В И Р О К
Іменем україни
29.06.2016 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
із участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000476 від 28.05.2015 року, про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.03.2012 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 с.186, ч.2 ст.289, ст.70, 75, 104 КК України на п`ять років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на два роки; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2012 року за ч.3 ст.185, ст.71, 102, 103 КК України на п`ять років шість місяців позбавлення волі, 05.05.2015 року з місць відбування покарання звільнений умовно-достроково на невідбутий строк два роки сім місяців 7 днів на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 23.04.2015 року,
у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.194 КК України, ч.2 ст.289 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не учня, паспорт НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.289 КК України.
УСТАНОВИВ :
28.05.2015 року близько 00 годин 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, таємно, умисно, шляхом вільного доступу, підійшов до автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_14 , але який фактично перебуває у володінні ОСОБА_12 , де відчинив незамкнуту на ключ водійську дверку, після чого всупереч волі володільця, з метою уникнення шуму заведеного двигуна, відштовхав вказаний транспортний засіб на безпечну відстань, де сів за його кермо та таким чином ОСОБА_7 з викраденим автомобілем з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 16420 грн.
Вказаними умисними діями, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.
Потерпіла ОСОБА_12 пред`явила цивільний позов із вимогою стягнення на її користь з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 16420 грн., завданої внаслідок знищення автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , який перебував у її фактично володінні та постійному користуванні.
13.12.2015 року близько 23 години 45 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, таємно, умисно, шляхом вільного доступу до автомобіля, через відчинені ОСОБА_8 дверцята, які останній відкрив, проникнувши до салону автомобіля через незамкнену на ключ ляду багажника, після чого всупереч волі власника, шляхом штовхання удвох за відсутності ключа замка запалювання, незаконно заволоділи автомобілем "Таврія ЗАЗ-110207", синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 є ОСОБА_15 , однак, який фактично знаходиться у володінні ОСОБА_11 . Далі ОСОБА_7 сів за кермо даного транспортного засобу, після чого з вказаним викраденим автомобілем ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 31890 грн.
Вказаними умисними діями, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.
Вказаними умисними діями, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.
Потерпілий ОСОБА_11 пред`явив цивільний позов із вимогою стягнення на його користь солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріального збитку в розмірі 31890 грн. та моральної шкоди в сумі 16000 грн., завданих внаслідок незаконного заволодіння та пошкодження ними належного йому автомобіля "Таврія ЗАЗ-110207", державний номерний знак НОМЕР_6 .
Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав повністю свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.289 КК України, щодо незаконного заволодіння автомобілем "Таврія ЗАЗ-110207", державний номерний знак НОМЕР_6 , та не визнав своєї вини у висунутому обвинуваченні в частині незаконного заволодіння та пошкодження шляхом підпалу автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 . Надавати особисті пояснення щодо обставин кримінального провадження відмовився. Пред`явлені цивільні позови не визнав.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України визнав повністю. Пояснив, що близько 23 години вечора 13.12.2015 року, коли компанією друзів перебували вдома у його товариша на території мікрорайону "Постройки" в м.Жмеринці, ОСОБА_7 в розмові наодинці запропонував йому угнати чужу машину. При цьому запевнив, що він знає як це робити, так як до цього вже угоняв одну машину, яку потім спалив, про що ніхто не дізнався. Він погодився, і удвох з ним на таксі, за яке розрахувався ОСОБА_8 , доїхали до бару " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", поруч з яким у дворі біля багатоповерхового будинку вони спонтанно підійшли до автомобіля "Таврія" синього кольору. ОСОБА_8 рукою перевірив його багажник і той виявився незамкненим. Піднявши задню ляду він заліз в салон та зсередини відімкнув дверки. Удвох вони відштовхали цей автомобіль на іншу вулицю, де ОСОБА_7 його завів, з`єднавши відповідним чином провода, після чого позмінно удвох вони каталися територією міста Жмеринка. Вранці поїхали в с.Рижавку за пропозицією обвинуваченого ОСОБА_8 , де у його вітчима є хата. Із його знайомим ОСОБА_16 , який у ній мешкає з дружиною, заїхали на заправку поблизу с.Ворошилівки та заправили автомобіль, після чого повернулися до вказаної хати, де залишись відпочити, а хазяї пішли на роботу та повернулися вони лише ввечері. Разом з ОСОБА_16 знову поїхали на заправку, але по дорозі лопнуло колесо і вимушено повернулись, рухаючись на ободі, бо не знайшли запасне колесо, яке шукали лише в багажнику. Після спільної вечері вирішили з ОСОБА_7 поїхати спалити речі з машини, взявши з сараю банку з бензином, щоб не залишати сліди. Виїхавши в поле, речі з багажнику, з бардачка та оснащення салону повитягували та склали на купу, яку ОСОБА_7 обілляв бензином та підпалив. Після цього ОСОБА_7 сів за кермо, але метрів за 50 автомобіль занесло на слизькій поверхні і він наскочив на купу щебня. Покинувши машину вони повернулись до хати, а рано вранці пішли на автобус, яким доїхали до м.Жмеринки, де ОСОБА_8 прийшов до себе додому та заснув. Наступного дня самостійно повідомив працівникам міліції про скоєний угон автомобіля "Таврія". Вказав, що замок на кришці паливного баку ОСОБА_7 збив викруткою, причина пошкодження замку багажника йому невідома. У вчиненому щиро розкаявся. Цивільний позов визнав частково. Погодився із загальним розміром майнової шкоди в сумі 31890 грн., зауваживши про відшкодування його рідними її частині в розмірі 16000 грн., що вважає достатнім з його боку. Заявив, що вимогу відшкодування моральної шкоди у розмірі 16000 грн. вважає завищеною, не заперечуючи щодо її стягнення з нього у розмірі 2000 грн.
Окрім безпосереднього визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх винуватість у спільному протиправному заволодінні автомобілем "Таврія ЗАЗ-110207", державний номерний знак НОМЕР_6 , повністю доводиться наступними доказами, що були досліджені судом.
