Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000379 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тараканів, Дубенського р-ну, Рівненської обл., без місця реєстрації, тимчасово проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2010 року за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та був звільнений від його відбування з іспитовим строком 2 роки;
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 квітня 2011 року за ч.ч. 2, 3 ст.185; ч.4 ст.70; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці;
- вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 травня 2012 року за ч.ч. 2, 3 ст.185; ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України;

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок колегії суддів Гощанського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року;

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати та кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрити.

Вироком колегії суддів Гощанського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним в вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання: за ч.4 ст.187 КК України - виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю; за п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю. Строк відбування покарання ОСОБА_4 , за вироком суду, встановлено рахувати з 29 жовтня 2015 року та зараховано у строк покарання термін перебування під вартою. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_10 15005 (п`ятнадцять тисяч п`ять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь: потерпілої ОСОБА_9 - 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди; потерпілого ОСОБА_8 - 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди; потерпілого ОСОБА_10 -200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також, за вироком суду, стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп., на користь Державного бюджету України в сумі 4343 (чотири тисячі триста сорок три) грн. 76 (сімдесят шість) коп. процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, та вирішено питання щодо речових доказів.
В обгрунтування вимог поданої апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вказує, що вирок є незаконним та як висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема зазначає, що ОСОБА_4 був незаконно затриманий працівниками поліції та перебував у приміщенні Корецького відділення поліції більше 16 (шістнадцяти) годин з 17 (сімнадцятої) години 29 жовтня 2015 року до 09 (дев`ятої) години 30 жовтня 2015 року, протягом яких, працівники поліції під постійним психологічним тиском та фізичним впливом змушували його зізнатися у вчиненні злочину, що стало наслідком визнання ним своєї вини та засудження за вчинення особливо тяжких злочинів. Вважає, що ці обставини підтверджується показаннями працівників поліції, які були допитані судом першої інстанції в якості свідків. Також стверджує, що органами досудового розслідування суду не було надано в якості речового доказу знаряддя вбивства потерпілої ОСОБА_11 , а саме - металевої труби, яку нібито підозрюваний ОСОБА_4 викинув у колодязь після вбивства останньої та органами досудового розслідування її знайдено не було, що також підтверджує факт того, що вбивства ОСОБА_4 не вчиняв, а висновок обвинувачення з цього приводу є необгрунтованим та не підтверджується жодними доказами. Крім того доводить, що протокол слідчого експерименту, згідно якого ОСОБА_4 вказував яким чином проникав у будинок потерпілої та наносив їй удари, не може бути покладеним в основу обвинувального вироку, оскільки дана слідча дія проводилась наступного дня після затримання підозрюваного. Вважає, що таким чином на обвинуваченого чинився незаконний вплив та залякування з боку працівників поліції.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 вказує, що вирок є повністю обгрунтованим, вина ОСОБА_4 , за обставин викладених у ньому, повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, дії обвинуваченого кваліфіковані вірно, покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років призначене справедливе, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та особи обвинуваченого. Просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

