Ухвала іменем україни 21 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004478, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 , на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки

с. Гоголів Броварського району Київської області, проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 та перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118

КК України і призначити покарання у межах санкції зазначеної статті. Вказує, що висновки судів про вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства ОСОБА_8 не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Зазначає, що у засудженої не було умислу вбивати потерпілого, вона лише хотіла припинити протиправні дії останнього, оскільки ОСОБА_8 примушував її вступити в інтимні стосунки, при цьому ударив її кулаком в обличчя, від чого вона втратила свідомість, а потім коли засуджена намагалась залишити будинок, потерпілий схопив її за куртку та тягнув до себе. В свою чергу ОСОБА_6 схопивши чи то металеву миску, чи то каструлю нанесла нею удар ОСОБА_8 , а потім діставши з кишені розкладного ножа, який вона носила для самооборони, нанесла ним удар потерпілому, який в цей момент сидів на ліжку, при цьому куди прийшовся удар вона не може сказати, оскільки не було світла. Стверджує, що посягання з боку потерпілого ОСОБА_6 сприймала реально, оскільки вона раніше піддавалась сексуальному насильству. Крім того, зазначена подія відбувалась у темну пору доби, при поганому освітленні та в обмеженому просторі. З огляду на викладене, ОСОБА_6 захищалась від протиправного посягання зі сторони ОСОБА_8 , шляхом заподіяння йому шкоди для припинення посягання, однак при цьому перевищила межі необхідної оборони.
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8

(вісім) років.

Вироком суду вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 за наступних обставин.

Так, 24 листопада 2014 року приблизно о 19.00 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходячись за місцем проживання останнього, що за адресою по

АДРЕСА_1 , розпивали спиртні напої та між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 виникла сварка, в результаті якої останній покинув будинок.

В подальшому, приблизно о 19.30 год. на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 дістала з кишені куртки розкладний ніж та нанесла ним один удар у задню поверхню грудної клітини потерпілого, який в цей час сидів на дивані-ліжку спиною до засудженої. Від удару ножем, ОСОБА_8 ліг на спину, а ОСОБА_6 умисно нанесла йому удар ножем у праве стегно.

Смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого колото-різаного поранення стегна з пошкодженням стегнової артерії та розвитком крововтрати.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 грудня

2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 змінено, зменшено суму процесуальних витрат, які підлягають стягненню з засудженої на користь держави до 13 646 грн 10 коп. В решті вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку захисника, яка підтримала свою касаційну скаргу, просила її задовольнити, змінити судові рішення, перекваліфікувати дії Мирської на ст. 118 КК України та призначити їй за вказаною статтею покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Як визначено у ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту

(ч. 3 ст. 36 КК України).

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 за обставин установлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтованим сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які суд дослідив, належно оцінив і детально виклав у вироку.
В обґрунтування своїх висновків, суд поклав показання самої засудженої, яка вину у вбивстві ОСОБА_8 визнала частково та підтвердила, що 24 листопада 2014 року приблизно о 19.00 год., після спільного розпивання спиртних напоїв, вона намагаючись вирватись та втекти від ОСОБА_8 , оскільки він змушував її вступити в інтимні стосунки, нанесла останньому декілька ударів чашкою чи каструлею в область голови. Однак, потерпілий продовжував її утримувати та не маючи іншого шляху вирватись з його рук, вона дістала з кишені куртки розкладний ніж і нанесла ним один удар в область тіла потерпілого. Після удару, ОСОБА_8 перестав утримувати її руками за куртку та відпустив, похилився і перебував на ліжку-дивані у напівлежачому положенні. Чи наносила ще удари ножем потерпілому вона не пам`ятає, перебуваючи на вулиці вона спалила куртку та черевики. Зізналась у вчиненому через декілька днів.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , сестра ОСОБА_8 , пояснила суду, що брат був інвалідом третьої групи і йому було важко пересуватись. 23 листопада 2014 року вони спілкувались по телефону, брат був тверезий, а наступного дня він на зв`язок не виходив. Про смерть ОСОБА_8 дізналась 28 листопада

2014 року від працівників міліції.

Свідок ОСОБА_9 , який в день вчинення вбивства був присутній в домі потерпілого, в суді підтвердив, що в цей день він разом із засудженою приблизно о 19.00 год. прийшли до ОСОБА_8 та вживали горілку. Після сварки із ОСОБА_6 він пішов додому, а засуджена повернулась, коли він вже спав. Від брата і зятя дізнався, що ОСОБА_6 хотіла зізнатися у вбивстві ОСОБА_8 .
А, свідок ОСОБА_11 підтвердив, що ОСОБА_6 просила у нього телефон, щоб зателефонувати до дільничного інспектора та повідомити про те, що вона 2-3 тижні тому вбила людину. Такі показання повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який був присутній при телефонній розмові, та зазначив, що ОСОБА_6 повідомила інспектору, що вбила «Русланчика» ОСОБА_13 . Потім, ОСОБА_6 розповіла ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що була вимушена нанести удар ножем потерпілому, оскільки він намагався її зґвалтувати.

