Справа № 466/7425/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/987/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого по ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
представника потерпілих ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_6 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2016 року і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.І ст.190, ч.2 ст.185 КК України.
Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання за ст. 190 ч.1 КК України - у виді обмеження волі строком на один рік; за ст. 185 ч.2 КК України - у виді обмеження волі строком на два роки.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді обмеження волі строком на 2/ два/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 2/два/ роки.

У відповідності до вимог ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 без дозволу органу кримінально - виконавчої системи не покидати межі України, повідомляти про зміну місця проживання та систематично зявлятись на реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 13200 /тринадцять тисяч двісті / грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 41 000 /сорок одну тисячу / грн.. матеріальної шкоди.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу захисник вказує, що вирок є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Зазначає, що судом не встановлено місце знаходження предметів злочину, такі судом не досліджувались, не ідентифіковані, не встановлена судом їх реальна вартість і докази про таке відсутні, а у оскаржуваному вироку відсутні посилання на беззаперечні докази, якими ідентифіковано предмети злочину та встановлено їх вартість.
У ході судового розгляду у Шевченківському районному суді м. Львова, стороною захисту заявлено клопотання про огляд судом доказів, зазначених в обвинувальному акті. Судом в заявленому клопотанні відмовлено. Зазначені докази, їх наявність, вартість має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
В обвинувальному акті відсутні посилання на докази, яким встановлена вартість викраденого, що давало б підстави суду вважати про достатність розміру завданих ОСОБА_7 матеріальних збитків для притягнення до кримінальної відповідальності та задоволення цивільного позову.
Під час досудового слідства не встановлено місце знаходження предметів злочину (коштів, ювелірних виробів, мобільного телефону та ноутбуку) .
Під час досудового слідства було грубо порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , що є доказом неповноти судового слідства, що є підставою повернення обвинувального акту.
В своїх доводах на підтримання апеляційних вимог також покликається на відсутність належних та допустимих доказів вини обвинуваченого. Покликається на судову практику та практику Європейського суду з прав людини.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та захисник підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги.

Прокурор, потерпілі та представник потерпілих заперечили проти доводів апеляції. Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2016 року, ОСОБА_7 у другій половині січня 2013 року, знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_11 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повідомив, що ноутбук марки „Асус потребує ремонту, чим викликав впевненість у ОСОБА_7 щодо дійсної передачі ноутбука в ремонт, заволодів майном ОСОБА_10 ,а саме вказаним ноутбуком вартістю 2500 грн., який 18.01.2013р. заклав в ломбард, а отримані кошти використав на власні потреби.

Окрім цього, ОСОБА_7 в період січня-квітня 2013 р., діючи повторно неодноразово, реалізовуючи єдиний умисел на викрадення грошових коштів та цінностей з квартири АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_11 , яка на той час була йому тещею, знаючи місце зберігання майна та скориставшись відсутністю у квартирі потерпілих, таємно викрав майно , належне своїй тещі ОСОБА_11 - золотий ланцюжок вартістю 2500 грн. з кулоном у вигляді ромбика із зображення Матері Божої вартістю 1500 грн.,, та майно дружини ОСОБА_10 гроші в сумі 600 Євро та 100 доларів США, золотий браслет вартістю 1000 грн, золоті сережки вартістю 2500 грн., 2 золотих персня вартістю по 2500 грн. кожен, золотий ланцюжок вартістю 2500 грн., а всього майна на загальну суму 21940 грн. Викрадені речі ОСОБА_7 закладав у ломбард, а виручені кошти витрачав на власні потреби.

Також, ОСОБА_7 в період січня-серпня 2013 р., діючи повторно , реалізовуючи єдиний умисел на викрадення грошових коштів та цінностей з квартири по АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_11 , яка на той час була йому тещею, знаючи місце зберігання майна та скориставшись відсутністю у квартирі потерпілих, таємно викрав майно , належне потерпілій ОСОБА_10 - мобільний телефон марки „Моторола імей НОМЕР_1 вартістю 1700 грн., та спільні кошти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в сумі 35 000 грн.