За вироком суду, 29 жовтня 2015 року, приблизно о 01 (першій) год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та маючи на меті таємно викрасти чуже майно, незаконно проник через незачинений віконний отвір в приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_4 незаконно заволодів 1 (однією) упаковкою печива «Веселий колобок - асорті молочне» і 1 (однією) упаковкою печива «Веселий колобок - асорті пісочне» та переніс їх зі спальної кімнати в кухню будинку. Під час вчинення вказаних протиправних дій, ОСОБА_4 був виявлений власницею житлового будинку ОСОБА_11 . Усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито потерпілою, маючи умисел довести незаконне заволодіння чужим майном до кінця, з корисливих мотивів, з метою приховання злочину та полегшення його вчинення, ОСОБА_4 вирішив вчинити вбивство ОСОБА_11 ..
З цією метою ОСОБА_4 , здійснив напад на ОСОБА_11 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, що виразилось у заподіянні їй зі значною силою множинних ударів руками та ногами в ділянку тулуба, голови, верхніх і нижніх кінцівок, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, впала на підлогу будинку та втратила свідомість. Продовжуючи вчиняти дії з метою реалізації умислу щодо позбавлення ОСОБА_11 життя, ОСОБА_4 перетягнув її тіло на територію нежилого господарства, яке розташоване в АДРЕСА_1 , де наніс потерпілій зі значною силою не менше двох ударів частиною металевої труби, яку знайшов поруч з її будинком. Внаслідок нанесених ОСОБА_4 множинних ударів, потерпілій ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення.
Крім того, під час вчинення дій щодо умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_4 не менше як один раз здійснив стискання шиї останньої руками з відносно значною силою, внаслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення. В результаті отриманої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів у речовину та під оболонки головного мозку, настала смерть ОСОБА_11 ..
Після цього, з метою подальшої реалізації свого умислу на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 повернувся до будинку потерпілої, звідки викрав гроші в сумі 86 (вісімдесят шість) грн. 20 (двадцять) коп. та особисте майно потерпілої ОСОБА_11 , в тому числі і мобільний телефон, а всього на загальну суму 1407, 43 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора та потерпілого про відмову в її задоволенні та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, будь-яке рішення суду, передбачене КПК України, повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, у тому чилі й обвинувальний вирок.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 зазначає, що органами досудового розслідування, а саме працівниками поліції з моменту затримання ОСОБА_4 і до першого його допиту з приводу надання свідчень, що стосуються смерті потерпілої ОСОБА_11 , обвинувачений постійно перебував під психологічним тиском та фізичним впливом з боку працівників поліції, що стало підставою для його зізнання у вчиненні інкримінованих йому злочинів, яких він, на думку захисту, не вчиняв, та надавав на досудовому розслідуванні неправдиві свідчення, оговорюючи себе, що призвело до незаконного засудження.
Частинами першою та четвертою ст.95 КПК України встановлено, що показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, у тому числі й підозрюваним, щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Колегією суддів, враховуючи вимоги вищевказаної норми кримінального процесуального закону та в ході аналізу доказів вини, покладених судом в основу вироку встановлено, що судом не були взяті до уваги показання підозрюваного ОСОБА_4 , які він надавав на досудовому розслідуванні, що зафіксовані у протоколах його допиту, і в основу обвинувального вироку щодо останнього їх не покладено та суд їх не досліджував. В основу вироку покладені лише ті показання, які він надавав суду безпосередньо, що не узгоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 . Тому колегією суддів доводи захисника ОСОБА_5 в цій частині розцінюються як безпідставні.

З вироку суду та із звукозапису судового засідання вбачається, що в суді першої інстанції ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, визнав повністю. У пред`явленому обвинуваченні за п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України вину не визнав. У підготовчому судовому засіданні визнавав вину лише за ч.1 ст.115 КК України.

В ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень), за що його засуджено, належним чином вмотивовані, відповідають фактичним обставинам справи. В суді апеляційної інстанції причетність до вчинення цього злочину ОСОБА_4 не заперечував.
Докази, що вказують на доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6, 9 ч.2 ст.115 КК України (вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення) також в повній мірі досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і суд дав їм правильну та об`єктивну юридичну оцінку, з чим і погоджується колегія суддів.
Будучи допитаним в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував, що незаконно проник у житло потерпілої з метою заволодіння її майном, що, будучи виявленим потерпілою, завдав їй удари з тією метою , щоб остання не повідомила в поліцію. В умисному вбистві потерпілої, а саме у діях, які кваліфікуються за ч.1 ст.115 КК України, вину свою визнає.
Крім того, вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України, підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, та сукупністю зібраних по кримінальному провадженню письмових документів, зокрема протоколами огляду місця події (протоколом огляду житлового будинку, що належить ОСОБА_12 , в якому тимчасово проживав обвинувачений), протоколом огляду господарства потерпілої ОСОБА_11 , протоколом огляду предметів.
Крім того, судом першої інстанції були досліджені висновки проведених по кримінальному провадженню експертиз, а саме: висновки судово-медичних експертиз речових доказів; висновок судової експертизи волосся №2.2-279/15 від 06 січня 2016 року; висновок судово-дактилоскопічної експертизи №1.3-258/15 від 23 листопада 2015 року; висновком судово-товарознавчої експертизи №3.2-867/15 від 08 грудня 2015 року, висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 72 від 11 грудня 2015 року; висновок додаткової судово-медичної експертизи №Д-27 від 15 січня 2016 року; висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_4 № 1216 від 30 жовтня 2015 року, а також з приводу висновків експертизи трупа потерпілої ОСОБА_11 в судове засідання викликався та допитувався експерт.
Посилаючись на висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №72 від 11 грудня 2015 року суд встановив, що смерть ОСОБА_11 настала приблизно за 24-36 годин до проведення розтину її трупа, який було проведено о 11 год. 30 хв. 30 жовтня 2016 року, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що встановлено в ході проведення судово-медичної експертизи трупа та даними мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів. Таким чином, між отриманим комплексом тілесних ушкоджень в ділянці голови і настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Характер тілесних ушкоджень в ділянці голови свідчить про те, що вони могли виникнути не менше, як від чотирнадцяти травматичних дій з відносно значною силою, тупих предметів з обмеженою, дещо видовженою контактуючою поверхнею, яким могла бути металева труба.
Судом також був досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2015 року з відеозаписом, який було оглянуто в судовому засіданні, згідно якого під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 за участю захисника чітко, послідовно повідомляв про обставини скоєння ним злочинів, показував, як саме проникав в будинок, вказував, які дії і в який період часу проводив, як наносив удари потерпілій, яким чином переміщав потерпілу та місце, де ховав викрадені речі. При цьому, вказані ОСОБА_4 дані відповідають обставинам скоєння злочинів та узгоджуються з іншими доказами, а саме протоколами огляду місця події, предметів. Також під час проведення слідчого експерименту обвинуваченому було роз`яснено права, в тому числі і право на самовикриття. На запитання захисника ОСОБА_5 , чи не бив його ніхто і чи правду каже, обвинувачений ОСОБА_4 відповів, що ніхто його не бив і говорить правду, а тому даний доказ суд прийняв як належний, допустимий та здобутий в порядку, передбаченому КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 щодо недопустимості даного доказу і такого, що не може бути покладеним в основу обвинувачення. Встановлено, що захисник ОСОБА_5 був присутній при проведенні даної слідчої дії, обвинувачений в ході її проведення почувався задовільно, спокійно надаючи пояснення та вказівки щодо його дій на момент вчинення злочину. З даного протоколу також вбачається, що після перегляду носія відеоінформації від учасників процесуальної дії клопотання про внесення до нього змін, доповнень і зауважень не надходили (т.2 а.с.48).
Також суд врахував і висновок додаткової судово-медичної експертизи №Д-27 від 15 січня 2016 року, згідно якого, тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_11 під час проведення судово-медичної експертизи її трупа, могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2015 року, що підтверджує заподіяння смерті потерпілій за обставин, на які вказав ОСОБА_4 під час слідчого експерименту.
Тому, як правильно зазначив у вироку суд першої інстанції, вказаний висновок судово-медичної експертизи, який є мотивований, науково-обгрунтований, спростовує заперечення ОСОБА_4 щодо непричетності до заподіяння смерті потерпілої ОСОБА_11 ..
Також, не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та наданими свідком ОСОБА_13 показаннями у судовому засіданні доводи захисту щодо причин виявлення в будинку вбитої ОСОБА_11 мокрого халату, належного останній, так як у судовому засіданні даний свідок вказала, що напередодні смерті потерпілої, купувала в неї горілку, пиво та сигарети. Додала, що потерпіла ОСОБА_11 почувалася добре та була одягнена в бордовий халат.
Твердження захисника ОСОБА_5 про те, що слідство належним чином не з`ясувало чому ж даний халат залишився в будинку, а не на трупі потерпілої ОСОБА_11 , які, на його думку, надають підстави вважати, що органи досудового розслідування не встановили істинні обставини вчинення злочину, колегія суддів до уваги не бере, так як, місцезнаходження даного халату на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливає, тим більше, як вказував сам обвинувачений, він чітко не пам`ятає всі обставини, що відбулися у той день, оскільки був у нетверезому стані.
Сама ж позитивна поведінка (допомога по господарству та жарти) обвинуваченого ОСОБА_4 після встановлення факту вбивства ОСОБА_11 , як про це розповідав свідок ОСОБА_12 до того моменту як обвинувачений з останнім дізналися про смерть потерпілої та хвилювання ОСОБА_4 після таких новин, як про це зазначає захисник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не є доказом невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів.
Захисник, висловлюючи прохання про скасування вироку із закриттям кримінального провадження, в апеляції не оцінює дії ОСОБА_4 , не аналізує їх і не спростовує докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку,

