Справа № 152/817/16-к
В И Р О К
іменем України
08 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вознівці Жмеринського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого 17.02.2016 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто п`ятдесят годин,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.02.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто п`ятдесят годин, після ознайомлення 28.03.2016 року з порядком і умовами відбування зазначеного виду покарання, будучи направленим для відбування покарання у Пеньківську сільську раду Шаргородського району Вінницької області, з 29.03.2016 року по 31.03.2016 року, згідно з запланованим графіком відбування покарання, відбув дванадцять годин громадських робіт, а в подальшому у квітні та травні 2016 року умисно від відбування покарання ухилився, не приступивши до повного відбування громадських робіт, ігноруючи вимоги приступити до відбування покарання, не відбувши, таким чином, сто тридцять вісім годин громадських робіт.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 18.05.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся.
Суду обвинувачений ОСОБА_4 показав, що був засуджений Шаргородським районним судом 17.02.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто п`ятдесят годин. Після набрання вироком суду законної сили його було викликано у КВІ, де він ознайомився з порядком відбування громадських робіт. Також, йому було роз`яснено, що покарання він відбуватиме на території Пеньківської сільської ради. В сільській раді було складено графік відбування громадських робіт. 29.03.2016 року він приступив до відбування покарання, але відробив тільки 3 дні по 4 години у березні 2016 року. У квітні та травні 2016 року до відбування громадських робіт він не приступив. Він вирішив не відбувати громадські роботи, так як не бажав відбувати покарання. До того ж, був зайнятий домашніми справами, зокрема, допомагав матері та батькові по господарству, доглядав за старенькою бабусею. Інспектор поліції та працівники КВІ неодноразово попереджали про необхідність відпрацювання громадських робіт, але він на це не звертав уваги. На виклики в КВІ не з`являвся, так як вважав, що його позбавлять волі за не відбування покарання у виді громадських робіт. Тепер він розкаюється у тому, що ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, усвідомив свою провину і просить його суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, який передбачений ч.2 ст.389 КК України і викладений в обвинувальному акті, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_3 про можливість розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинуваченого, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, а саме: будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.02.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на сто п`ятдесят годин, обвинувачений ОСОБА_4 після ознайомлення 28.03.2016 року з порядком і умовами відбування зазначеного виду покарання, будучи направленим для відбування покарання у Пеньківську сільську раду Шаргородського району Вінницької області, з 29.03.2016 року по 31.03.2016 року, згідно з запланованим графіком відбування покарання, відбув дванадцять годин громадських робіт, а в подальшому у квітні та травні 2016 року умисно від відбування покарання ухилився, не приступивши до повного відбування громадських робіт, ігноруючи вимоги приступити до відбування покарання, не відбувши, таким чином, сто тридцять вісім годин громадських робіт.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.2 ст.389 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, що, відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України, є обставиною, що пом`якшує покарання.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_4 визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
За місцем проживання в с. Пеньківка обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с.67).
За станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_4 здоровий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.68-69).
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді арешту, яке, згідно із ч.1 ст.60 КК України, полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців, так як ОСОБА_4 умисно ухилився від відбування покарання, призначеного вироком Шаргородського районного суду від 17.02.2016 року, що не було пов`язане із ізоляцією його від суспільства у виді громадських робіт (а.с.38-39), будучи, при цьому, фізично здоровим, працездатним.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Крім цього, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 не відбув повністю покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 17.02.2016 року 138 (сто тридцять вісім) годин громадських робіт (150-12=138) (а.с.70).
При цьому, покарання ОСОБА_4 слід призначати на підставі ст.71 КК України, тобто до призначеного за новим вироком покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 17.02.2016 року, з урахуванням правил п.4 ч.1 ст.72 КК України, що одному дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт. Відповідно до правил ст.72 КК України, 138 годинам громадських робіт, що невідбуті ОСОБА_4 за вироком Шаргородського районного суду від 17.02.2016 року, відповідає 17,25 днів арешту (138:8=17,25).
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.389 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді арешту строком на три місяці.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 17.02.2016 року сімнадцять днів арешту, і остаточно до відбування ОСОБА_4 призначити покарання у виді арешту строком на три місяці сімнадцять днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1