових обставин за яких було вчинено кримінальне правопорушення, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того , при обранні покарання обвинуваченому як суд першої інстанції так і апеляційний суд враховує думку потерпілих , які надали до суду заяви , в яких просили не позбавляти ОСОБА_6 волі , посилаючись на те , що обвинувачений перевозив працівників міліції на ротацію з зони АТО , тому виконував наказ керівництва УВС ГУ МВС України в Одеській області ,яке фактично заборонило йому відпочити і тому саме вони, на їх думку , винні в наслідках , які сталися.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, в частині скасування вироку суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, внаслідок його м`якості.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 ,визнаного винним та засудженого за ч.3 ст.286 КК України залишити без змін.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4