Номер провадження: 11-кп/785/1111/16
Номер справи місцевого суду: 495/5990/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року по кримінальному провадженню №0001491, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, громадянин України, українець, має неповну середню освіту, одружений, працює за наймом, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України, та йому призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладанням обов`язків передбачених пунктами 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 25 травня 2014 року близько 23 години він, знаходячись на станції Дружба, кооперативу «Старостинець», в с.м.т. Затока, Білгород-Дністровського району Одеської області, в дачному будинку №758, разом з ОСОБА_10 вживали спиртні напої. Після чого, будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виникла сварка, яка в подальшому переросла в бійку, в результаті якої ОСОБА_11 наніс декілька ударів кулаком та ножем по тілу ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_8 , перевищуючи межі необхідної оборони, так як реально сприйняв небезпеку по відношенню до себе з боку потерпілого ОСОБА_11 , який мав перевагу по своїм фізичним даним, здійснюючи свій захист, спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, нанісши декілька ударів в різні частини тіла та в область голови, і за допомогою кухонного ножа виявленого на місці злочину в ході огляду місця події, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , завдав ним удар в область правого стегна, чим завдав потерпілому шкоду, яка явно не відповідає небезпеці посягання, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, в результаті отримання яких ОСОБА_11 помер на місці злочину до приїзду швидкої допомоги.

Не погодившись з вироком суду потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_12 зі ст.124 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому реальне покарання у виді позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 вказує на те, що вимоги апеляційної скарги потерпілої є необґрунтованими, а тому просить залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілої та вважав, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.404 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Згідно із приписом п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Досліджуючи матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , апеляційним судом була встановлена невідповідність обвинувального акту стосовно нього вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладені лише анкетні данні обвинуваченого та потерпілої, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України (а.к.п.1-4).

Разом з цим, зазначені відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, що не підтверджує доведеність його винуватості на стадії досудового розслідування, а, з урахуванням того, що у цьому процесуальному рішенні (обвинувальному акті) відсутнє слово «обвинувачується», то ОСОБА_8 фактично має статус підозрюваного.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні відсутнє формулювання обвинувачення, в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 за передбаченою законом процедурою, висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в обвинувальному акті.

Аналіз наведених норм КПК України вказує на те, що обвинувальний акт передається до суду і за допомогою саме цього документу ініціюється процес судового кримінального провадження стосовно певної особи, він дійсно виступає як акт обвинувального характеру, що має визначені законом процесуальні наслідки.

Відсутність формулювання обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст.8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд першої інстанції зазначеним недолікам обвинувального акту об`єктивної правової оцінки не дав і, за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку, обвинувачення ОСОБА_8 , розглянув фактично не висунуте обвинувачення та ухвалив щодо нього вирок, що є неприпустимим.

З огляду на вищезазначене, а також на приписи ст.ст.7 та 9 КПК України, з урахуванням встановленого ігнорування судом першої інстанції положень ст.291 КПК України, щодо відповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог КПК України, які, з урахуванням положень статей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнаються апеляційним судом суттєвими.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до приписів п.2,3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України, наведені вище обставини унеможливлювали прийняття будь-якого судового рішення судом першої інстанції та унеможливлюють прийняття рішення за результатами розгляду апеляційної скарги потерпілої судом апеляційної інстанції, тому єдиним можливим рішенням, у даному випадку, є скасування вироку з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог ст.314 КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести підготовче провадження у відповідності до вимог глави 27 розділу IV КПК України та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст.2, 7 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року скасуванню з призначення нового розгляду у суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.

Слід зазначити про те, що статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення належного виконання процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином до обвинуваченого ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.2, 7, 9, 176-179, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.124 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожним його викликом;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

Строк дії вказаних обов`язків встановити до 17 жовтня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4