АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю секретаря ОСОБА_6
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002275, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, Полтавської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 296, частинами 1, 2 ст. 350, ч. 4 ст. 368, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 рокуобвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002275 від 19 жовтня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 296, частинами 1, 2 ст. 350, ч. 4 ст. 368, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377 КК України, повернуто прокурору відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 .
Постановляючи ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 не відповідає вимогам КПК України, оскільки постановою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду України від 10 травня 2016 року, скасовано постанову Верховної Ради України від 17 вересня 2015 року про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_11 , а тому прокурором не дотримано вимоги ч. 2 ст. 482 КПК України щодо порядку притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України на час підготовчого судового засідання.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подав на зазначену ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 , а кримінальне провадження відносно останнього закрити у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки вона постановлена незаконним складом суду, а судове провадження здійснювалося за відсутності обвинуваченого та його захисників. Висновки суду першої інстанції про самовільне залишення захисниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судового засідання не відповідають дійсності.
Крім того зазначає, що чинним кримінальним процесуальним кодексом не передбачено можливість звернення прокурора до суду з клопотанням про повернення обвинувального акту після закінчення прокурором досудового розслідування.
Також зазначає, що відсутність згоди Верховної Ради України на притягнення народного депутата України до кримінальної відповідальності є підставою для закриття судом кримінального провадження, а не підставою для повернення обвинувального акту прокурору у підготовчому судовому засіданні.
08 вересня 2016 року від захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 надійшли доповнення та зміни до поданої ним апеляційної скарги, в яких він просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що підготовче судове засідання було проведено у відсутність ОСОБА_12 , який належним чином не був повідомлений про дату та час судового засідання, та без участі його захисників, які були відсутні у судовому засіданні з поважних причин, про що завчасно повідомляли суд першої інстанції.
Також в доповненнях захисник зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, без законних на те підстав, повернув обвинувальний акт прокурору за наведених у клопотанні обставин.
На переконання апелянта, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_11 за формою та змістом у повному обсязі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому у суду першої інстанції не було перешкод для прийняти рішення, передбаченого п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України.
У судове засідання апеляційного суду потерпілі та ОСОБА_11 не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені, а тому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у їх відсутності (том 2, а.с.а.с. 29-30).
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подану захисником ОСОБА_9 апеляційну скаргу з доданими до неї змінами та доповненнями, та просили її задовольнити, прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право прийняти рішення, у тому числі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження №0002275 встановлено, що 26 травня 2016 року до Солом`янського районного суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 296, частинами1, 2 ст. 350, ч. 4 ст. 368, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 377 КК України.
Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_11 обвинувачується у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, пов`язаного з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 296 КК України; у здійсненні погрози вбивством щодо службової особи чи її близьких з метою припинення діяльності службової особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 350 КК України, та в умисному нанесенні побоїв і заподіянні легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю за ч. 2 ст. 350 КК України; у втручанні в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків та домогтися винесення неправосудного рішення, з кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 376 КК України; у здійсненні погрози насильством щодо судді у зв`язку з його діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, тобто за ч. 1 ст. 377 КК України; в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, яке поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, та у повторному вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з одержанням неправомірної вигоди в особливо великих розмірах, службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, яке поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 368 КК України.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 29 червня 2016 року, у яке були викликані сторони кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 29 червня 2016 року від прокурора відділу Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 надійшло клопотання про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_11 прокурору, яке обгрунтоване неможливістю розгляду судом вказаного обвинувального акта через недотримання стороною обвинувачення вимог ч. 2 ст. 482 КПК України щодо притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні у порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції правильно виходив з того, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 не може бути призначений до судового розгляду, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 480 КПК України стосовно народного депутата України застосовується особливий порядок кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 80 Конституції України, народні депутати України не можуть бути без згоди Верховної Ради України притягнені до кримінальної відповідальності, затримані чи заарештовані.
За правилами частин 2, 4 ст. 482 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України, його затримання або обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту не може бути здійснено без згоди Верховної Ради України.
Особливості порядку притягнення народного депутата України до відповідальності визначаються Конституцією України, Законом України "Про статус народного депутата України", Регламентом Верховної Ради України та цим Кодексом.
Згідно частин 1, 3 ст. 27 Закону України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року

№ 2790-XII, народному депутату гарантується депутатська недоторканність на весь строк здійснення депутатських повноважень.
Народний депутат не може бути без згоди Верховної Ради України притягнутий до кримінальної відповідальності, затриманий чи заарештований.
Особливості порядку притягнення народного депутата до відповідальності визначаються Конституцією України, цим Законом та законом про регламент Верховної Ради України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10 лютого 2010 року №1861-VI ( у редакції Закону № 948-VIII від 28.01.2016, ВВР, 2016, № 7, ст.63) відповідно до частини третьої статті 80 Конституції України Верховна Рада надає згоду на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата.
Згідно ч. 8 ст. 221 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», рішення про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт Верховна Рада приймає відкритим поіменним голосуванням більшістю голосів народних депутатів від її конституційного складу, яке оформляється постановою Верховної Ради.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду України від 10 травня 2016 року, визнано незаконною та скасовано Постанову Верховної Ради України №706-VIII від 17 вересня 2015 року «Про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України ОСОБА_11 ».
Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 276 КПК України, особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки на час передачі до суду в порядку ст. 291 КПК України обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно особи, яка має статус народного депутата України, було скасовано у судовому порядку оформлену постановою Верховної Ради України згоду на притягнення до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта стосовно особи, якій гарантована депутатська недоторканність.
Притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України не може бути здійснено без згоди Верховної Ради України, що єневід`ємною складовою права обвинуваченого, який має статус народного депутата України, на захист.
Порушення такого права свідчить про невиконання прокурором вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом, і відповідно до процедури, встановленої законом.

На переконання колегії суддів, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта стосовно особи, яка має статус народного депутата України, без відповідної згоди Верховної Ради України, буде порушувати права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_11 , передбачені ч. 3 ст. 80 Конституції України, ст. 27 Закону України «Про статус народного депутата України», ст. ст. 218, 221 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» та ст. 482 КПК України, є неприпустимим у кримінальному провадженні.
У той же час, ухвалення судом першої інстанції рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_11 .
Посилання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що у поданому до суду першої інстанції клопотанні прокурор не мав права порушувати питання про повернення обвинувального акту, є такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
За правилами ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Із матеріалів кримінального провадження убачається, що про час та місце підготовчого судового засідання ОСОБА_11 був повідомлений належним чином, що підтверджується повісткою від 01 червня 2016 року про виклик ОСОБА_11 у підготовче судове засідання на 29 червня 2016 року (а.с.157), а тому доводи захисника ОСОБА_9 щодо цього є необґрунтованими.
За правилами п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, на підозрюваного, обвинуваченого покладено обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.
Разом з тим, зазначений законом обов`язок ОСОБА_11 не виконав, оскільки не прибув 05 липня 2016 року у підготовче судове засідання за викликом суду та не повідомив суд про неможливість своєї явки.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 колегія суддів визнає необґрунтованою.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_11 прокурору законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_11 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

____________ ___________
ОСОБА_4 ОСОБА_5