Так, потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що 13.12.2015 року повернувшись додому з лікарні, куди завіз хвору матір своєї дружини, залишив у дворі за місцем свого проживання належний йому автомобіль "Таврія", державний номерний знак НОМЕР_6 , перевіривши замкнення усіх його дверей. Вранці 14.12.2015 року виявив відсутність вказаного автомобіля, оглянувши навколишню місцевість на випадок, якщо його відігнали неподалік, також не виявив даної машини, після чого заявив про її угон працівникам міліції. За кілька днів йому зателефонувала знайома з с.Рижавка, повідомила, що там є схожий на його автомобіль. Прибувши з працівниками міліції виявив, що машина мала пошкодження у виді розбитого лобового скла, погнуті обидві бокові дверки та правий поріг, відсутній правий колісний диск, та зім`ятий диск заднього колеса без покришки. Разом із своїм представником заявлений цивільний позов підтримали у повному обсязі. Придбання ОСОБА_11 у власність вказаного автомобіля обгрунтували розпискою та наявністю у нього технічного паспорту. Підтвердили отримання від родичів обвинуваченого ОСОБА_8 часткового відшкодування завданої майнової шкоди на суму 16000 грн. Зауважили, що фактичні витрати на ремонт автомобіля за наслідком зміни геометрії кузова перевищують визначений експертом розмір завданої майнової шкоди. Моральну шкоду в розмірі 16000 грн. обгрунтували психологічними переживаннями потерпілого внаслідок втрати особистого вартісного майна, погіршенням стану здоров`я та зміною звичайного способу життя.
Потерпіла ОСОБА_12 належно викликалася до суду, в судове засідання не з`явилася, подавши попередньо письмову заяву щодо проведення судового розгляду за її відсутності, у якій також повністю підтримала заявлені нею вимоги цивільного позову.
Залучені судом до участі в розгляді цивільних позовів треті особи ОСОБА_15 та ОСОБА_14 належно викликалися, в судове засідання також не з`явились, причин своєї неяки не повідомили.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_8 є її онуком та проживає разом із нею та її чоловіком. Повідомила, що 13.12.2015 року приблизно о 18 годині до неї зателефонувала сестра та попросила приїхати, щоб доглянути за хворою матір`ю, яка мешкає у с.Носківці Жмеринського району Вінницької області, а сестрі потрібно було їхати на чергування у Центральну районну лікарню в м.Жмеринка. Вона одразу погодилась та поїхала до матері. 14.12.2015 року вийшла на свою роботу, коли їй зателефонував чоловік повідомив, що ОСОБА_8 немає вдома. Після закінчення свого робочого часу вона з чоловіком повертаючись дома, мали йти шукати онука ОСОБА_18 , але прибувши до будинку побачили, що останній дома спить. Вони заспокоїлись та лягли також відпочивати. Приблизно о 14 годині наступного дня до неї подзвонила знайома ОСОБА_19 з с.Рижавки Жмеринського району та повідомила щось незрозуміле про ОСОБА_18 та міліцію. Вона почала нервувати та чекати міліцію, але в той день до них додому ніхто не дзвонив та не приїжджав. На наступний день приблизно о 8 годинні ранку вона підняла свого онука, почала розпитувати, але він нічого не відповідав, після чого вона з ним вирушили до міліції, щоб її онук усе сам розповів працівникам правоохоронного органу. Там ОСОБА_8 пояснив, що йому ОСОБА_7 запропонував поїхати в с.Рижавка за яблуками, щоб потім привезти їх додому. У с.Рижавка вони їхали на автомобілі, там залишились ночувати, після чого він додому повернувся на автобусі. Після усієї цієї події вона дізналась, що експерт оцінив завдану шкоду у 32000 грн, після чого вирішила відшкодувати половину суми, тобто 16000 грн., так як цей злочин був скоєний не лише її онуком, а ще й ОСОБА_7 . Вона зателефонувала до потерпілого ОСОБА_11 та домовилась про зустріч, плануючи віддати йому половину суми заподіяної матеріальної шкоди, але він не захотів, щоб йому повертали лише половину, а зажадав всю суму. Згодом погодився на половину і вона йому віддала 16000 грн.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що одного дня в минулому році приблизно о 5 годині ранку до нього приїхали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , розбудивши його, вони запитали де можна заправити автомобіль. Він сів до них в машину і вони утрьох поїхали на автозаправку, де і заправили автомобіль пальним, після чого повернулись додому до свідка, де обвинувачені залишились відпочивати, а він із дружиною пішли на роботу, додому повернулися вже ввечері. Вони усі разом повечеряли, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із свідком знову поїхали на заправку, щоб заправити автомобіль, але дорогою в автомобілі лопнуло колесо і вони розвернулися, так як їхати вже було складно, і повернулись додому. Стоячи з дружиною на ганку, коли обвинувачені від`їжджали, бачив, як машина із ними наїхала на купу щебня обабіч дороги, постояла із хвилиною та рушила далі. Що сталося із автомобілем та людьми свідок не перевіряв, бо було вже пізно і вони з дружиною пішли спати. Обвинувачені невдовзі також прийшли спати, а серед ночі вони кудись рушили самі. Наступного ранку, коли свідок йшов на роботу, то приблизно за 300 м. від їхнього будинку стояла машина, на якій їздили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і на ній з одного боку вже не було шини та колісного диску. Вказав, що ОСОБА_8 він знає давно і ніколи не бачив у нього машини, ОСОБА_7 до того раніше не знав. Уточнив, що обвинувачені приїздили до нього невеликим дводверним легковим автомобілем синього кольору.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повідомила, що о 5 годині ранку до будинку, де вона мешкає разом з ОСОБА_16 , на машині приїхав ОСОБА_8 з своїм товаришем. Вона запитала чий це автомобіль, ОСОБА_8 відповів, що це вони взяли у друга машину, щоб покататися. Потім обвинувачені з її чоловіком поїхали на заправку, щоб заправити автомобіль, повернувшись, вони привезли з собою пиво. Після того вона з чоловіком пішли на роботу, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 полягали спати. Ввечері після вечері обвинувачені кудись поїхали, при цьому бачила, як на ходу машина наїхала на купу щебня збоку від дороги. Потім вона пішла спати, також надійшли обвинувачені на ночівлю, а вранці дорогою на роботу бачила, що та машина стояла покинута метрів за 300 від їх будинку. При цьому на автомобілі були відсутні колеса з правого боку.
