АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 171/243/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/398/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 07 липня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року за кримінальним провадженням №0001303 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 20.05.2015 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 КК України, який визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

У відповідності до положень ч.1 ст.65 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовано покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 КК Україниза наступних обставин.

ОСОБА_6 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гр. ОСОБА_6 було роз`яснено порядок і умови відбуття покарання у вигляді штрафу, передбачені ст.26 Кримінально-виконавчого кодексу України. 24.07.2015 року ОСОБА_6 рекомендованим листом Апостолівський районний суд Дніпропетровської області попередив про кримінальну відповідальність за ст.389 КК України за ухилення від сплати штрафу, але, починаючи з 20.06.2015 року, ОСОБА_6 жодних заходів щодо виплати штрафу не приймав, на роботу не працевлаштувався, тим самим умисно ухилився від сплати призначеного вироком суду покарання у вигляді штрафу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ст.389 КК Українипосилається на ті обставини, що обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Разом з тим, ОСОБА_6 зазначив, що не сплатив штраф, оскільки в нього відсутні кошти, діти йому грошей не дають, пенсію він не оформив. Тобто, обвинувачений навів суду причини несплати штрафу, а суд в свою чергу, помилково визначив це за визнання вини та не досліджуючи доказів на підтвердження умисного ухилення від сплати штрафу, розглянув кримінальне провадження всупереч положенням ч.3 ст.349 КПК України.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі та скасувати вирок суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Як видно з вироку суду щодо ОСОБА_6 , кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з вимогами ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому його суть і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до ч.1 ст.349 КПК України, після виконання дій, передбачених ст.348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження.

Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.

Як видно з вироку суду, обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, але разом з тим, зазначив, що не сплатив штраф, оскільки в нього відсутні кошти, пенсію він не оформив, а діти йому грошей не дають. Обвинувачений навів причини несплати штрафу, а суд, в свою чергу, помилково визначив це за визнання вини та не досліджуючи доказів на підтвердження умисного ухилення від сплати штрафу, за попереднім вироком, розглянув кримінальне провадження всупереч положенням ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" із змінами і доповненнями, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до статті 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, суд при ухваленні обвинувального вироку допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які стосуються порушення законних прав і інтересів обвинуваченого і вплинули на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

На думку колегії суддів вищезазначені факти свідчать про передчасність прийнятого судом першої інстанції рішення, однобічність та неповноту, що були допущені при його ухваленні та тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, з призначенням нового судового розгляду.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року скасуванню з призначенням нового розгляду.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.389 КК України скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4