ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 25.02.2016р. за № 0000556, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м.Запоріжжя, громадянина України, освіта неповна середня, працює оформлювачем вітрин ТОВ «РВФ «Авангард», неодружений, раніше судимий: 1) 16.07.2010р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186,69 КК України до 2р. позбавлення волі з іспитовим строком 1р.; 2) 17.04.2012р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.198, ч.3 ст.189, ч.2 ст.186, 70,71 КК України до 5р. 1міс. позбавлення волі; 3) 01.11.2012р. Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.187, 70 ч.4 КК України до 5р. 2міс. позбавлення волі. Звільнився 05.01.2016р. по відбуттю строку покарання, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимості за які в установленому законом порядку не погашені та не зняті, знов вчинив аналогічне кримінальне правопорушення при таких обставинах:
Так, 25.02.2016р. приблизно о 01.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись біля магазину продуктів №91 ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, бул.Будівельників,4, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , зажадав від останнього видати йому всі наявні гроші та матеріальні цінності, на що потерпілий відповів, що в нього гроші відсутні, після чого ОСОБА_4 , подавивши волю потерпілого на опір шляхом погроз застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, змусив останнього відкрити сумку, звідки самостійно дістав мобільний телефон «Nokia-5130» в корпусі червоно-чорного кольору, вартістю 800,00грн., із флеш-карткою об`ємом 2 Гб., яка не представляє матеріальної цінності для потерпілого.

Заволодівши викраденим і отримавши його у своє повне розпорядження, ОСОБА_4 з місця скоєння правопорушення зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 25.02.2016р. приблизно о 04.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Курузова», розташованої по вул.Курузова м.Запоріжжя, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, викрав з рук потерпілої ОСОБА_7 мобільний телефоном «Lenovo 6000» в копусі чорного кольору, вартістю 2477,60грн., із сім-картами операторів мобільного зв`язку «МТС», «Лайф» та флеш-картою об`ємом 16 Гб., які не представляють матеріальної цінності для потерпілої.

Заволодівши викраденим і отримавши його у своє повне розпорядження, не реагуючи на прохання ОСОБА_7 повернути викрадене майно, ОСОБА_4 з місця скоєння правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину в скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює їх, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування відмовився. Також пояснив, що дійсно вчинив вказані дії, але з яких причин, пояснити не може, розуміє їх протиправність, в скоєному щиро кається. Викрадене майно було виявлено працівниками міліції у нього вдома і потім повернуто потерпілим. Шкоди від його дій не настало. Він звільнився в січні 2016р., відбував покарання в колонії в м.Горлівка, що знаходиться на непідконтрольній Україні території та в зоні проведення АТО, тримався в умовах, що є небезпечними для життя. Після звільнення мешкає разом з батьками та сестрою за місцем реєстрації, на даний час працевлаштувався оформлювачем зовнішньої реклами, працює, має намір створити сім`ю та вести нормальний законослухняний спосіб життя. Просить суворо не карати і не позбавляти його волі, дати шанс виправитися.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а тому визнання обвинуваченим своєї вини, на думку суду, є цілком виправданим.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Суд вважає встановленим та доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, а також поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, у вчиненні якого суд визнає його винуватим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення - тяжке, особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий за скоєння аналогічних кримінальних правопорушень, судимості за які в установленому законом порядку не погашені та не зняті, реально відбував покарання за ці злочини, звільнився 05.01.2016р. і дане кримінальне правопорушення, яке є двоепізодичним, вчинив через незначний проміжок часу після звільнення - в лютому 2016р., а також те, що він, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, будь-якими хронічними психічними захворюваннями не страждає, є осудною особою, тобто міг розуміти значення своїх дій та керувати ним, діяв умисно. Вказані обставини, на думку суду, свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та стійку антисоціальну направленість його особистості.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений неодружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців немає, має постійне місце проживання, де мешкає з батьками та сестрою, за місцем мешкання та колишнього навчання в загальноосвітній школі №106 характеризується позитивно, з травня 2016р. офіційно працевлаштований оформлювачем вітрин в ТОВ «Авангард».
В якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

На підставі викладеного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень суд вважає покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід обрати в мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України.

При цьому, підстав для застосування ст.75 КК України, на чому наполягала сторона захисту, суд не знаходить і вважає, що з урахуванням усіх конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого його виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і призначене покарання він повинен відбувати реально.

Позитивна характеристика обвинуваченого та його працевлаштування на момент розгляду справи, на думку суду, не є обставинами, що знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та пом`якшують його покарання, тому не можуть бути підставами для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили суд не знаходить, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 судовому розгляду не перешкоджав, з`являвся на виклики суду, виконував інші процесуальні обов`язки.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий на підставі п.2 ч.1 ст.208 КПК України 26.02.2016р. і ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.02.2016р. йому обраний запобіжний захід тримання під вартою до 26.04.2016р. та альтернативний запобіжний захід застава в розмірі 82 680,00грн. 01.03.2016р. ОСОБА_4 звільнений з-під варти у зв`язку із сплатою застави в розмірі 82 680,00грн..

Таким чином, на підставі ч.1,5 ст.72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання за цим вироком строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 26.02.2016р. по 01.03.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишити тим самим заставу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку приведення вироку суду до виконання.

На підставі ч.1,5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за цим вироком строк його попереднього ув`язнення з 26.02.2016р. по 01.03.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази - мобільний телефон «Nokia-5130» в корпусі червоно-чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , із флеш-карткою об`ємом 2 Гб., що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - залишити йому ж за належністю; мобільний телефоном «Lenovo 6000» в корпусі чорного кольору, імеі: НОМЕР_2 , з сім-картками операторів мобільного зв`язку «МТС», «Лайф», флеш-картою об`ємом 16 Гб., що переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити їй за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційноїскарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не було скасовано, він набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1
26.05.2016