Прокурор відмовився від допиту в якості свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 .
Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001055 (т.1 а.с.241) вбачається внесення 14.12.2015 року відомостей про незаконне заволодіння невідомою особою в ніч з 13.12.2015 року на 14.12.2015 року в дворі будинку АДРЕСА_4 автомобілем "Таврія ЗАЗ-110207", 2003 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_11 .
Із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.12.2015 року (т.1 а.с.242) вбачається, що кримінальне провадження, яке наразі розглядається, розпочате на підставі заяви потерпілого ОСОБА_11 стосовно незаконного заволодіння невідомою особою в період часу з 20:00 годин 13.12.2015 року до 08:00 годин 14.12.2015 року поблизу будинку №3 по вул. Горького в м.Жмеринка його автомобілем "Таврія ЗАЗ-110207", 2003 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , чим заявнику заподіяно матеріального збитку на суму 50000 грн.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 (т.1 а.с.250) вбачається, що власником автомобіля "ЗАЗ-110207", 2003 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , зазначений ОСОБА_15 , натомість, обставини перебування даного правовстановлюючого документа у розпорядженні потерпілого ОСОБА_11 визначають наразі його право володіння вказаним транспортним засобом.
Із змісту протоколу огляду місця події від 14.12.2015 року з фототаблицею до нього (т.2 а.с.2-4) вбачається, що місцем огляду є територія двору житлового будинку АДРЕСА_3 , звідки зі слів потерпілого ОСОБА_11 викрадено залишений ним на стоянку автомобіль "ЗАЗ-Таврія".
З протоколу огляду місця події від 15.12.2015 року з фототаблицею до нього (т.2 а.с.7-18) вбачається, що місцем огляду є дорога по вул. Польовій в с.Рижавка Жмеринського району Вінницької області, де знаходиться автомобіль "Таврія ЗАЗ-110207", синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , у якого виявлено вм`ятини на правому крилі та на правій і лівій дверках, тріщину переднього вітрового скла, відсутній колісний диск правій передній ступиці та пошкоджений колісний диск правого заднього колеса; в ході огляду вказаного транспортного засобу потерпілий ОСОБА_11 упізнав по особливим наклейкам та за зовнішніми ознаками належний йому автомобіль; в ході огляду вказаного автомобіля виявлено та вилучено чохол з керма та в`язану шапку.
Згідно постанови від 15.12.2015 року (т.2 а.с.19) та розписки потерпілого ОСОБА_11 від 15.12.2015 року (т.2 а.с.21) автомобіль "Таврія ЗАЗ-110207", номер шассі НОМЕР_8 , синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001055 та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_11 під розписку останнього.
Із заяви обвинуваченого ОСОБА_7 від 17.12.2015 року, протоколу пред`явлення речей для впізнання від 19.12.2015 року, протоколу огляду від 19.12.2015 року, постанови від 19.12.2015 року (т.2 а.с.41,59-60,61,62) вбачається впізнання під час вказаної слідчої дії потерпілим ОСОБА_11 належного йому сталевого ножа, що знаходився в салоні викраденого у нього автомобіля "ЗАЗ-Таврія", державний номерний знак НОМЕР_6 , який 17.12.2015 року добровільно видав підозрюваний ОСОБА_7 , а також визнання вказаного ножа речовим доказом.
Із заяви потерпілого ОСОБА_11 від 21.12.2015 року, супровідного документа ФОП ОСОБА_27 , постанови від 21.12.2015 року (т.2 а.с.64,65,69) вбачається визнання речовим доказом представленого потерпілим ОСОБА_11 DVD-R диску "Maximus" №DR5FA1-00547 із видеозаписом з камер відеоспостереження АЗС ФОП ОСОБА_27 по АДРЕСА_5 за період часу з 05:20 годин по 05:35 годин 14.12.2015 року.
З протоколу огляду від 23.12.2015 року (т.2 а.с.66-67) вбачається, що в ході відтворення відеозапису на DVD-R диску "Maximus" №DR5FA1-00547 потерпілий ОСОБА_11 впізнав належний йому автомобіль.
Із протоколу огляду від 23.12.2015 року з фототаблицею до нього, протоколу огляду від 19.12.2015 року, постанови від 23.12.2015 року та розписки потерпілого ОСОБА_11 від 23.12.2015 року (т.2 а.с.71-73,74,75) вбачається впізнання під час вказаної слідчої дії потерпілим ОСОБА_11 належного йому флеш-накопичувача "Кingston", що знаходився у викраденому в нього автомобілі "ЗАЗ-Таврія", державний номерний знак НОМЕР_6 , а також визнання вказаного флеш-накопичувача речовим доказом у кримінальному провадженні №0001055 та передача його на зберігання потерпілому ОСОБА_11 під розписку останнього.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 25.12.2015 року (т.2 а.с.78-81,82-85) вбачається впізнання свідком ОСОБА_16 з числа кількох представлених фотознімків, відповідно фотографій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, які приїзджали до нього додому на автомобілі в с.Рижавка Жмеринського району на автомобілі " ЗАЗ-Таврія", синього кольору.
Згідно протоколу огляду від 29.12.20145 року та постанови від 29.12.2015 року (т.2 а.с.102,103) оглянуто та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001055 чохол з керма автомобіля "Таврія ЗАЗ-110207", синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , вилучений під час проведення огляду місця подій 15.12.2015 року в с.Рижавка Жмеринського району.
З протоколу пред`явлення речей для впізнання від 04.01.2016 року та постанови від 04.01.2016 року (т.2 а.с.105-106,107) вбачається впізнання під час вказаної слідчої дії ОСОБА_17 належної її онуку ОСОБА_8 в`язаної шапки, що знаходилася та була вилучена в салоні "ЗАЗ-Таврія", державний номерний знак НОМЕР_6 , під час проведення огляду місця подій 15.12.2015 року в с.Рижавка Жмеринського району, а також визнання вказаної шапки речовим доказом.
