Ухвала
іменем україни
28 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000753 відносно ОСОБА_6 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року зазначений вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок залишений без зміни.
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 28 березня 2015 року близько 3 год., маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, прибув до автомобільного заправочного комплексу «WOG» № 17 ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Заводська, 3, на території якого розташоване приміщення магазину «САН МАРКЕТ».

Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_6 з погрозою застосування невстановленого в ході досудового розслідування предмета, зовні схожого на пістолет-револьвер, тобто застосовуючи погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, подавив волю раніше йому незнайомих потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які на той час знаходились в приміщенні магазину, до вчинення можливого опору.
Після чого ОСОБА_6 , скориставшись тим, що воля потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подавлена, відкрито заволодів майном, що належить ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» на загальну суму29840 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок апеляційного суду змінити, постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В обґрунтування зазначає, що згідно з положеннями ст. 69-1 КК за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір призначеного ОСОБА_6 покарання не може перевищувати 2/3 максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, разом з тим вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався.
Так, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та призначив йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування зазначеного вироку та просив апеляційний суд ухвалити свій вирок. При цьому в обґрунтування прокурор зазначав про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягало, на його думку, у безпідставному застосуванні положень ст. 75 КК та звільненні ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалив свій вирок, яким призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з цим, виходячи з положень ст. 404 КПК, апеляційний суд вийшов за межі апеляційних вимог прокурора, чим погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки прокурором в апеляційній скарзі порушувалось питання щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК і безпідставного звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Питання щодо призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, з огляду на вимоги ст. 414 КПК, прокурором у апеляційній скарзі не порушувалось.

За таких обставин, вирок суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів суду касаційної інстанції, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню.

З огляду на те, що вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню, доводи прокурора щодо необхідності зміни вироку суду апеляційної інстанції і визначення ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі до задоволення не підлягають.

За наведених обставин, суд касаційної інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК, вважає за можливе вийти за межі касаційної скарги прокурора, оскільки цим не погіршується становище засудженого ОСОБА_6 ..

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Апеляційний суд вказаних вимог кримінального процесуального закону, також, не дотримався.
Мотивувальна частина вироку апеляційного суду містить лише формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним суд першої інстанції, та не містить ні формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним суд апеляційної інстанції, ні доказів на підтвердження встановлених апеляційним судом обставин.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно усунути вказані недоліки і постановити законне та мотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_6 в порядку ч. 2 ст. 433 КПК - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3