Справа №592/487/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/692/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 24 травня 2016 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 31 грудня 2010 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений по відбуттю строку покарання 31 грудня 2013 року,

визнаний винним за ст. ст. 296 ч. 1; 194 ч. 2 КК України з призначенням покарання:

за ст. 296 ч. 1 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

за ст. 194 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_13 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 25 листопада 2009 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. ст. 185 ч. 2; 357 ч. 3; 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, з звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, на протязі 3 х років іспитового строку;

2) 31 грудня 2010 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. ст. 185 ч. 3; 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

3) 21 березня 2011 року Зарічним райсудом м. Суми за ст. ст. 185 ч. 3; 70 ч. 4 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, ухвалою Червонозаводського райсуду м. Харкова, від 6 листопада 2013 року, умовно достроково звільнений від відбування покарання на строк 1 рік 4 місяці 18 днів;

4) 9 грудня 2015 року Ковпаківським райсудом м. Суми за ст. ст. 185 ч. 2; 357 ч. 1; 70; 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

визнаний винним за ст. 194 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України ОСОБА_12 за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Ковпаківського райсуду м. Суми, від 9 грудня 2015 року, остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Бездрик, Сумського р ну, Сумської обл., мешканець АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

визнаний винним за ст. 296 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_14 звільнено від відбування покарання з випробуванням на протязі одного року іспитового строку.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 102485,57 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_15 56058,37 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15 114 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати у зв`язку з проведенням експертиз по 1228,41 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 393,12 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 обвинувачені за вчинення таких кримінальних правопорушень.

11 жовтня 2014 року, близько 1 ї години, ОСОБА_13 разом із знайомим ОСОБА_17 , знаходилися на загальному балконі 8 го поверху гуртожитку, розташованого в АДРЕСА_4 .

ОСОБА_13 дістав, невстановлений під час слідства, пневматичний пістолет і безпідставно, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, здійснив постріли з пневматичного пістолету по автомобілю марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , який знаходився у дворі вказаного будинку, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на суму 4691,64 грн.

11 жовтня 2014 року, близько 5 ї години, ОСОБА_16 разом з своїми знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 знаходилися біля будинку № 143 по проспекту Курському в м. Суми.

ОСОБА_16 , тримаючи в руках невстановлений під час слідства пневматичний пістолет, безпідставно, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, здійснив постріли з пневматичного пістолету по автомобілю марки «Volkswagen Golf», реєстраційний № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_15 , який знаходився у дворі вказаного будинку, чим пошкодив скло задніх дверцят вказаного автомобіля, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_15 матеріальні збитки на суму 114 грн.

11 жовтня 2014 року близько 5 ї години 20 хвилин, ОСОБА_13 разом зі своїми знайомими ОСОБА_18 та ОСОБА_12 , перебуваючи у дворі будинку, розташованому в АДРЕСА_4 , оглядали автомобілі марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний № НОМЕР_1 та марки «Volkswagen Golf», реєстраційний № НОМЕР_3 , які були пошкоджені ОСОБА_13 та ОСОБА_19 внаслідок їх стрільби з пневматичного пістолета. Виявивши, що пошкодження є помітними, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , кожен окремо, вирішили підпалити вказані автомобілі.

ОСОБА_13 , діючи умисно, з метою приховати сліди пошкодження ним автомобіля марки «Renault Megane Scenic» внаслідок його хуліганських дій, за допомогою заздалегідь підготовлених палаючих аркушів паперу, підпалив салон автомобіля марки «Renault Megane Scenic», реєстраційний № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_20 .

ОСОБА_12 діючи умисно, з метою приховати сліди пошкоджень автомобіля «Volkswagen Golf», внаслідок хуліганських дій ОСОБА_14 , через розбите скло, за допомогою запальнички, підпалив обшивку переднього сидіння автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_15 .

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від потерпілого ОСОБА_8 в якій, не оспорюючи висновки суду що доведеності вини обвинувачених у вчиненому та юридичної кваліфікації їх дій, ставиться питання про зміну вироку в частині призначення покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_21 , як такого, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_13 та ОСОБА_17 кримінальних правопорушень, внаслідок м`якості призначеного їм покарання, а також в частині рішення суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди на його користь з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_22 .

Потерпілий ОСОБА_8 , прохаючи змінити вирок відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_22 в частині призначення їм покарання, ставить питання про призначення відносно ОСОБА_13 покарання за ст. ст. 194 ч. 2; 296 ч. 1; 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, а відносно ОСОБА_22 за ст. 296 ч. 1 КК України у виді арешту на строк 5 місяців 25 днів та стягнення на користь ОСОБА_8 з ОСОБА_13 та ОСОБА_22 по 30000 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди.

Свої апеляційні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 не врахував особу винного, який будучи неодноразово судимим, маючи непогашену судимість менше ніж за рік вчиняє два умисні кримінальні правопорушення, одне з яких тяжке, що свідчить про те, що ОСОБА_13 не стає на шлях виправлення.

Крім того, на думку потерпілого ОСОБА_8 , суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_13 щиро кається у вчиненому, оскільки із зізнанням про вчинення кримінальних правопорушень до правоохоронних органів він не звертався, перебував у розшуку, на досудовому слідстві надавав суперечливі та плутані свідчення, матеріальні збитки відшкодував йому частково, лише 10000 грн.

Апеляційні вимоги в частині оскарження призначеного покарання ОСОБА_21 , потерпілий обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно врахував щире каяття ОСОБА_22 та сприяння ним розкриттю злочину, як пом`якшуючі покарання обставини, оскільки поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та підчас досудового слідства свідчить про його намагання ухилитись від кримінальної відповідальності.