З протоколу проведення слідчого експерименту із відеозаписом від 25.01.2016 року (т.2 а.с.110-112,113) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 детально розповів та показав на місцевості обставини та спосіб вчинення ним спільно з ОСОБА_8 , за попередньою змовою з останнім, о 23:45 годині 13.12.2015 року протиправного заволодіння автомобілем "ЗАЗ-Таврія", синього кольору, що був припаркований у дворі багатоповерхового будинку АДРЕСА_4 , а також подальші переміщення обвинувачених на даному автомобілі до с.Рижавка Жмеринського району із залишенням його у цьому населеному пункті.
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22.02.2016 року №268 (т.2 а.с.136-147) розмір завданого власнику автомобіля "ЗАЗ-110207", 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , матеріального збитку відповідно до його технічного стану та строку експлуатації з ПДВ становить 31890 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 13.12.2015 року з ПДВ складає 31890 грн. Витрати на залучення експерта для проведення даного експертного дослідження становлять 921,60 грн. (т.2 а.с.135).
Також незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні незаконного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю зібраних в ході досудового слідства та безпосередньо досліджених під час судового розгляду наступних доказів.
Так, свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що влітку минулого року, коли він їхав з дружиною своїм автомобілем на залізничний вокзал ст.Жмеринка, то побачив, що на дорозі горить легкова машина, зупинився та почав її гасити. Але йому не вдалося загасити вогонь і він поспішав на потяг, тому одразу викликав пожежну службу, а сам поїхав на вокзал. Повернувшись назад побачив, що на місце події вже приїхали пожежники та міліція. Уточнив, що то був автомобіль "ВАЗ-2101" жовтого або помаранчевого кольору, в автомобілі було розбите заднє вітрове скло та палала задня частина кузову.
Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснив, що на даний час він є пенсіонером, завжди знаходиться вдома. Повідомив, що приблизно рік тому одного ранку у нього загавкала собака і він вийшов подивитися, що трапилось. Коли вийшов за браму, то побачив, що біля його домоволодіння по АДРЕСА_6 стоїть міліція поруч із згорілим легковим автомобілем. Працівники міліції почали його розпитувати чи він щось бачив, він відповів, що ні.
Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що він працює сторожем у ПП "Пегаз". В період, коли відбулася дана подія, він знаходився на робочому чергуванні, до його місця роботи прибігла та постукала жінка, яка повідомила, що на дорозі по вул. Мельнічна у м.Жмеринка горить автомобіль "Жигулі". Він одразу вибіг подивитися та побачив, що горить автомобіль. Повернувся, щоб узяти відро з водою для тушіння. Біля палаючого автомобіля стояли таксист, жінка та дід, і таксист йому порадив, щоб він вже не тушив машину, так як горіла вона вже з боку паливного баку і викликана пожежна служба. Через декілька хвилин приїхали пожежники, та почали гасити автомобіль.
Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні пояснив, що працює директором ПП "Пегаз". Приблизно рік тому поблизу ангару на його роботі по вул. Мельнічній у м.Жмеринка побачив обгорілий легковий автомобіль, який гасили пожежники.
Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що 28.05.2015 року біля 5-ї години ранку проїжджав біля палаючого автомобіля, який вже гасили пожежники. Його зупинили, щоб він був у якості свідка, коли він підійшов до автомобіля, то побачив, що у ньому повністю згорів салон, але мотор не загорівся. Біля нього постояв від 5 до 10 хвилин та поїхав далі, так як він працює водієм таксі і у нього в машині були клієнти.
З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.05.2015 року (т.1 а.с.160) вбачається, що кримінальне провадження, яке є предметом даного судового розгляду, розпочате на підставі заяви потерпілої ОСОБА_12 стосовно викрадення невідомою особою в ніч з 27.05.2015 року на 28.05.2015 року її автомобіля "ВАЗ-2101", жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , який вона 27.05.2015 року залишила біля будинку №13 по пров. Гвардійському в м.Жмеринка.
Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000476 (т.1 а.с.213) вбачається внесення 28.05.2015 року відомостей про незаконне заволодіння невідомою особою в ніч з 27.05.2015 року на 28.05.2015 року належним ОСОБА_12 автомобілем "ВАЗ-2101", 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , що знаходився біля будинку №13 по пров. Гвардійському в м.Жмеринка.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 (т.1 а.с.161) вбачається, що власником автомобіля "ВАЗ-2101", 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , зазначена ОСОБА_14 , натомість, обставини перебування даного правовстановлюючого документа у розпорядженні потерпілої ОСОБА_12 визначають наразі її право володіння вказаним транспортним засобом.
Із змісту протоколу огляду місця події від 28.05.2015 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с.162-163) вбачається, що місцем огляду є прибудинкова територія багатоповерхового будинку АДРЕСА_3 , звідки зі слів потерпілої ОСОБА_12 викрадено належний їй автомобіль "ВАЗ-2101".
Згідно рапорту оперативного чергового Жмеринського РВ УМВС від 28.05.2015 року о 04:30 годин 28.05.2015 року надійшло телефонне повідомлення про загорання автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , по вул. Мельничній в м.Жмеринка.
З протоколу огляду від 28.05.2015 року із план-схемою та фототаблицею до нього (т.1 а.с.166-170), проведеного з дозволу потерпілої ОСОБА_12 (т.1 а.с.165) вбачається, що об`єктом огляду є автомобіль "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , жовтого кольору, що знаходився на узбіччі дороги по вул. Мельничній в м.Жмеринка.
Згідно акту про пожежу від 28.05.2015 року із фототаблицею (т.1 а.с.172-175) у встановленому порядку зафіксовано факт загорання автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , на вул. Мельничній в м.Жмеринці.
Згідно постанови від 28.05.2015 року (т.1 а.с.209) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №00000477 автомобіль "ВАЗ-2101", 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 згідно розписки останньої (т.1 а.с.210).
У відповідності до постанови від 28.12.2015 року (т.1 а.с.214) та постанови від 01.02.2016 року (т.1 а.с.233) матеріали досудового розслідування, зокрема, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000476 від 28.05.2015 року, за №0001055 від 14.12.2015 року та за №0000477 від 28.05.2015 року об`єднані в одне кримінальне провадження №0000476.
