Справа № 708/657/16-к
Номер провадження № 1-кп/708/55/16

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2016 р.

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чигирині кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000345 від 18.08.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, не працюючого, не одруженого, не судимий в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Сторною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 17 серпня 2015 року автомобілем марки ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_1 , перевозив наркотичний засіб, а саме: порошкоподібну речовину, яка, згідно висновку експертизи від 28.09.2015 року № 2/1370, містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса якого (в перерахунку на метамфетамін основу) складає 0,419 грмам, цього ж дня о 11 годині 07 хвилин, виходячи із вказаного автомобіля, на прохання працівників правоохоронних органів, взяв із заднього сидіння і поклав порошкоподібну речовину (обіг якої обмежено-метамфетамін), до правої кишені власних шортів у які був одягнений, а під час проведення огляду місця події, вказана речовина була вилучена із правої кишені його шортів.

Вказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфікаовано за ч.1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому складі кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України не визнав повністю та дав показання про те, що 17.08.2015 року перебуваючи за кермом та рухаючись з товаришами на автомобілі марки ВАЗ 21099, який належить Шевченку Андрію по дорозі Чигирин-Суботів , в автомобілі закінчився бензин, внаслідок чого, він разом із хлопцями, які перебували у автомобілі, зупинилися, де через деякий час приїхали працівники правоохоронних органів, які первіривши його документи, попросили вийти із даного автомобіля, де помітивши на задньому сидінні один прозорий пакет з речовиною білого кольору, узяв його з собою, щоб викинути із даного автомобіля, після чого працівники правоохоронних органів провели огляд автомобіля, що вилучили-йому не відомо, оскільки він стояв спиною до даного авто. Потім сказали, фактично заставивши, щоб він вивернув кармани, де в його руці знаходився даний пакет з речовиною білого кольору, який працівники правоохоронних органів вилучили, відобразивши це у протоколі огляду місця події.

Додатково зазначив, що проведення огляду місця події було з порушенням вимог КПК України, оскільки його було незаконно затримано та проведений його особистий огляд, що відобразилось у протоколі огляду місця події, ніяких згод на подібні дії слідчому він не надавав.

Разом з тим суд вважає, що ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК слід виправдати з врахуванням наступного.

Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування покладається на сторону обвинувачення.

Так, у якості доказів винуватості ОСОБА_4 стороною обвинувачення надані суду докази: протокол огляду місця події від 17.08.2015 року, висновок експертизи №2/1370 від 28.09.2015 року, постанова від 02.11.2015 року про визнання речовим доказом вилученого під час огляду місця події 17.08.2015 у ОСОБА_4 - порошкоподібну речовину, яка є речовим доказом, оскільки містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса якого (в перерахунку на метамфетамін основу) складає 0,419 грмам, а також показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були понятими при проведенні слідчих дій.

Згідно з вимогами частин 2,3, ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. З урахуванням наведеного, огляд місця події є єдиною слідчою дією, що у невідкладних випадках може проводитись до початку внесення даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_4 17.08.2015 року слідчим було проведено огляд місця події, про що складено проткол, у якому зазначено, що при огляді правої кишені шортів ОСОБА_4 виявлено поліетиленовий пакет кристалічної речовини. На підставі проведеного огляду місця події, 18.08.2015 року дані про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР.

За змістом ч.1 ст.237 КПК України, огляд місцевості, приміщення, речей та документів проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Проведення огляду особи положеннями ст.237 КПК України не передбачено.

Водночас, згідно з вимогами частин 1,3,4 ст.208 КПК України визначено, що уповноважена особа має право затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, якщо цю особу застали на місці вчинення злочину та може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 і ст.236 цього Кодексу, якими регламентовано порядок проведення обшуку та, зокрема, визначено, що обшук особи здійснюється за рішенням слідчого чи прокурора з обов"язковою участю не менше двох понятих. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз"яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обгрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, фактично провівши особистий обшук ОСОБА_4 , у ході огляду місця події, слідчий порушив вимоги кримінального закону, якими не перебачено можливості проведення такої слідчої дії до внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З цього слідує, що законні процедури не були дотримані, а отже, в діях працівників правоохоронних органів також наявне порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а саме статті 8. Так, ЄСЗЛ у справі Імакаєва проти Росії» (Imakayeva v Russia), 7615/02, 9 листопада 2006 р. зазначив, що Суд уважає, що обшук і вилучення в цій справі були проведені без санкції або належних гарантій. За таких обставин, Суд дійшов висновку про те, що розглянуте втручання не було «передбачене законом» і тому порушено Статтю 8 Конвенції.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а сам принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На підставі наведеного вище суд вважає, що слідчий, всупереч вимог закону, до внесення відомостей про вчинений ОСОБА_4 злочин, провів слідчу дію - його особистий обшук, під час якого в останнього вилучено порошкоподібну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, маса якого (в перерахунку на метамфетамін основу) складає 0,419 грмам і для надання такій слідчій дії видимості законності оформив її протоколом огляду місця події . Звертає на себе увагу відсутність належного процесуального оформлення затримання ОСОБА_4 та вилучення в нього речовини, яке приховане результатами огляду місця події. Тому, суд вважає, що доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 протокол огляду місця події від 17.08.2015 року, отриманий з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, встановлених вимогами ч.4 ст.208 та ст.214 КПК України, в зв`язку з чим такий належить визнати недопустимим.

З тих самих підстав суд не приймає як допустимі докази, які є похідними, висновок експертизи №2/1370 від 28.09.2015 року, постанову від 02.11.2015 року про визнання речовим доказом вилученого під час огляду місця події 17.08.2015, який оглянуто у судовому засіданні, оскільки на дослідження експерту була надана речовина, отримана з порушенням чинного законодавства, під час проведення огляду місця події.

Судом критично оцінюються показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, оскільки дані свідки були понятими при проведенні огляду місця події і фактично дали пояснення про вилучення в обвинуваченого наркотичного засобу під час проведення цієї незаконної слідчої дії.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду (в даному випадку обшук особи); порушення права особи на захист (затримання без складання протоколу і роз`яснення прав мати захисника).

Згідно ч.2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Оскільки єдиним доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 є наркотичний засіб, вилучений у нього під час його особистого обшуку, тобто здобутий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, то такий доказ суд визнає недопустимим.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права". Так, у справі "Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain" від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березні 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства від 08 лютого 1996 року.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних обов"язків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду строною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до незаконного придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту, відтак, ОСОБА_4 , у відповідності до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України необхідно визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та виправдати.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Приймаючи до уваги, що вина обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не доведена, процесуальні витрати по даній справі, пов`язані з проведенням експертизи, з ОСОБА_4 не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.309 КК Укрїни та виправдати у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Речовий доказ по кримінальному провадженню: порошкоподібна речовина, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якого обмежено-метамфетамін, маса якого складає 0,419 грама - який знаходиться на зберіганні в камері речових доказів Чигиринського ВП Смілянського ВПГУНП в Черкаській області - знищити.

Судові витрати по справі за проведення експертиз в сумі 369 гривень 32 копійки необхідно віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через Чигиринський районний суд Черкаської області.У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та виправданому.

Суддя ОСОБА_1