Номер провадження: 11-кп/785/1002/16
Номер справи місцевого суду: 521/6972/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Паліївка М-Висковського району Кіровоградської області, є громадянином України, працює машиністом в Одеському відділенні «ЦТС Ліски» ПАТ «Укрзалізниця», проживає по АДРЕСА_1 , не має судимості на підставі ст. 89 КК України

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки,

встановив:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджений за те, що 17.12.2015 року о 17 год. 53 хв. він, керуючи автомобілем «Nissan Bluebird» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по вул. Ленінградське шосе в м. Одесі з боку вул. Хімічної в напрямку дороги «Київ-Одеса» зі швидкістю 74…81 км/год.

Порушивши встановлений в населених пунктах швидкісний режим (60 км/год.), а також приписи п.п. «б» п. 2.3, п. 12.4, п. 18.1 Правил дорожнього руху, він неуважно стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі, не заперечуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор зазначив, що суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням строком на два роки, не зазначив у вироку про застосування ст. 75 КК України до основного покарання, адже зазначеною нормою закону передбачено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише до таких видів покарань, як: виправні роботи, службове обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Посилаючись на це, прокурор просить скасувати вирок у частині призначення покарання і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на два роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не заперечується, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним, але, як видно з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції не мотивував застосування чи незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, а в резолютивній частині вироку зазначив про застосування додаткового покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у даному випадку, у суду першої інстанції були підстави не застосовувати додаткове покарання.

Так, з матеріалів справи та вироку суду видно, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується, добровільно відшкодував потерпілій завдану шкоду.

Зазначені обставини суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що пом`якшують покарання.

Встановлено також, що злочин вчинений обвинуваченим у тверезому стані, а обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції врахував, при призначенні покарання, думку законного представника неповнолітньої потерпілої про застосування до обвинуваченого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора, - відсутні, а стосовно обвинуваченого можливо не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Пунктом другим частини першої статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

У даному випадку, підставою для зміні вироку судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, є пом`якшення призначеного покарання, оскільки суд визнав, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, у зв`язку з викладеним, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому, підлягає зміні.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2016 року стосовно ОСОБА_7 , - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4