З протоколу проведення слідчого експерименту із відеозаписом від 25.01.2016 року, що був переглянутий в судовому засіданні (т.1 а.с.215-217,218) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно детально розповів та показав на місцевості обставини та спосіб вчинення ним спільно з неповнолітнім ОСОБА_32 біля 00:10 годин 28.05.2015 року протиправного заволодіння автомобілем "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , умисел на що в них виник, коли вони побачили даний автомобіль біля будинку №13 по вул. Гвардійському в м.Жмеринці. Особисто ОСОБА_7 потягнувши на себе водійсбку дверку, виявив, що вона незамкнена, після чого ОСОБА_33 сів за кермо, а він почав штовхати автомобіль по напряму до вул. В.Трудової, доштовхавши його таким чином до ЗОШ №3 м.Жмеринки, після чого сам сів на водійське місце, а ОСОБА_33 пересів на місце пасажира, та з нахилу покотили автомобіль до вул. Мельничної, де зупинились та намагались завести автомобіль, але цьому завадила відсутність акумуляторної батареї, що вони виявили згодом, після чого зробили марну спробу відшукати та переставити акумулятор з іншого автомобіля у вказаному районі.
Із змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_7 від 25.02.2016 року вбачається його особисте застереження стосовно вчиненого ним обмовляння ОСОБА_34 у показаннях по факту заволодіння та підпалу автомобіля "ВАЗ-2101".
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 23.02.2016 року №5 (т.2 а.с.117-133) розмір завданого власнику автомобіля "ВАЗ-2101615", 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , матеріального збитку відповідно до його технічного стану та строку експлуатації з ПДВ становить 16420 грн., сума якого визначена за вирахуваним станом на момент проведення експертизи, тобто на 23.02.2016 року, значенням ринкової вартості транспортного засобу; ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 13.12.2015 року з ПДВ складає 16063 грн. Витрати на залучення експерта для проведення даного експертного дослідження становлять 921,60 грн. (т.2 а.с.116).
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, мають безпосереднє значення для даного кримінального провадження, а надто у їх сукупності, відтак є належними та допустимими.
Одночасно наведені показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ОСОБА_35 та ОСОБА_36 судом приймаються до уваги в частині підтвердження ними обставин переміщення автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , остаточно до вул. Мельничної в м.Жмеринці від місця, де його було залишено володільцем ОСОБА_12 , від будинку АДРЕСА_3 , згоди останньої щодо вчинення такого переміщення автомобіля судом не встановлено.
Судом не приймаються до уваги твердження сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно недопустимості доказів, а саме: протоколів проведення слідчого експерименту від 25.01.2016 року за посиланням на порушення його права на захист, оскільки на досудовому слідстві у нього не було захисника, та з підстав здійснення психологічного тиску на обвинуваченого ОСОБА_7 в ході проведення вказаних слідчих дій, оскільки обставини висунутого щодо ОСОБА_7 обвинувачення не передбачали обов`язкової участі захисника, а відомостей стосовно заявлення ОСОБА_7 у будь-який спосіб вимоги щодо потреби призначення йому захисника упродовж досудового слідства або оскарження бездільності слідчого чи прокурора з підстав незабезпечення права підозрюваного на захист судом не здобуто. Також судом не вбачається проявів психологічного впливу на обвинуваченого ОСОБА_7 за змістом переглянутих відеозаписів проведення вказаних слідчих експериментів, оскільки усі пояснення останнього ним надавались з власної добровільної згоди, будь-яких усних або дієвих погроз чи примусових дій щодо нього не застосовувалось, заяв або заперечень ні від кого з учасників слідчих дій, а передусім від самого обвинуваченого ОСОБА_7 , не надходило.
При цьому відповідні показання обвинуваченого ОСОБА_7 в ході зазначених слідчих експериментів суд вважає різновидом процесуальних джерел доказів, що становлять відомості, надані в усній формі визначеним Кримінальним процесуальним кодексом України колом суб`єктів щодо відомих їм обставин, які є предметом доказування у кримінальному провадженні, оскільки саме він як учасник даних подій може докладно розповісти про вчинений злочин, про співучасників, оскільки йому більше, аніж будь-кому іншому, достеменно відомі всі обставини кримінального правопорушення. Дані показання обвинуваченого ОСОБА_7 , у яких він повністю визнав себе винним, судом не розглядаються як більш переконливий доказ у порівнянні з іншими доказами, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Натомість, у суду немає підстав критично оцінювати та не приймати до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення незаконного заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_11 , оскільки вони послідовні та не суперечливі іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, узгоджуються з ними, і є, на думку суду, правдивими. В ході судового розгляду не встановлено підстав для обмовлення обвинуваченим ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_7 з будь-яких причин. Показання обвинуваченого ОСОБА_8 узгоджуються в цій частині і не суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , наданими ним в ході проведеного слідчого експерименту, а особисті визнавальні пояснення останнього в ході слідчого експерименту щодо обставин незаконного заволодіння автомобілем потерпілої ОСОБА_12 повністю узгоджуються із сукупністю решти вказаних доказів даних обставин, визнаних судом належними та допустимими, у тому числі з врахуванням поданої ОСОБА_7 письмової заяви про здійснене ним обмовляння неповнолітнього ОСОБА_34 та за відсутності будь-яких інших відомостей щодо співучасті останнього.
Тому суд не приймає до уваги заяву обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним вини у інкримінованих йому даних злочинах, та розцінює його позицію як намагання уникнути кримінальної відповідальності за їх вчинення.
Суд не приймає до уваги протоколи тимчасового доступу до речей та документів від 24.06.2015 року (т.1 а.с.179,181,183,184,187,188) та описи речей і документів, які були вилучені на підставі ухвал слідчого судді (т.1 а.с.180,182,185,186,189,191) як такі, стосовно яких стороною обвинувачення не представлено підтвердження повноважень вчинення даних дій працівником оперативного підрозділу, набувати яких він може лише за відповіним дорученням слідчого або прокурора, за наслідком чого дані докази є недопустимими.
Судом не приймається до уваги представлена стороною обвинувачення копія розписки від імені ОСОБА_15 щодо відчуження ним на користь ОСОБА_11 автомобіля "ЗАЗ Таврія", державний номерний знак НОМЕР_10 , оскільки даний доумент не посвідчений нотаріусом, а будь-яких підтверджень його написання саме ОСОБА_15 , який у реєстраційних відомостях вказаний власником даного автомобіля, немає, що не становить підстав визнання даного доказу належним.