Заслухавши доповідача, захисника, обвинувачено, прокурора, потерпілих та представника потерпілих, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

При цьому місцевим судом, на думку колегії суддів, було повно та об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження та винесено законне та обґрунтоване рішення.

Так, судом достовірно встановлено, що у другій половині січня 2013 року ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання довірою, повідомив потерпілій ОСОБА_10 , що її ноутбук марки „Асус потребує ремонту, заволодів майном ОСОБА_10 , а саме вказаним ноутбуком вартістю 2500 грн., який 18.01.2013р. заклав в ломбард, а отримані кошти використав на власні потреби.

В період січня-квітня 2013 р. ОСОБА_7 таємно викрав майно , належне своїй тещі ОСОБА_11 - золотий ланцюжок вартістю 2500 грн. з кулоном у вигляді ромбика із зображення Матері Божої вартістю 1500 грн. та майно дружини ОСОБА_10 гроші в сумі 600 Євро та 100 доларів США, золотий браслет вартістю 1000 грн., золоті сережки вартістю 2500 грн., 2 золотих персня вартістю по 2500 грн. кожен, золотий ланцюжок вартістю 2500 грн., а всього майна на загальну суму 21940 грн. Викрадені речі ОСОБА_7 закладав у ломбард, а виручені кошти витрачав на власні потреби.

Також в період січня-серпня 2013 р. ОСОБА_7 таємно викрав майно, належне потерпілій ОСОБА_10 - мобільний телефон марки „Моторола імей НОМЕР_1 вартістю 1700 грн., та спільні кошти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в сумі 35 000 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в заволодінні ноутбуком «Асус» шляхом обману та зловживання довірою, стверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що мама колишнього чоловіка ОСОБА_10 передала з Італії ноутбук для онука сина потерпілої ОСОБА_10 , а обвинувачений ОСОБА_7 , який на протязі 2012 2013 років ніде не працював, повідомивши потерпілій ОСОБА_10 , що ніби-то її ноутбук марки „Асус потребує ремонту, заволодів майном ОСОБА_10 , а саме вказаним ноутбуком вартістю 2500 грн., який 18.01.2013 р. заклав в ломбард, а отримані кошти використав на власні потреби.

Крім того, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в таємному викраденні майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що стверджується доказами дослідженими судом першої інстанції, зокрема показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_10 - мобільний телефон марки „Моторола імей НОМЕР_1 вартістю 1700 грн., та спільні кошти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в сумі 35 000 грн., які вони зібрали на лікування відповідно батька та чоловіка. Цими ж показаннями потерпілих стверджується, що ОСОБА_7 таємно викрав майно, належне своїй тещі ОСОБА_11 - золотий ланцюжок вартістю 2500 грн. з кулоном у вигляді ромбика із зображення Матері Божої вартістю 1500 грн. та майно дружини ОСОБА_10 гроші в сумі 600 Євро та 100 доларів США, золотий браслет вартістю 1000 грн., золоті сережки вартістю 2500 грн., 2 золотих персня вартістю по 2500 грн. кожен, золотий ланцюжок вартістю 2500 грн., а всього майна на загальну суму 21940 грн. Викрадені речі ОСОБА_7 закладав у ломбард, а виручені кошти витрачав на власні потреби.

Часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_7 заподіяної потерпілим шкоди шляхом перерахунку на карточку потерпілої ОСОБА_10 грошових коштів (про що свідчить копія виписки з рахунку від 18.09.2013 року про внесення коштів на рахунок ОСОБА_10 в сумі 6800 грн. обвинуваченим ОСОБА_7 ), про що потерпіла ствердила в судовому засіданні, свідчить на думку колегії суддів, про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в заволодінні шляхом обману і зловживання довірою ноутбуком та у таємному викраденні ювелірних виробів, мобільного телефону і грошей потерпілих стверджується також показаннями свідка ОСОБА_12 відповідно брата і сина потерпілих про те, що ще до звернення із заявою про вчинення злочину він мав зустріч з обвинуваченим ОСОБА_7 , який визнав свою причетність до викрадення речей та грошей і обіцяв все повернути.

