Дата документу Справа № 219/7804/2014-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/42/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 185 ч. 3 КК України
Єдиний унікальний № 219/7804/14-к Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Артемівською установою виконання покарань УДПтСУ України в Донецькій області (№6) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003603, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Часів Яр Артемівської міської ради Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , в якій просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, засудивши ОСОБА_7 до 5 років позбавлення волі; у мотивувальній частині вироку: кваліфікувати дії ОСОБА_7 як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно, та зазначити обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , - рецидив злочинів.

В обґрунтування скарги послався на наступне:

- ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України, судимість за який у встановленому законом порядку не знята та не погашена, а також обвинувачується в скоєнні 3 епізодів крадіжок, тому його дії необхідно кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно, оскільки суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 , необґрунтовано виключив кваліфікуючу ознаку «повторність», що суперечить матеріалам провадження;

- оскільки ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 296, 122 КК України, за які судимість не знята та не погашена, обставиною, що обтяжує провину обвинуваченого, слід вважати рецидив злочинів, втім, судом у порушення ст. 374 КПК України, дана обставина взагалі не зазначена у вироку та не врахована при призначенні покарання;

- суд, звільнюючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у вироку зазначив лише, що останній визнав себе винним повністю, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні та частково відшкодував шкоду, при цьому, не зазначив які саме обставини та дані щодо особи обвинуваченого будуть сприяти його виправленню без відбування покарання;

- у порушення вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи обвинуваченому покарання, в достатній мірі не врахував дві обставини, що обтяжують покарання, - рецидив та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також, що, незважаючи на молодий та працездатний вік, він офіційно не працював, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неодноразово судимий, в тому числі до реального позбавлення волі, останній раз засуджений 06.05.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту, однак висновків для себе не зробив, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення, оскільки він одразу вчинив злочин після відбування покарання.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки шість місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вироком суду вирішена доля речових доказів в на підставі ст. 100 КПК України

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 19.03.1999 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст.81 ч. 3, 44, 17, 81 ч. 3, 42 КК України в редакції 1960 року до трьох років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки;

- 24.05.2001 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст. 212, 43 КК України в редакції 1960 року до трьох років одного місяця позбавлення волі;

- 09.02.2005 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст. 296 ч.2, 122, 70 КК України до двох років позбавлення волі;

- 15.09.2010 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнився 09.08.2013 року за відбуттям покарання;

- 06.05.2014 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.185 ч. 2 КК України до трьох місяців арешту, звільнився 09.08.2014 року за відбуттям покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 17 жовтня 2014 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, підійшов до домоволодіння, розташованого за адресою:

АДРЕСА_2 , де, діючи умисно та повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна та звернення його в свою власність, вибивши вхідні двері, проник до будинку, який розташований за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав чавунні плити з опалювальної печі у кількості 6 штук, після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 577 грн. 20 коп.

09 листопада 2014 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 підійшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, діючи умисно та повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна та звернення його в свою власність, вибивши вхідні двері, проник до будинку, який розташований за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав швейну машинку «Орша», після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 286 грн. 00 коп.

14 листопада 2014 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 підійшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, діючи умисно та повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна та звернення його в свою власність, вибивши вхідні двері, проник до будинку, який розташований за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав майно, після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 546 грн. 70 коп.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1 409 грн. 90 коп.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу, обвинуваченого, який не заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ознакою повторності є безпідставними, оскільки згідно з обвинувальним актом досудовим розслідуванням його дії не були кваліфіковані за ознакою повторності, а були кваліфіковані лише за ознакою проникнення у житло (а.п. 2-3).

Також, при викладенні фактичних обставин вчиненого злочину в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_7 вчиняв злочин у стані алкогольного сп`яніння і в суді першої інстанції обвинувальний акт в цій частині в порядку ст. 338 КПК України не змінювався, у зв`язку з чим, ця обставина, що обтяжує покарання, підлягає виключенню із вироку суду.

За таких обставин посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, також є необґрунтованим.

Разом з тим, доводи прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та невизнання обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Як вбачається з вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував, що він раніше судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове відшкодування шкоди, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Проте, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд не врахував, що він раніше неодноразово судимий, у тому числі за аналогічні злочини, злочин за вчинення якого його визнано винним та засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і вчинив він його через два місяці сім днів після звільнення 09.08.2014 року за відбуттям строку покарання, призначеного вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.05.2014 року.

Також суд необґрунтовано не визнав обставиною, що обтяжує ОСОБА_7 покарання, - рецидив злочинів, оскільки він раніше неодноразово судимий і ці судимості не зняті та не погашені.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

ВирокАртемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75,76 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Виключити із мотивувальної частини вироку із числа обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4