Суд не приймає до уваги протокол отримання зразків для експертизи від 29.12.2015 року, постанову про визнання речових доказів від 29.12.2015 року та висновок судової трасологічної експертизи від 12.01.2016 року №8-Д (т.2 а.с.90,91,94-101), оскільки вони не підтверджують та не спростовують жодної обставини даного кримінального провадження, а відтак є неналежними доказами.
Проте, неприйняття судом зазначених доказів сторони обвинувачення не спростовує доведення сукупністю решти визнаних належними та допустимими доказами відповідних обставин.
Таким чином, суд, зберігаючи відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, доходить висновку, що стороною обвинувачення доведено вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 незаконного заволодіння транспортним засобом, який перебував у володінні потерпілої ОСОБА_12 , за що він повинен несті кримінальну відповідальність за ч.2 ст.289 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення вказаних протиправних дій повторно, а також вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконного заволодіння транспортним засобом, який перебував у володінні потерпілого ОСОБА_11 а тому кожен з них підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст.289 КК України України, зокрема, ОСОБА_7 за кваліфікуючими ознаками вчинення вказаних протиправних дій повторно, групою осіб, а ОСОБА_8 за кваліфікуючою ознакою вчинення вказаних протиправних дій групою осіб.
В межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачено також в тому, що він близько 02 годин 00 хвилин 28.05.2015 року, перебуваючи біля житлового будинку №50 по вул. Мельничній в м.Жмеринка Вінницької області, переслідуючи мету на умисне знищення автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , що фактично перебуває у володінні ОСОБА_12 та яким ОСОБА_7 попередньо незаконно заволодів, з метою знищення слідів вчинення даного кримінального правопорушення, діючи умисно, загально небезпечним способом, запхав у горловину паливного бака ганчірку та підпалив її. Внаслідок вказаних дій автомобіль "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 був знищений вогнем. ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_37 матеріальної шкоди на загальну суму 16420 грн.
Дані дії ОСОБА_7 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.194 КК України, за кваліфікуючими вчинення умисного знищення чужого майна шляхом підпалу.
Також ОСОБА_7 обвинувачено в тому що він біля 13:10 годин 06.11.2015 року, знаходячись в приміщенні коридору на першому поверсі загальноосвітньої школи №4 м.Жмеринка, що знаходиться за адресою: Вінницька область м.Жмеринка вул. Київська 3, де переслідуючи мету на таємне заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю людей, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів, повторно, вчинив крадіжку мобільного телефону "Lenovo 316і" з флеш-карткою пам`яті на 8 GЬ, який на лавці коридору залишив неповнолітній ОСОБА_24 , учень 4-го класу зазначеної школи. На момент крадіжки ціна мобільного телефону "Lenovo 316і", що був у використанні становить 850 грн., флеш-картки пам`яті на 8 GЬ - 65 грн., всього на загальну суму 915 грн. Після чого ОСОБА_7 , довівши свій злочинний намір до кінця, разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та згодом розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_38 матеріальної шкоди на загальну суму 915 грн.
Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі-Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя", визнання особи винною у вчиненні злочину можливе лише за умов доведеності її вини.
Згідно вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положень статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно частини 1 статті 92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У відповідності до положень ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Практика Європейського суду з прав людини передбачає, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі "Козинець проти України" від 6 грудня 2007 року, п.54, рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, п.150, рішення у справі "Яременко проти України" від 12 червня 2008 року, п.57).
Судом вбачаються очевидні підстави для виправдання ОСОБА_7 стосовно обвинувачення його у вчиненні умисного знищення шляхом підпалу автомобіля "ВАЗ 2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , що перебував у володінні ОСОБА_12 , оскільки розмір завданої такими діями матеріальної шкоди за обсягом пред`явленого обвинувачення застережений в розмірі 16420 грн., що узгоджується із відповідним висновком судової автотехнічної експертизи від 23.02.2016 року №5 (т.2 а.с.117-133).
Диспозиція ч.2 ст.194 КК України, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_7 , окрім спеціальної кваліфікуючої ознаки щодо вчинення певних протиправних дій шляхом підпалу, має імперативне застередення стосовно визначення таких дій як "те саме діяння", що за таким змістом передбачає відповідне охоплення ознак попередньої частини вказаної статті кримінального закону, тобто ч.1 ст.194 КК України, яка окрім визначення діяння, як умисного знищення або пошкодження чужого майна, має обмежувальну умову щодо заподіяння такими діями шкоди у великих розмірах.
Згідно п.3 примітки ст.185 КК України визначено, що зокрема у статті 194 цього Кодексу у великих розмірах визначається злочин, що вчинений однією особою або групою осіб на суму, яка двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
У відповідності до положень ч.5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, з урахуванням вимог якої станом на початок 2015 року, упродовж якого визначено вчинення кваліфікованого діяння, сума великого розміру вираховується в розмірі 152250 грн., якого вочевидь не досягає зазначений розмір завданої шкоди в розмірі 16420 грн., обставини чого виключають наявність у діях ОСОБА_7 за обсягом пред`явленого обвинувачення складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.194 КК України, а тому в цій частині він підлягає виправданню за наслідком недоведення, що в діянні обвинуваченого є склад даного кримінального правопорушення.
Решта представлених стороною обвинувачення доказів, а саме: показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ОСОБА_35 та ОСОБА_36 в частині їх пояснень щодо пожежі із автомобілем "ВАЗ 2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , рапорт оперативного чергового Жмеринського РВ УМВСВ від 28.05.2015 року про загорання аказаного автомобіля біля будинку №50 на вул. Мельничній в м.Жмеринці (т.1 а.с.164), протокол огляду місця події від 28.05.2015 року (т.1 а.с.166-170) в частині встановлення слідів пошкодження фактором пожежі, акт про пожежу від 28.05.2015 року та звіт про причину виникнення пожежі (т.1 а.с.172-175, 176-177), висновок судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 26.06.2015 року №133 (т.1 а.с.193-200), висновок судової пожежно-технічної експертизи від 28.01.2016 року №14/16-21 (т.1 а.с.203-208), аналітичні довідки від 06.07.2015 року та від 17.12.2016 року (т.1 а.с.237-240, т.2 а.с.114) та протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2016 року (т.1 а.с.215-218) в частині показань обвинуваченого ОСОБА_7 про вчинення ним підпалу автомобіля "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , не спростовують вказаних висновків суду щодо очевидної недостатності встановленого розміру завданої даним діянням шкоди відповідному значенню у грошовому обчисленні обов`язкового критерія об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 КК України, стосовно шкоди у великих розмірах, а тому відкидаються судом як неналежні докази, оскільки ані окремий з них, ані їх сукупність не доводить винуватості обвинуваченого.
