Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/3470/14-к
провадження № 1-кп/632/9/16

12 липня 2016 р.

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 заволодів майном ОСОБА_7 шляхом обману за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном грошовими коштами, шляхом обману, діючи із корисливих мотивів, 06 серпня 2014 року близько дев`ятнадцятої години, згідно попередньої домовленості зустрівся з ОСОБА_7 біля гаражу № НОМЕР_1 , що розташований в гаражному кооперативі «Хімік», який знаходиться в місті Первомайський Харківської області.

Під час зустрічі потерпіла повідомила обвинуваченому про свій намір купити гараж.

В свою чергу ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці, з метою реалізації свого умислу, бажаючи заволодіти грошима ОСОБА_7 , показав останній гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться у значеному вище гаражному кооперативі, та запропонував їй його придбати, при цьому обвинувачений ввів потерпілу в оману - не будучи власником вказаної нерухомості, повідомив ОСОБА_7 завідомо неправдиві відомості, вказавши, що даний гараж належить йому на праві власності, але документально він цього підтвердити не може, так як відповідних документів у нього з собою немає, а також те, що він має право ним розпоряджатися.

Обговоривши умови купівлі продажу гаражу № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Хімік», який знаходиться в місті Первомайський Харківської області, ОСОБА_8 домовився з ОСОБА_7 про продаж вказаного гаражу за 3500 гривень.

ОСОБА_7 , будучи введеною в оману, вважаючи, що ОСОБА_8 є власником вказаної нерухомості, уклала з останнім усний договір купівлі продажу зазначеного гаражу.

В наведений вище час і у вказаному вище місці потерпіла, яка не здогадувалася про дійсні наміри ОСОБА_8 , довіряючи останньому, не сумніваючись в його порядності і щирості намірів, вважаючи, що вона діє на виконання умов укладеного між ними усного договору купівлі продажу згаданого гаражу, будучи введеною ОСОБА_8 в оману, передала обвинуваченому в якості плати за наведеним договором гроші в сумі 3500 гривень.

Заволодівши шляхом обману грошима ОСОБА_7 , обвинувачений звернув їх на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на суму 3500 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_8 винним себе у висунутому йому обвинуваченні не визнав і показав, що ніяких злочинів він не вчиняв. Також ОСОБА_8 заявив, що він постійно мешкає в місті Харкові і 06 серпня 2014 році з дев`ятої до вісімнадцятої години знаходився в квартирі одного з будинків по вулиці Героїв Сталінграду, де разом з ОСОБА_10 виконував ремонтні роботи. Перший раз він прибув до міста Первомайський в середині жовтня 2014 року на виклик співробітників міліції. До цього у вказаному населеному пункті він жодного разу не був, потерпілу і свідків побачив перший раз в місцевому відділі міліції.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_8 у заволодінні чужим майном шляхом обману, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що в 2014 році її родина вирішила придбати гараж. В денний час 06 серпня цього ж року вона зателефонувала по номеру, який містився в оголошенні про продаж гаражу, і домовилася про зустріч з продавцем. В цей же день вона зустрілася з обвинуваченим, який сказав, що його звуть ОСОБА_11 . ОСОБА_8 показав їй гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі «Хімік» в місті Первомайський, і пояснив, що продає його за 5000 гривень. Узгодивши ціну в 3500 гривень вони домовилися зустрітися ввечері.

06 серпня 2014 року близько дев`ятнадцятої години знову зустрілася з ОСОБА_8 біля вказаного гаражу. При цьому були присутні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .. Обвинувачений знову показав їм гараж, запропонувавши його придбати. Одночасно ОСОБА_8 пояснив, що значений гараж належав його діду, який помер, тому фактичним власником цієї нерухомості є він, у зв`язку з чим може нею розпоряджатися. Також обвинувачений пояснив, що документи на гараж відсутні, оскільки він був виділений його діду в даному кооперативі в той час, коли він працював на заводі.

Уклавши з обвинуваченим усний договір купівлі продажу гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі «Хімік» в місті Первомайський, вона передала ОСОБА_8 в рахунок плати за договором 3500 гривень. Дану суму грошей вона передала обвинуваченому в присутності ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .. В жовтні 2014 року вона дізналася, що фактичним власником гаражу є інша особа.

Свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , кожний окремо, показали суду, що ввечері 06 серпня 2014 року вони і ОСОБА_7 згідно попередньої домовленості з обвинуваченим прибули до гаражу № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Хімік» в місті Первомайський, де зустрілися з ОСОБА_8 з приводу купівлі продажу зазначеного гаражу. Під час зустрічі обвинувачений повідомив, що його звуть ОСОБА_11 і, що він продає вказаний гараж, який належав його дідові. Оскільки останній помер, то фактичним власником гаражу є він ( ОСОБА_8 ) у зв`язку з чим має право ним розпоряджатися. Також обвинувачений розповів їм, що останнім часом він доглядав за гаражем змінив старий замок, прибрав сміття та здійснював його провітрювання. Крім того обвинувачений пояснив, що продає гараж, оскільки проживає в місті Харкові. При цьому ОСОБА_8 вказав, що документи на гараж відсутні, оскільки він був виділений його діду в той час, коли він працював на ДП «Хімпром».

В подальшому ОСОБА_8 відчинив гараж, який був ними оглянутий. Потім обвинувачений і потерпіла стали домовлятися про вартість зазначеної нерухомості, визначивши ціну гаражу в 3500 гривень. Однак спочатку ОСОБА_8 пропонував потерпілій придбати гараж за 5000 гривень.

Уклавши з обвинуваченим усний договір купівлі продажу гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі «Хімік» в місті Первомайський, потерпіла в його присутності та присутності ОСОБА_12 , передала ОСОБА_8 3500 гривень в якості оплати за вказане нерухоме майно.

На пропозицію надати розписку про отримання грошей обвинувачений відповів відмовою, пояснивши це тим, що він не має при собі паспорту.

Отримавши гроші ОСОБА_8 одразу зник.

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що у його власності з 1985 року є гараж, який знаходиться в гаражному кооперативі «Хімік» в місті Первомайський. Гараж № НОМЕР_1 , який розташований в цьому ж кооперативі, належав ОСОБА_15 і був побудований останнім в 1983 - 84 роках. При цьому свідок показав, що документи, які підтверджують право власності на гаражі, у членів кооперативу відсутні, оскільки їх будівництво здійснювалося кожним самостійно із будівельних матеріалів, які виписувалися в рахунок заробітної плати.

Також свідок показав, що після смерті ОСОБА_15 гаражем № НОМЕР_1 користувалися різні особи. Фактичним власником вказаного гаражу є син померлого ОСОБА_16 ..

Крім того ОСОБА_14 показав, що від ОСОБА_13 йому стало відомо, що зазначений гараж був придбаний його родиною у особи, яка назвала себе онуком ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_16 показав суду, що його батьком ОСОБА_15 в гаражному кооперативі «Хімік» був побудований гараж № НОМЕР_1 , яким останній користувався до своєї смерті. На даний час фактичним власником даного гаражу є він. Також свідок показав, що будь-які документи, які підтверджують право власності на це нерухоме майно не оформлювалися, оскільки воно будувалося самостійно, а на даний час затрати на оформлення права власності перевищують вартість самого майна.

Крім того свідок показав, що від потерпілої йому стало відомо, що значений гараж був проданий їй особою, яка представилася онуком власника.

З ОСОБА_8 він знайомий не був і побачив його перший раз під час розгляду справи в суді.

З показаннями допитаних осіб узгоджуються дані, відображені в письмових доказах.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до Первомайського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою, в якій зазначила, що 06 серпня 2014 року невідомі особи продали їй гараж № НОМЕР_1 , розташований в гаражному кооперативі поблизу Первомайського професійного ліцею, власниками якого вони не являлися. У зв`язку з цим їй була завдана матеріальна шкода в розмірі 3500 гривень. При цьому в заяві потерпіла вказала, що у вчиненні злочину вона підозрює ОСОБА_17 .

Також ОСОБА_7 зазначила, що очевидцями вчинення кримінального правопорушення були ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 34).

В цей же день заява ОСОБА_7 була зареєстрована. Відповідні відомості в порядку ст. 214 КПК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України та розпочате розслідування (т. 1 а.с. 32, 33).

Випискою за картковим рахунком ОСОБА_7 (т.1 а.с. 43, 44) підтверджено факт наявності грошей на картковому рахунку потерпілої та зняття їх останньою 05 серпня 2014 року в сумі 4000 гривень.
В судовому засіданні потерпіла пояснила, що частина цих грошей - 3500 гривень, була передана нею ОСОБА_8 в якості оплати за договором купівлі продажу зазначеного гаражу.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 55, 56) вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_8 і вказала на останнього, як на особу, яка за наведених у вироку обставин, шляхом обману заволоділа її майном грошима в сумі 3500 гривень.

