Ухвала
іменем україни
01 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 26 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000296 щодо
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вознесенки та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за таких обставин.

27 вересня 2014 року приблизно о 16.00 год. на подвір`ї будинку на АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт з вітчимом ОСОБА_8 , що переріс у бійку. В ході бійки ОСОБА_8 повалив ОСОБА_7 на землю, але потім відпустив. ОСОБА_7 зайшов до сараю, взяв ніж та, наблизившись до ОСОБА_8 , з метою вбивства завдав останньому один удар ножем у груди. Від отриманого проникаючого ножового поранення грудної клітини з ушкодженням серця потерпілий помер на місці події.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Стверджує, що не мав умислу на вбивство, а діяв у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого, яка полягала у систематичному психологічному та фізичному насильстві. Вважає, що його діяння слід кваліфікувати за ст. 116 КК. Зазначає, що суд безпідставно послався у вироку на суперечливі показання свідка ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання скарги, думку прокурора, який заперечив проти касаційних вимог засудженого та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_8 підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.
Цей висновок ґрунтується на показаннях самого засудженого, який у суді не заперечував, що він у ході конфлікту з ОСОБА_8 вдарив останнього ножем. Показання ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновками проведених судово-медичних та судової психіатричної експертиз, протоколами огляду місця події, слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_9 , а також іншими доказами у справі.
Доводи, наведені у скарзі засудженого про те, що, завдаючи потерпілому удар ножем, він перебував в стані сильного душевного хвилювання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Визначаючи правильність кваліфікації діяння засудженого, касаційний суд враховує правові висновки Верховного Суду України, що надавалися з цього питання, зокрема у справах № 5-8кс14, № 5-39кс14, і зводилися до наступного.

Стан сильного душевного хвилювання полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості.

Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

Окрім типових елементів складу умисного вбивства, цьому злочину притаманні такі особливі компоненти об`єктивної сторони, як час та обстановка, а також специфічний характер умислу раптовий, афектований.

Якщо за ймовірним афектом приховується продумана підготовка до заздалегідь спланованого вбивства, такий злочин виключає кваліфікацію за статтею 116 КК. Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

Отже, таке вбивство не може бути заздалегідь задуманим. У зв`язку з цим будь-які підготовчі дії до вбивства виключають застосування статті 116 КК.

Як убачається з матеріалів провадження, зокрема з протоколу слідчого експерименту від 30 вересня 2014 року з фото таблицею та відеозаписом, потерпіла ОСОБА_9 під час проведення слідчої дії розповіла про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, сам спровокував конфлікт з потерпілим, після бійки пішов до підвалу та повернувся з ножем, яким у подальшому вдарив ОСОБА_8 в груди. Під час допиту в суді ОСОБА_7 зазначав, що конфлікти з матір`ю та вітчимом відбувались лише у тих випадках, коли засуджений зловживав алкогольними напоями. Даних про протизаконну і триваючу в часі аморальну поведінку з боку потерпілого відносно засудженого, що передувала вчиненню злочину, в матеріалах провадження не міститься.

Таким чином, встановлені судом у даній справі фактичні обставини не підтверджують того, що дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 відбувались внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого без розриву в часі між обставинами, які викликали у засудженого стан вираженої емоційної напруги і подальшим вбивством.

Крім того, відповідно до висновків акту комісійної судово-психіатричної експертизи № 371 ОСОБА_7 в момент скоєння злочину не знаходився в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, врахувавши характер, локалізацію та силу завданого ОСОБА_14 удару в життєво-важливі органи, знаряддя вбивства ніж з лезом довжиною 11,4 мм та з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, а також наявність мотиву помсти за побиття, суд правильно встановив, що дії ОСОБА_7 були спрямовані на умисне вбивство потерпілого.
Отже, діяння ОСОБА_7 обґрунтовано отримало юридичну оцінку за ч. 1 ст. 115 КК, а доводи касаційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги щодо порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів під час судового засідання. З матеріалів провадження видно, що потерпіла ОСОБА_9 , під час розгляду справи, скориставшись своїм правом, передбаченим п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК, відмовилась надавати пояснення в суді першої інстанції. Разом із тим, як свідчить звукозапис судового засідання від 26 січня 2015 року потерпіла не заперечила достовірність показань наданих нею під час досудового слідства. Таким чином суд, дослідивши протокол слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 від 30 вересня 2014 року з фото таблицею та відеозаписом, обґрунтовано визнав цей доказ допустимим та послався на нього у вироку.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції засудженого, аналогічних викладеним у його касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Покарання засудженому призначено з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про його особу, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 26 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 08 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2