Судом також встановлені підстави для виправдання ОСОБА_7 стосовно його обвинувачення у вчиненні таємного викрадення належних потерпілому ОСОБА_24 мобільного телефону "Lenovo 316і" з флеш-карткою пам`яті на 8 GЬ, загальною вартістю 915 грн., оскільки з урахуванням невизнання вини обвинуваченим у вчиненні даного злочину, а відтак й обставин даного обвинувачення, тому ці обставини підлягають доказуванню прокурором належними та допустимими доказами.
Разом з тим, стороною обвинувачення не представлено висновку експерта, щодо відповідного визначення розміру завданого даним протиправним діянням матеріального збитку, який у відповідності до вимог п.6 ст.242 КПК України є обов`язком слідчого або прокурора упродовж строку досудового розслідування звернутися до експерта для проведення вказаної експертизи.
Враховуючи, що вказаною нормою кримінального процесуального закону визначено єдиний вид доказу на підтвердження даної обставини, якого суду не представлено, решта доказів сторони обвинувачення не можуть мати ознаки належних стосовно визначення розміру матерільної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, який щодо таємного викрадення чужого майна (крадіжки), у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_7 має визначальне значення щодо відмежування від формальних ознак, за яких подібні дії стосовно обмеженого розміру майнової шкоди передбачають адміністративну відповідальність, усунути сумніви щодо чого суд в інший спосіб не вправі, а тому зобов`язаний тлумачити їх на користь обвинуваченого, керуючись критерієм недоведення "поза розумним сумнівом".
З огляду на викладене суд відхиляє надані стороною обвинувачення докази, визнаючи їх неналежними, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000931 від 09.11.2015 року (т.1 а.с.228), протокол про прийняття заяви представника потерпілого ОСОБА_39 від 09.11.2015 року (т.1 а.с.220-221), копію упаковки мобільного телефону "Lenovo 316і" (т.1 а.с.223), копію гарантійного талону та фіскального чеку (т.1 а.с.224) відомості яких також не узгоджуються із значеннм завданої злочином майнової шкоди, копії свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_24 (т.1 а.с.227), протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2016 року (т.1 а.с.229-232).
З урахуванням викладеного ОСОБА_7 підлягає виправданню в частині його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за наслідком недоведення вчинення кримінального правопорушення, в якому його обвинувачено.
При призначенні обвинуваченим покарання в межах доведеного обвинувачення суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особу винних, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.
Так обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та кримінальні правопорушення вчинив в межах строку його умовно-дострокового звільнення, він не має постійного джерела доходу та статусу безробітного, існуючи за рахунок випадкових заробітків, за місцем свого проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_8 на час вчинення кримінального правопорушень вважається особою, яка не має судимості, наразі він не має постійного джерела доходу та статусу безробітного, нещодавно здобув повну загальну середню освіту, за місцем свого проживання та попереднього навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів покарання у виді позбавлення волі, і не вбачає в даному конкретному випадку можливості застосування до нього вимог ст.69,75 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити передбачене відповідною частиною статті кримінального закону покарання у виді позбавлення волі.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з урахуванням особи ОСОБА_8 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, також враховуючи обставини, що пом`якшують його покарання, та приймаючи до уваги вжиття його сім`єю дієвих заходів щодо добровільного відшкодування завданого збитку, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього певних обов`язків на період іспитового строку.
Попередньо обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.
Клопотань стосовно обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 не надходило, що не визначає потреби вирішення судом даного питання.
Вирішуючи заявлені цивільні позови суд доходить висновку, що обидва вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, суд погоджується із доводами цивільного позивача ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_13 стосовно заподіяння майнової шкоди діями обвинувачених щодо незаконного заволодіння автомобілем "Таврія ЗАЗ-110207", державний номерний знак НОМЕР_6 , його володільцеві ОСОБА_11 .
Разом з тим, суд вважає недоведеним стороною цивільного позивача ОСОБА_11 власних вимог у даній частині заявленого ним цивільного позову, оскільки в судовому засіданні встановлено, й дана обставина визнана сторонами, що до часу його пред`явлення, близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди передано 16000 грн.
Суд не приймає до уваги доводів вказаного цивільного позивача стосовно виявленого наразі перевищення необхідних для ремонта пошкодженого автомобіля коштів над визначеною експертом сумою майнового збитку, оскільки дані обставини були враховані за дослідницькою частиною висновку судової автотоварознавчої експертизи від 22.02.2016 року №268 (т.2 а.с.136-147) яким розмір завданого власнику автомобіля "ЗАЗ-110207", 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , матеріального збитку відповідно до його технічного стану та строку експлуатації з ПДВ визначено в аналогічному розмірі ринкової вартості вказаного автомобіля станом на час вчинення злочину, з ПДВ, а саме в сумі 31890 грн.
Оскільки іншого експертного висновку строною цивільного позивача ОСОБА_11 суду не представлено, а у відповності до вимог п.6 ст.242 КПК України розмір завданого кримінальним правопорушенням майнового збитку, який є одним з предметів даного цивільного позову, повинен обов`язково визначатись шляхом проведення експертизи, суд вваажає, що завдана потерпілому ОСОБА_11 майнова шкода повинна визначатись як різниця від встановленого експертом розміру шкоди та фактично відшкодованою сумою збитків, що за відповідним математичним розрахунком становить 15890 грн. (31890 грн. - 16000 грн.), яка з урахуванням обставин охоплення діяння обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спільним злочинним наміром визначає підстави їх солідарної відповідальності перед потерпілим ОСОБА_11 в цій частині позовних вимог.
