печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
Іменем України
01 липня 2016 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням прокурора військової прокуратури Київського гарнізону про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111. ч. 1 ст. 408 КК України
ВСТАНОВ И В:
27.06.2016 прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу органу досудового розслідування на затримання підозрюваного стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000157від 07.06.2016 року.
В обґрунтування клопотання вказав, що військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 07.06.2016 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України.
Згідно висунутої підозри відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення на посаду №100 від 13.06.2012 ОСОБА_6 призначено на посаду офіцера відділу Головного управління розвідки Міністерства оборони України.
Будучи військовослужбовцем, капітан 1 рангу ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, з 20 лютого 2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь фактично знаходились під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. Так, Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» від 6 березня 2014 року №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2014 від 14 березня 2014 року було визнано зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), унаслідок чого вона втратила чинність. 15 березня 2014 року Верховна Рада України ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», унаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив легітимність.
В той же час, постановою Ради Федерації Федерального Зібрання Російської Федерації від 1 березня 2014 року N 48-СФ "Об использованииВооруженных Сил РоссийскойФедерации на территорииУкраины", надано згоду Президенту Російської Федерації на використання Збройних Сил Російської Федерації на території України.
На підставі ст. 5 Федерального Конституційного Закону Російської Федерації від 21 березня 2014 року № 6ФКЗ «О принятии в РоссийскуюФедерациюРеспубликиКрым и образовании в составеРоссийскойФедерацииновыхсубъектов РеспубликиКрым и города федерального значения Севастополя», Російською Федерацією незаконно було анексовано Автономну Республіку Крим України.
У зв`язку з цим Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII Російську Федерацію визнано державою-агресором. Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків"», визначено, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року.
Таким чином, станом на березень 2014 року Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилась у період збройного конфлікту.
Наприкінці лютого 2014 року здійснювалось періодичне блокування території навчального Центру військово-морських сил ЗСУ, де дислокувалися підрозділи в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), людьми у військовій формі зеленого кольору без розпізнавальних знаків з постійними провокаціями, з намаганнями перелізти через паркан центру. Такі блокування здійснювались до трьох разів на добу. Водночас, здійснювалось блокування контрольно-пропускного пункту навчального центру проросійсько налаштованими жителями міста. У подальшому, 02.03.2014 з 3 години 00 хвилин люди у військовій формі зеленого кольору без розпізнавальних знаків проводили блокування навчального центру та о 7 годині 00 хвилин вибивши в`їзні ворота до навчального центру за допомогою БТР-80, здійснили його захоплення.
За оперативним наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 у першій декаді квітня 2014 року не прибув.
У подальшому в ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до наказу статс-секретаря заступника міністра оборони Російської Федерації (по особовому складу) від 07 квітня 2014 року №234 капітана 1 рангу ОСОБА_6 включено до лав збройних сил РФ та призначено на посаду офіцера відділення аналізу (і узагальнення інформації) управління (інтеграції та інвентаризації).
Своїми діями капітан 1 рангу ОСОБА_6 , перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, до Збройних Сил РФ на посаду офіцера відділення аналізу (і узагальнення інформації) управління (інтеграції та інвентаризації), що підтверджується випискою з наказу статс-секретаря заступника міністра оборони Російської Федерації (по особовому складу) від 07 квітня 2014 року №234.
Стан збройного конфлікту на території України підтверджується Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, де вказано, що з 20 лютого 2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь фактично знаходились під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків"» де визначено, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII якою Російську Федерацію визнано державою-агресором.
Щодо збройної агресії, то зміст цього поняття наведено в ст. 1 Закону України «Про оборону України», де зазначається, що збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.
Розглядаючи норми міжнародного гуманітарного права ситуацію анексії Криму варто розцінювати як збройний конфлікт, сторонами якого є РФ та Україна. Дані діяння агресора варто кваліфікувати статтею 2 (пункт 2) чотирьох Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 р. («випадки часткової або повної окупації території Високої Договірної Сторони, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір»).
Визначення окупації міститься у статті 42 Положення про закони і звичаї сухопутної війни, яке є додатком до ІV Гаазької конвенції про закони і звичаї сухопутної війни 1907 р., яка, разом з іншими нормами цього документу, неодноразово визнавалася міжнародними ад`юдикаційними органами (зокрема, Міжнародним воєнним трибуналом у Нюрнбергзі) звичаєвою нормою міжнародного права. Стаття 42 Положення визначає, що «територія визнається зайнятою (тоді цей термін був синонімічним терміну «окупована»), якщо вона дійсно знаходиться під владою ворожої армії». При цьому не вимагається створення органів окупаційної влади, достатньо того, щоб частина території держави була під владою збройних сил іншої держави. Також відповідно до статті 42, зайняття розповсюджується тільки на ті області, де ця влада встановлена і в стані проявляти свою діяльність.