Той факт, що органами досудового розслідування не було знайдено знаряддя злочину, а саме металевої труби, про що наголошує в апеляції захисник, на думку колегії суддів також не є підставою для сумнівів у доведеності вини ОСОБА_4 , оскільки останній, в ході слідчого експерименту вказав, де він виявив цю металеву трубу, описував з допомогою статиста як саме наносив удари нею, з якою силою він їх наносив і, враховуючи стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 та кількість випитого спиртного, з його слів (близько 1 л. горілки), колегія суддів розцінює показання ОСОБА_4 щодо подальшого місцязнаходження знаряддя злочину такими, що не можуть бути взятими до уваги, оскільки це не впливає на невинуватість обвинуваченого.
Визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненні умисного вбивства, суд у вироку зазначив, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки після нанесення потерпілій ОСОБА_11 ударів металевою трубою по голові та, хоча і не бажав, але свідомо допускав настання смерті останньої, тобто діяв з непрямим умислом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, очевидців даного конфлікту між обвинуваченим та потерпілим встановлено не було, однак докази, які були покладені в основу доведеності вини ОСОБА_4 на заподіяння смерті ОСОБА_11 є належними, допустимими та перевіреними судом першої інстанції у відповідності до норм кримінального процесуального закону.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду скарги на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, за наявності підстави, передбаченої ст.417 КПК України, має право скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у випадках, передбачених ст.284 КПК України. Зазначені у вказаній нормі закону підстави для скасування вироку та закриття кримінального провадження є вичерпні.

Тому, на думку колегії суддів, клопотання захисника про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не грунтується на законі та у поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 висновки суду першої інстанції про доведеність вини вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства, з метою приховати інший злочин, з корисливих мотивів, тобто кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України не спростував, а тому колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його скасування не вбачає, як і не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства, які б також стали безумовною підставою для його скасування.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то воно також призначене у відповідності до норм ст.ст.50, 65 КК України, і є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Разом з тим, суд першої інстанції хоча і вказав у резолютивній частині вироку про зарахування ОСОБА_4 строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання та про початок обчислення цього строку з 29 жовтня 2016 року, колегія суддів вважає за необхідне обчислити цей строк у відповідності до вимог ст.72 КК Уукраїни.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких, строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 було затримано 30 жовтня 2015 року (т.2 а.с.35-39) та, в це й же день, ухвалою слідчого судді Корецького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За вимогами ч.4 ст.532 КПК України, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанції інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За таких обставин, вирок колегії суддів Гощанського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року відносно ОСОБА_4 вступає в законну силу з дня проголошення ухвали колегії суддів апеляційного суду, тобто 28 листопада 2016 року.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2015 року по 28 листопада 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок колегії суддів Гощанського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст.187; п.п. 6, 9 ч.2 ст.115; ч.1 ст.70 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Зарахувати ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в строк відбування призначеного покарання з 30 жовтня 2015 року по 28 листопада 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3