Згідно змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 57, 58 ) свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 06 серпня 2014 року продала ОСОБА_7 гараж № НОМЕР_1 за 3500 гривень, отримавши від потерпілої вказану суму грошей.

Приймаючи до уваги те, що показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 конкретні, послідовні, узгоджуються між собою в деталях, не змінювались ними протягом розгляду справи, а також узгоджуються з наведеними вище письмовими доказами, суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку.

З цих же підстав суд приходить до висновку, що родинні і дружні стосунки свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 з потерпілою ОСОБА_7 не вплинули на об`єктивність показань вказаних свідків.

Обвинувачений ОСОБА_8 і його захисник, оспорюючи висунуте обвинувачення, посилалися на свідка ОСОБА_10 .. Цей свідок був допитаний судом.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що він знайомий з обвинуваченим з березня 2014 року. В період часу з 10 червня і до середини серпня 2014 року він і ОСОБА_8 за усною домовленістю виконували ремонтно-будівельні роботи в квартирі, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_2 . Їх робочий графік складав шість днів на тиждень з дев`ятої до вісімнадцятої години.

При цьому свідок ОСОБА_10 стверджував, що 06 серпня 2014 року в період часу з 09 години до 18 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебував разом з ним в квартирі, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_2 , де вони виконували роботи по демонтажу обладнання вказаного житла.

Оцінивши показання свідка ОСОБА_10 суд приходить до висновку, що вони є не достовірними і надані суду з метою уникнення ОСОБА_8 відповідальності за вчинений злочин, оскільки свідок тривалий час знайомий з обвинуваченим, перебуває з ним у дружніх стосунках. Крім того його показання співпадають лише з показаннями ОСОБА_8 , і не тільки не ґрунтуються на об`єктивних доказах, але і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 викладеними вище, даними, що містяться в протоколах слідчих дій та письмових доказах. Наведене, на думку суду, свідчить про попереднє узгодження показань між свідком і обвинуваченим.

На підставі викладеного суд визнає показання свідка ОСОБА_10 неправдивими і відкидає їх.

Проаналізувавши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що показання ОСОБА_8 про його непричетність до заволодіння чужим майном шляхом обману грошима ОСОБА_7 в сумі 3500 гривень, а також про те, що 06 серпня 2014 він не перебував в місті Первомайський, а знаходився в місті Харкові, де протягом дня займався ремонтом квартири, є неспроможними і розцінює їх як позицію захисту, обрану обвинуваченим з наміром уникнути відповідальності за вчинене. Оскільки наведені показання ОСОБА_8 не тільки не ґрунтуються на доказах, але і спростовуються послідовними показаннями: потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які в деталях узгоджуються між собою, а також даними, які містяться в письмових доказах.

Суд вважає, що сукупність наведених доказів, досліджених в судовому засіданні, беззаперечно викриває ОСОБА_8 у вчиненні злочинного діяння у відношенні ОСОБА_7 , а саме в тому, що обвинувачений заволодів майном потерпілої шляхом обману.
Дослідивши і оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості підсудного ОСОБА_8 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди на суму 3500 гривень і 5000 гривень відповідно.
Цивільний позов ОСОБА_8 не визнав.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.
Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
В судовому засіданні вимоги потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди знайшли своє підтвердження на заявлену нею суму, обґрунтовуються дослідженими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд встановив, що ОСОБА_8 шляхом обману заволодів майном потерпілої. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 зазнала моральних страждань, відчувала себе приниженою, була вимушена докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

Заподіяння моральної шкоди підтверджується показаннями потерпілої, свідків, дослідженими судом доказами.

Враховуючи наведені положення, характер і обсяг душевних та психічних страждань потерпілої, їх тривалість, ступінь порушення життєвих зв`язків, майновий стан обвинуваченого, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню - на суму 2500 гривень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд враховує, що згідно ст. 12 КК України вчинений злочин невеликої тяжкості, а також те, що обвинувачений в цілому характеризується задовільно, раніше не судимий.
З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин справи і даних, які характеризують ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що справедливим покаранням, достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання новим злочинам є громадські роботи, передбачені санкцією ч. 1 ст. 190 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Речові докази і процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 3500 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, і 2500 гривень - в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Харківської області через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1