Провадження № 274/3770/14-к
У х в а л а Провадження № 1-кп/0274/448/16
І м е н е м У к р а ї н и
13.05.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . ОСОБА_1
з участю секретаря . . . . . . . . ОСОБА_2
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за поданням Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про встановлення або зміну способу і порядку виконання вироку щодо засудженого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, розлученого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , до засудження раніше судимого: 1) 18.04.08 Богунським районним судом м. Житомира за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 15 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України на 4 роки позбавлення волі; 2) 04.10.11 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 07.03.12 на підставі ст. 84 КК України, -
ОСОБА_4 засуджений 02 жовтня 2014 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за а ст.ст. 187 ч. 3, 69 ч. 1, 71 ч. 1 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна.
27.01.2016 року Корольовський відділ Державної виконавчої служби Житомирського міського Управління юстиції повторно звернувся із заявою, в якій просить встановити або змінити спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом реалізації на 1/5 ід. ч. кв. АДРЕСА_2 . Згідно із заявою це необхідно у зв`язку із виконанням вироку в частині конфіскації майна, оскільки за вищевказаною адресою, крім ОСОБА_4 , зареєстрована ще і малолітня особа (сестра боржника), ОСОБА_5 , 2002 року народження, яка також має право власності на 1/5 ід. частини квартири АДРЕСА_2 . Служба у справах дітей Житомирської міської ради дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, а саме, 1/5 ід. частини квартири АДРЕСА_2 , не надає у зв`язку з тим, що за даною адресою зареєстрована малолітня дитина, житлові права якої не можуть бути порушені. У поданій заяві також уточнюється, що на даний час сім`я ОСОБА_6 за вищевказаною адресою не проживає у зв`язку з проведенням ремонтних робіт, малолітній сестрі засудженого є де проживати і її права не будуть порушені, оскільки за нею зареєстровано 1/5 ід.ч. квартири. Інше майно, окрім 1/5 ід.ч. квартири, у ОСОБА_4 відсутнє.
Представник Корольовського ВДВС ЖМУЮ в судове засідання не з`явився, в заяві просять розглянути справу без їх участі.
Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечив, мотивуючи тим, що дане питання не відноситься до компетенції суду.
Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд приходить висновку про неможливість задоволення даної заяви з наступних підстав.
Так, згідно з частиною першою ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Відповідно до частини другої ст. 48 КВК України виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України „Про виконавче провадження.
У ст. 64 Закону України „Про виконавче провадження „Виконання рішення про конфіскацію майна встановлено, що майно, що підлягає конфіскації, вилучається. Реалізація цього майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. (таким чином, якщо тлумачити заяву відділу ДВС буквально відділ ДВС просить встановити спосіб і порядок виконання рішення суду шляхом реалізації майна, то ця заява не має сенсу, оскільки такий спосіб і порядок визначено у законі і окремого судового рішення не потребує). Регулюється ж порядок реалізації майна відповідно до ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження.
Відповідно до п. 4.5.7. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
Як вбачається з заяви відділу ДВС та доданих матеріалів єдиною підставою для направлення заяви до суду про встановлення способу і порядку виконання рішення суду шляхом реалізації на 1/5 ід. ч. кв. АДРЕСА_2 є відсутність дозволу органів опіки та піклування на передачу на реалізацію вказаного нерухомого майна. Тобто, звертаючись до суду, відділ ДВС просить встановити якийсь інший (не зазначений у заяві) спосіб, ніж передбачений у ст. 64 Закону України „Про виконавче провадження, та якийсь інший (також не зазначений у заяві) порядок, ніж передбачений у ст. 62 Закону України „Про виконавче провадження, виконання вироку суду у виді конфіскації майна, який би не потребував дозволу органів опіки та піклування на передачу на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні.
Вирішуючи зазначене питання, суд виходить з того, що виключний перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначений у ст. 537 КПК України. З даного переліку питання, поставлене у заяві відділу ДВС, може підпадати під дію лише пункту 14) статті, а саме про те, що суд під час виконання вироків має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконання вироків.
Тобто, для втручання суду у вирішення питань під час виконання вироку повинні бути обставини, що б свідчили про наявність сумнівів та/або протиріч під час цього виконання.
Таких обставин при розгляді даного подання відділу державної виконавчої служби судом не встановлено: необхідність отримання дозволу передбачено у вказаній вище Інструкції, а також у Законі України „Про охорону дитинства (ст. 18), Постанові Кабінету Міністрів України „Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини № 866 від 24 вересня 2008 року (п. 67), а спосіб і порядок виконання судового рішення про конфіскацію майна визначено у Законі України „Про виконавче провадження, і ці спосіб і порядок не підлягають розширеному тлумаченню. Встановлення судом іншого способу і порядку, ніж передбачено Законом, буде явно незаконним і суперечитиме Конституції України, де у ст. 19 визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання доцільності, обґрунтованості, законності надання чи ненадання дозволу органом опіки і піклування, дій органів виконання покарання щодо отримання такого дозволу, питання застосування норм інших галузей права при виконанні передбаченого Кримінальним кодексом України покарання у виді конфіскації майна, не входить до повноважень суду під час виконання вироків.
Враховуючи викладене, подання Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про встановлення або зміну способу і порядку виконання вироку щодо засудженого ОСОБА_4 - задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 369-371, 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
заяву Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про встановлення або зміну способу і порядку виконання вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 жовтня 2014 року в частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна - залишити без задоволення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим, без виклику якого постановлено ухвалу, в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.