КП№ 278/125/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
01 березня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасника бойових дій, раніше не судимого, -
за ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Попередніми Указами Президента України «Про часткову мобілізацію», а також Указом №15/2015 від 14.01.2015 року в Україні проводилася мобілізаця та було оголошено про особливий період. З цього часу оголошено проведення, зокрема, на території Запорязької області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України. На виконання цього Указу Президента України ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених законом підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, 26.01.2015 здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу, для проходження якої наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за №51 від 13.03.2015 року обвинуваченого було зараховано до списків особового складу цієї частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Отже, ОСОБА_4 з 13.03.2015 року вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу в умовах особливого періоду. В подальшому наказом №87 від 29.04.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата
ОСОБА_4 направлено для проходження тактичних навчань до 199-го навчального центру (військова частина НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_3 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись до командира частини.
Усупереч вимогам закону, ОСОБА_4 вирішив порушити встановлений порядок проходження військової служби і самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 .
Реалізуючі задумане, 30.04.2015 року, перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом в умовах особливого періоду, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце проходження військової служби. Після цього проводив час на власний розсуд. Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби. 18.01.2016 року об 12 год. солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
У судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю. Пояснив, що на службу призвався добровольцем. Під час бойових дій раніше, в зоні АТО він отримав травму хребта, внаслідок якої стан здоров`я під час проходження військової служби у 2015 році на полгоні погіршився. Зазначив, що він просив у командира частини дозволу покинути полігон, однак останній йому відмовив у цьому, через що ОСОБА_4 самовільно, без дозволу командування покинув місце проходження служби. Хоча він мав можливість звернутися до вищого керівництва. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Вважає, що характеристика з місця проходження військової служби не відповідає дійсності.
Захисник обвинуваченого стверджував, що минуле ОСОБА_4 , наявність на утриманні неповнолітньої дитини та повнолітньої, яка продовжує навчання, його бойова нагорода, критичне ставлення до свого вчинку, шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, значно змешує суспільну небезпеку скоєного ним злочину.
Прокурор запропонував провести дослідження доказів у даній справі за спрощеним порядком. ОСОБА_4 і його захисник таку думку прокурора підтримали. Прокурор просив обрати для ОСОБА_4 реальне покарання з ізоляцією його від суспільства, зважаючи на те, що обвинувачений грубо порушив свій військовий обов`язок у важкий для країни час.
Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які учасниками кримінального провадження не оспорюються. При цьому судом встановлено, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин та у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції. Наслідки ч. 3 ст. 349 та ч.1 ст. 394 КПК України сторонам роз`яснені.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є його щире каяття, активне сприяння розкритю злочину, наявність на утриманні неповнолітнього сина та доньки, яка продовжує навчання і потербує матеріальної допомоги, а також те, що обвинувачений добровільно повернувся до військової частини. Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не виявлено.
При призначенні покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, особу винного, який характеризується посередньо, але безпосередньо брав участь в АТО, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій НОМЕР_3 від 23.04.2015 року, має поранення, пов`язані з проходженням військової служби. До кримінальної відповідальності притягається вперше. Суд також ураховує, що злочин вчинено в умовах особливого для держави України періоду. Однак, наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин дещо знижують ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого і вчиненого ним злочину, що дає можливість застосувати вимоги ст. 75 КК України. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком терміном на 3 (три) роки. Покласти на засудженого обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися на реєстрацію в інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_1