Суд першої інстанції обґрунтовано, на думку колегії суддів, поклав в основу вироку, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_13 , інформацію ломбарду «Скарбниця» від 25.09.2015 р. /а.п.43/, якою стверджується факт здачі в ломбард обвинуваченим ОСОБА_7 18.01.2013 р. ноутбука «АСУС», 10.04.2013 р. обручки золотої, які ним не викуплялись і на які звернено стягнення. Окрім цього, з цієї ж інформації вбачається, що в період з 09.2012 р. по 03.2013 р. обвинувачений ОСОБА_7 здавав в ломбард «Скарбниця» той же ноутбук, а також золоті вироби - каблучку, браслет, пару сережок, які пізніше були викуплені. Перелік золотих виробів відповідає переліку викрадених золотих виробів у потерпілих, які ними заявлені у повідомленні про злочин.
Таким чином, на думку колегії суддів, факт скоєння злочинних дій та винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю стверджується заявою потерпілої про заволодіння ноутбуком сина шляхом обману та зловживання довірою і крадіжку їхніх речей саме ОСОБА_7 і показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , частково показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 .

Дані обставини підтверджуються також копією гарантійного талона від ноутбука «Асус» (т. 1 а/с21), копією гарантійного талона від мобільного телефона «Моторола» (т. 1 а/с 22), копією договору фінансового кредиту від 29.03.2013 року (т. 1 а/с 41), копією довідки з ломбарду «Скарбниця» щодо майна, яке було здане ОСОБА_7 в ломбард протягом 2012-2013 року(т. 1 а/с 49), довідкою про вартість 1 гр. золота станом на 25.09.2013 року ломбарду «Скарбниця» (Т. 1 а/с 50).

Наявність в потерпілої ОСОБА_10 коштів підтверджується довідкою «Ощадбанку» про депозитний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_10 і закритий 24.12.2012 року на суму 25894,98 грн.

Також, судом першої інстанції було вірно оцінено показання обвинуваченого ОСОБА_7 , які він давав протягом судового слідства.

Що ж стосується встановлення та огляду речових доказів, про що зазначено в апеляції захисника, то як вбачається з матеріалів справи, зокрема постанови про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про проведення огляду викрадених ОСОБА_7 речей і грошових коштів, встановити місце знаходження предметів злочинного посягання не виявилось можливим, тому такі речі і грошові кошти не вилучені слідством і не долучені до матеріалів справи. ( т. 2 а/с 85-86).

Крім того сам обвинувачений і його захисник в своїй заяві, адресованій слідчому зазначає про відсутність у нього речових доказів і матеріалів, які згідно ст. 290 ч. 6 КПК України, необхідно надати для ознайомлення стороні обвинувачення (т. 2 а/с 153).

За таких обставин покликання захисника в своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не встановлено місце знаходження предметів злочину, такі судом не досліджувались, не ідентифіковані, не встановлена судом їх реальна вартість і докази про таке відсутні, а у оскаржуваному вироку відсутні посилання на беззаперечні докази, якими ідентифіковано предмети злочину та встановлено їх вартість, є безпідставними.
Щодо доводів апеляції про відсутність в обвинувальному акті посилання на докази, яким встановлена вартість викраденого, то слід зазначити, що обвинувальний акт повідає вимогам ст. 291 КПК України наступне та складений у відповідності до вимог закону.
Не заслуговує на увагу і твердження захисника, яке він наводить в апеляційній скарзі, про те, що було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах справи наявна постанова про залучення захисника від 23.09.2014 року.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України є правильною, оскільки обвинувачений шляхом обману і зловживання довірою заволодів ноутбуком та вчинив таємне викрадення чужого майна.
При призначенні покарання суд першої інстанції у своєму вироку обгрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, однак частково відшкодував потерпілим збитки, про що свідчить копія виписки з рахунку від 18.09.2013 року про внесення коштів на рахунок ОСОБА_10 в сумі 6800 грн. обвинуваченим ОСОБА_7 та призначив обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, тобто необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Враховано судом і те, що обставини, які відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання, відсутні.
Також, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обгрунтовано врахував позицію потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів при винесенні свого рішення.
Колегією суддів не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування чи зміну вироку.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_6 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4