Крім того суд, як вважає потерпілий ОСОБА_8 , не надав належної оцінки іншим доказам, що характеризують особу ОСОБА_14 , зокрема характеристиці ОСОБА_22 наданій дільничним інспектором, з якої вбачається, що ОСОБА_14 має негативні характеристики за місцем проживання, оскільки стосовно ОСОБА_22 маються чисельні скарги від мешканців будинку де він проживає щодо його протиправної поведінки.

Також потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що сума моральної шкоди стягнута судом з ОСОБА_13 та ОСОБА_22 не співрозмірна із завданими йому моральними стражданнями, які полягають у отриманому ним стресі в наслідок вчинення вказаних кримінальних правопорушень, завданні йому моральних переживань, необхідністю зміни звичного для нього способу життя, болісними переживаннями за втраченим майном, а тому він вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_22 по 30000 грн. у відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду не надійшло.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , думку захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , пояснення обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_22 про заперечення апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_8 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги підлягають до часткового задоволення.

У відповідності з ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає ухвалений судом першої інстанції вирок відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_22 в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 ставить питання про зміну ухваленого судом першої інстанції вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_13 в частині призначеного судом цій особі покарання, у зв`язку з м`якістю такого покарання, і призначити обвинуваченому ОСОБА_23 судом апеляційної інстанції більш суворе покарання.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть, виходячи з наступного.

Так, апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_8 спрямовані на погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки потерпілий просить змінити вирок, шляхом призначення відносно ОСОБА_13 більш суворого покарання.

Колегія суддів позбавлена можливості задовольнити апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_8 в цій частині його апеляційної скарги, виходячи з того, що у відповідності з ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції може змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що вирішити питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 більш суворого покарання колегія суддів вправі тільки шляхом ухвалення нового вироку, в порядку ст. 420 КПК України, чого потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не просить.

Оскільки потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить призначити відносно ОСОБА_13 більш суворе покарання, шляхом зміни вироку, а не ухвалення нового вироку, колегія суддів позбавлена можливості обговорення питання щодо призначення відносно обвинуваченого ОСОБА_13 більш суворого покарання тільки з цих підстав.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 також ставить питання про зміну ухваленого судом першої інстанції вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_14 в частині призначеного судом цій особі покарання, у зв`язку з м`якістю такого покарання.

При цьому, потерпілий ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі, вказуючи, що призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі ОСОБА_14 є м`яким, в той же час просить, шляхом зміни вироку в цій його частині, визначити ОСОБА_14 покарання у виді арешту.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги апеляційної скарги також задоволені бути не можуть, виходячи з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_8 свої апеляційні вимоги про визнання призначеного судом покарання ОСОБА_14 у виді обмеження волі, мотивує тим, що це покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_14 кримиінального правопорушення та особі ОСОБА_14 , внаслідок м`якості цього покарання.

Поряд з цим, потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить визначити відносно ОСОБА_14 покарання у виді арешту, тобто пом`якшити ОСОБА_14 покарання, оскільки, відповідно до ст. 51 КК України, покарання у виді арешту є більш м`яким покаранням порівняно з покаранням у виді обмеження волі.

Крім того, потерпілий ОСОБА_8 апеляційні вимоги, про визнання призначеного судом покарання ОСОБА_14 у виді обмеження волі, м`яким, а також про неправильність рішення суду про стягнення з ОСОБА_14 моральної шкоди, ставити не може, оскільки ОСОБА_14 обвинувачений судом за вчинення хуліганських дій з пошкодженням майна яке не належить потерпілому ОСОБА_8 .

Оскільки у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_14 вироком суду обвинувачений за ст. 296 ч. 1 КК України, ОСОБА_8 не є потерпілим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_14 обвинувачений у вчиненні хуліганських дій не групою осіб разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , то ОСОБА_8 , у відповідності з п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України, не має права на апеляційне оскарження вироку суду не тільки в частині рішення суду про визнання ОСОБА_14 винуватим та призначення йому покарання, а й в частині рішення суду про стягнення моральної шкоди з вказаного обвинуваченого.

В той же час колегія суддів вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 в частині його вимог про стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_13 завданих йому моральних збитків.

Колегія суддів вважає, що суд у своєму вироку, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , у частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, в порушення ст. ст. 23; 1167 ЦК України, не в повній мірі врахував характер кримінальних правопорушень вчених ОСОБА_13 , глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_8 , що настали від дій ОСОБА_13 та їх наслідків.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілому ОСОБА_8 діями ОСОБА_13 по пошкодженню та знищенню майна потерпілого ОСОБА_8 завдана моральна шкода, яка полягала у отриманому ОСОБА_8 стресі, завданні йому моральних переживань, необхідністю зміни звичного для нього способу життя, болісними переживаннями за втраченим автомобілем.

За таких обставин, враховуючи положення ст. ст. 23; 1167 ЦК України та принцип розумності і справедливості, колегія суддів вважає необхідним, відповідно до ст. 408 ч. 1 п. 3 КПК України, вирок суду змінити, в частині рішення суду про стягнення з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди та, визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 30000 грн., тим самим, задовольнивши апеляційні вимоги в цій частині апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 408; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 24 травня 2016 року, відносно ОСОБА_13 , змінити в частині рішення суд про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди.

Стягнути ОСОБА_24 на користь ОСОБА_8 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 24 травня 2016 року, відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , без задоволення.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України. в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, засудженому ОСОБА_13 з 24 травня 2016 року по 6 жовтня 2016 року включно, засудженому ОСОБА_12 з 24 травня 2016 року по 6 жовтня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5