Окрім цього, вина засудженої підтверджується: свідоцтвом про смерть від 29 листопада 2014 року та висновками судово-медичного експерта від 30 січня 2015 року, з яких вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого колото-різаного поранення правого стегна з пошкодженням стегнової артерії та розвитком крововтрати, таке поранення знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті; протоколами огляду місця події від 27 та 28 листопада 2014 року з ілюстрованими таблицями, відповідно до яких в приміщенні буд. АДРЕСА_1 , було виявлено труп чоловіка, на светрі та футболці з тильної сторони на спині трупа два механічних пошкодження тканини, що утворені внаслідок розрізу; протоколом слідчого експерименту від 16 грудня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_6 знаходячись на місці вчинення злочину детально розповіла і показала, як вона нанесла удари невстановленим предметом в область голови та обличчя ОСОБА_8 , а також удар ножем в область тіла останнього.

Крім того, як вбачається з акту амбулаторної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи від 12 лютого

2015 року, ОСОБА_6 страждає та страждала на розлад особистості (психопатію), але вона може і могла на момент вчинення інкримінованого їй злочину (24 листопада 2014 року), усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, що дії ОСОБА_8 за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди, для ОСОБА_6 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні такого характеру тілесних ушкоджень, виходячи з наступного.

Так, суд у вироку зазначив, що критично відноситься до показань засудженої , щодо нанесення нею ударів з метою захисту від потерпілого, оскільки останній утримував її та намагався зґвалтувати, тому, що за своїм фізичним станом та фізичними вадами, а також з урахуванням перебування ОСОБА_8 в стані сильного алкогольного сп`яніння (концентрація етилового спирту в крові трупа потерпілого 3, 18 %), він не міг утримувати засуджену намагаючись її зґвалтувати.
Також, ці обставини підтверджуються відеозаписом слідчого експерименту, з якого вбачається, що до моменту нанесення ударів, ОСОБА_6 знаходилась по відношенню до ОСОБА_8 спиною а в момент нанесення ударів обличчям до потерпілого. При цьому, після нанесення ОСОБА_6 удару ножем в область тіла ОСОБА_8 , останній похилився на диван-ліжко, перебуваючи в напівлежачому положенні та не тримав засуджену. З огляду на викладене, засуджена мала можливість покинути будинок не спричиняючи потерпілому смертельних ударів.
Твердження сторони захисту щодо спроби потерпілим зґвалтувати засуджену, з огляду на той факт, що в момент вчинення злочину він застосовував до неї насилля та у нього були спущені штани, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, під час огляду місця злочину було встановлено, що ОСОБА_8 був одягнений, а згідно довідки Броварської ЦРЛ від 26 лютого 2015 року ОСОБА_6 з

28 листопада по 28 грудня 2014 року до лікарні не зверталась, що свідчить про відсутність у неї тілесних ушкоджень, а тому доводи про спробу її зґвалтувати, місцевим судом розцінені як намагання уникнути відповідальності.

А отже, вважати, що засуджена, завдаючи потерпілому декілька ударів в область голови та обличчя невстановленим предметом, удару ножем в область тіла, та як встановлено під час досудового розслідування та судового розгляду, ще одного удару ножем у праве стегно, перебувала в стані необхідної оборони, про що йдеться у скарзі захисника, немає підстав.

Із огляду на зазначені обставини, дії ОСОБА_6 судом обґрунтовано кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності, перевірив усі наведені на захист засудженої доводи та обґрунтовано дійшов висновку, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_8 .
При цьому, в ухвалі суду зазначено, що про наявність умислу у ОСОБА_6 на умисне вбивство ОСОБА_8 вказує характер, механізм і локалізація тілесного ушкодження, а саме: неодноразове використання ножа та нанесення ударів у життєво важливі органи потерпілого, а також подальші дії засудженої перебуваючи на вулиці вона спалила куртку та черевики.

З наведеними висновками судів погоджується і колегія суддів, оскільки вони належним чином мотивовані та вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Вина засудженої у вмисному вбивстві ОСОБА_8 повністю доведена та підтверджується ретельно перевіреними і належним чином оціненими доказами, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ст. 118 КК України, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із вироку, при призначенні засудженій

ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого також погодилась колегія апеляційного суду, в повному обсязі врахував, тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем фактичного проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілої щодо призначення суворого покарання. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання засудженій, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції

ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому у розмірі наближеному до мінімального.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419

КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 9 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3