Про аналогічне вказано в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна".
Суд не приймає до уваги заперечення сторони цивільного відповідача ОСОБА_7 стосовно відсутності підстав заявлення вимоги про відкодування завданої шкоди цивільним позивачем ОСОБА_11 , який не є номінальним власником даного транспортного засобу, так як у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.395 ЦК України потерпілий ОСОБА_11 має право володіння транспортним засобом за фактом перебування у його розпорядженні свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, що становить визначену законом підставу речового права на чуже майно.
Згідно ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
За змістом ч.3 ст.387 ЦК України, що є складовою глави 29 цього Кодексу, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відтак, заперечення цивільних відповідачів є безпідставиним та не спростовують вказаних висновків суду.
Щодо решти вимог цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 в частині відшкодування вимог моральної шкоди суд вважає недоведеним стороною цивільного позивача належним та допустимим доказом розміру заявленої немайнової шкоди.
Так, згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Положеннями п.6 ст.242 КПК України також передбачено обов`язковість визначення розміру шкоди немайнового характеру, завданої кримінальним правопорушенням, у спосіб проведення експертизи, якої стороною потерпілого, на яку поширюються права та обов`язки сторони обвинувачення не ініційовано ані під час досудового розслідування, ані в ході судового розгляду.
Тому за наслідком непідтвердення експертним шляхом бодай-якого розміру немайнової шкоди, яка є окремим предметом цивільного позову, дані вимоги цивільного позивача ОСОБА_11 задоволенню не підлягають в цілому.
В межах вирішення даного цивільного позову судом не вбачається підстав стягнення на користь цивільного позивача ОСОБА_11 компенсації витрат на правову допомогу, оскільки вони підлягають стягненню лише за понесеними та документально підтвердженими судовими витратами, а ним не представлено документа про відповідну оплату ним даних послуг, яким суд не визнає додаток 31 до договору №9 про надання правової допомоги, який за змістом містить лише погодження сторонами розмір оплати послуг в сумі 2000 грн., проте не становить підтвердження фактичного її здійснення.
Позовні вимоги іншого цивільного позивача потерпілої ОСОБА_12 судом визнаються аргументованими з аналогічних підстав, викладених вище.
З врахуванням викладеного обгрунтування безпідставності заперечень сторони цивільного відповідача ОСОБА_7 щодо майнових вимог цивільного позивача ОСОБА_11 судом визнаються безпідставними аналогічні заперечення щодо позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_12 .
Разом з тим, судом вбачається помилкове обрахування за змістом дослідницької частини експертного висновку від 23.02.2016 року №5 (т.2 а.с.117-133) розміру завданого власнику автомобіля "ВАЗ-2101615", 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , матеріального збитку відповідно до його технічного стану та строку експлуатації з ПДВ становить 16420 грн., сума якого визначена за вирахуваним станом на момент проведення експертизи, тобто на 23.02.2016 року, значенням ринкової вартості транспортного засобу. Тому з огляду на визначену ринкову вартість вказаного автомобіля станом на час вчинення злочину 13.12.2015 року з ПДВ складає в розмірі 16063 грн., майновий збиток саме у даному меншому розмірі підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним заволодінням автомобілем "ВАЗ-2101", державний номерний знак НОМЕР_5 , що перебуває у володінні останньої.
Речові докази: обидва транспорні засоби, з урахуванням судового зобов`язання стосовно відшкодування завданого збитку, у розмірах, що дорівнюють їх ринковій вартості, та не представлення суду відомостей стосовно залишкової вартості даних автомобілів, а також чохол з керма автомобіля "ЗАЗ-Таврія" слід передати відповідно обвинуваченим; металевий ніж та флеш-накопичувач слід залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_11 , DVD-R диск із відеозаписом необхідно залишити в матеріалах судовго провадження, чотири сліди пальців рук, дактилокарти потерпілого ОСОБА_11 та обвинувачених підлягають знищенню, в`язану шапку належить повернути обвинуваченому ОСОБА_8 .
З обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта в сумі 921,60 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23.02.2016 року №5 (т.2 а.с.116).
Солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта в сумі 921,60 грн. за проведення судової автотоварознавчої експертизи від 22.02.2016 року №268 (т.2 а.с.135).
Враховуючи викладене, керуючись ст.128, 129, 242, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати його за ч.2 ст.185 КК України з підстав недоведення вчинення кримінального правопорушення, в якому його обвинувачено.
ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати його за ч.2 ст.194 КК України з підстав недоведення, що в його діянні є склад даного кримінального правопорушення.
ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років чотири місяці.
Відповідно до вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.09.2012 року остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відраховувати з часу його затримання, тобто з 18.12.2015 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 за період з 18.12.2015 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін тримання під вартою, але не довше, ніж до 27.08.2016 року.

ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Відповідно до вимог ст.75, 76, 104 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:
1) не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільні позови задоволити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 15890 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 щодо стягнення на його користь солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 16000 гривень відмовити.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частинах з кожного по 275 гривень 60 копійок судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 16063 гривні в рахунок відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору.

Речовий доказ: - автомобіль "ВАЗ 2101", 1981 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , що зберігається потерпілою ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_7 , передати в користування обвинуваченому ОСОБА_7 ;
- автомобіль "Таврія ЗАЗ-110207", державний номерний знак НОМЕР_6 , що зберігається потерпілим ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_8 , а також чохол до керма автомобіля "ЗАЗ Таврія", що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, передати в спільне користування обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;
- ніж "Сolumbia", а також флеш-накопичувач "Кingston" залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_11 ;
- DVD-R диск "Maximus" №DR5FA1-00547 із відеозаписом з камер спостереження залишити в матеріалах судового провадження;
- чорири сліди пальців рук, а також дактилокарти ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що знаходяться у кімнаті зберігання речовиж Доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити;
- в`язану шапку, що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, повернути за належністю ОСОБА_8 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави 921 гривню 60 копійок судових витрат на залучення експерта.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 921 гривню 60 копійок судових витрат на залучення експерта.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку його оскарження.
На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга, а обвинуваченим ОСОБА_7 у той же строк з часу вручення йому копії вироку, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченим.

Суддя ОСОБА_1