Стаття 2, спільна для всіх чотирьох Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 р., сторонами яких є Україна і Російська Федерація, визначає, що Женевські конвенції застосовуються у всіх випадках часткової або повної окупації території держави учасниці конвенцій, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір.
Таким чином, на основі положень статті 42 Положення про закони і звичаї сухопутної війни, яке є додатком до ІV Гаазької конвенції про закони і звичаї сухопутної війни 1907 р. як звичаєвої норми міжнародного права і статті 2, спільної для всіх чотирьох Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 р., сторонами яких є Україна і Російська Федерація, територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополь є територією України, яка окупована Російською Федерацією без збройного спротиву з боку України.
На цю територію розповсюджується правовий режим окупації та дія всіх чотирьох Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 р., а Російська Федерація як держава окупант має зобов`язання по захисту і дотриманню прав людини на окупованій території відповідно до положень четвертої Женевської конвенції від 12 серпня 1949 р. Конвенції про захист цивільного населення під час війни.
Таким чином, капітан 1 рангу ОСОБА_6 будучи громадянином України та військовослужбовцем збройних сил України, перебуваючи у військовому званні «капітан 1 рангу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8,23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перебуваючи на території півострова Крим вчинив перехід на бік ворога у період збройного конфлікту, що виразилося фактичному проходженні військової служби у Збройних Силах Російської Федерації, чим вчинив державну зраду, тобто вчинив діяння, умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України: перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.
Крім того, відповідно до оперативного наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у першій декаді квітня 2014 року не прибув та, перебуваючи у м. Севастополь, вступив до лав збройних сил РФ на посаду офіцера відділення аналізу (і узагальнення інформації) управління (інтеграції та інвентаризації).
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи у військовому званні «капітан 1 рангу», з метою ухилитися від військової служби назавжди, що підтверджується подальшим проходженням останнім військової служби в лавах Збройних Сил РФ, та не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не з`явився з метою ухилитися від військової служби, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.
Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні інримінованих йому правопорушень, є наявність наступних достатніх доказів: протокол огляду документів від 23.06.2016 року яким оглянуто виписку з наказу стас-секретаря-заступника міністра оборони Російської Федерації № 234, яким призначено ОСОБА_6 офіцером відділу аналізу управління чорноморського флоту Міністерства оборони Російської Федерації, протокол допиту свідка ОСОБА_7 , який показав, що ОСОБА_6 доводився наказ про передислокацію військової частини та підтвердив перехід останнього на службу до Збройних сил Російської Федерації, протокол допиту свідка ОСОБА_8 , який показав, що ОСОБА_6 виставляв на власній сторінці в соціальній мережі фотографію себе одягненого у військову форму Збройних Сил Російської Федерації, протокол допиту свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що ОСОБА_6 залишився проходити службу на тимчасово окупованій території.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення також підтверджується іншими доказами та документами, здобутими під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
15.06.2016 року прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_10 повідомлено ОСОБА_6 про підозру.
23.06.2016 року прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 оголошено ОСОБА_6 у розшук.
У зв`язку з тим. що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України, а саме державна зрада, відноситься до особливо тяжких злочинів, того ж дня винесено постанову про доручення призначення адвоката та копію останньої направлено до органу уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
У зв`язку з невстановленням місця перебування ОСОБА_6 , що позбавило орган досудового розслідування можливості особисто вручити йому повідомлення про підозру від 15.06.2015 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, зазначені повідомлення у день складання, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, ч. 1 ст. 278, ст. 297-5 КПК України, направлені у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме надіслані адміністрації за місцем його роботи.
Таким чином, як зазначено в клопотанні, в органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового слідства (п. 1 ч.1 ст.177 КПК України), продовжує вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється (п. 5 ч.1 ст.177 КПК України).
Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги клопотання.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні
Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті ініційованого питання, вивчивши клопотання та дослідивши надані сторонами матеріали, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 07.06.2016 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111. ч. 1 ст. 408 КК України.
У відповідності до вимог ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися до суду із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді справи про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одночасно з клопотанням про надання дозволу на затримання, орган досудового слідства шляхом внесення відповідного клопотання ініціював питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування справи, а також неможливістю застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу окрім тримання під вартою, так як останній підозрюється у вчиненні злочину проти основ національної безпеки.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду клопотання у суді його копія не вручена адвокаті та з урахуванням строків розгляду вказаного клопотання.

Керуючись ст.ст. 182, 187, 188, 189, 190, 183, 193 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111. ч. 1 ст. 408 КК України залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя