Справа № 307/705/16-к
Провадження № 1-кп/307/200/16
У Х В А Л А
іменем України
24 березня 2016 рокум. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Тячівського районного суду Закарпатської області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000181 від 07 лютого 2016 року та угода про визнання винуватості від 29 лютого 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , 06 лютого 2016 року, з метою приховання своїх дій, а саме продажу без відомабатьків телевізора марки "Samsung" моделі "LE32B3SOF1WXUA", звернувся до Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області по телефону 102 з повідомленням про його викрадення, апісля приїзду на місце події працівників слідчо-оперативної групи, будучи підрозписку повідомленим про кримінальну відповідальність за статтею 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, заявив про таємне викрадення невстановленою особою з його будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 , телевізору марки "Samsung", що повністю не відповідало дійсності.
Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.383 КК України завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину.
29 лютого 2016 року було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором у кримінальному провадженні - №0000181 від 07 лютого 2016 року та підозрюваним ОСОБА_4 , яку ними підписано, і в якій вони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.383 КК України, а також в якій ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язується у повному обсязі, сформульованої підозри, беззастережно визнати свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення у судовому провадженні. Також, з угоди вбачається, що сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.383 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, а вразі відмови у затвердженні угоди клопотав про призначення даної справи до судового розгляду, оскільки вважає, що немає необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, однак жодних доказів на підтвердження цього не подав.
Крім цього, прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості, слідчим, до участі в справі, для захисту прав ОСОБА_4 був залучений захисник ОСОБА_6 , повноваження якого для участі в справі не були підтверджені жодним документом, що передбачений ст.50 КПК України.
Обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні просили відмовити в затвердженні угоди а матеріали провадження повернути прокурору. Крім цього ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що вини у інкримінованому йому злочині він не визнає, а під час укладення угоди на досудовому розслідуванні йому ніхто, в тому числі і захисник ОСОБА_6 , який був залучений слідчим, без жодних підтверджуючих документів, не роз`яснив наслідки укладення угоди.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Згідно ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

На виконання вимог п.1 ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.52 КПК України, обов`язковою є участь захисника у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.
Відповідно до ч.1 ст.50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Суд зазначає, що прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні ствердно зазначив, що жодних документів, які передбачені ст.50 КПК України та підтверджують повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні, адвокатом ОСОБА_6 надано не було, і останні відсутні в матеріалах кримінального провадження. Також зазначив, що єдиною підставою для допуску захисника до участі в справі була постанова слідчого про залучення захисника.

Також суд зазначає, що адвокат ОСОБА_6 не був призначений регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Закарпатській області та жодної угоди з ним обвинувачений ОСОБА_4 не укладав.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" якщо після роз`яснення суті обвинувачення обвинувачений заперечує проти затвердження угоди, вона не може бути затверджена. У такому випадку суд постановляє ухвалу про відмову в затвердженні угоди та повертає матеріали прокурору для продовження досудового розслідування або призначає судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку (якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження).
Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КПК України не визнав, заперечував проти укладення угоди, слідчим та прокурором було порушено його конституційне право на захист, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 29 лютого 2016 року, укладена між прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 порушує права та інтереси останнього.

Відповідно до п.3 ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

За таких обставин в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, а кримінальне провадження відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.314 КПК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі встановленого та керуючись ст.ст. 314-317, 395, 474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000181 між прокурором Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 - відмовити та повернути кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000181 від 07 лютого 2016 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1