АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000613 від 23 квітня 2016 року, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Путила Путильського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого, одруженого, має на утримані малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимого: 12 травня 2016 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, 27 листопада 2013 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 190 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, 17.07.2015 року звільнився з Миколаївської ВК № 50 Львівської області на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію» -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від «04» липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і з цього моменту обраховано строк відбуття покарання.

Речовий доказ-закордонний паспорт повернуто потерпілій.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 6147

КП№11-кп/794/310/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія:ч.2 ст. 190 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
(шість тисяч сто сорок сім) гривень завданої матеріальної шкоди.

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 визнаний винний у тому, що він 8 березня 2016 року приблизно о 20 годині 00 хвилин перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , по місцю проживання потерпілої ОСОБА_8 , шляхом обману та зловживання довірою, під вигаданим приводом надання послуг по виготовленню візи для виїзду за кордон, знаючи, що не зможе виконати взяті на себе зобов`язання, повідомив ОСОБА_8 завідомо неправдиву інформацію, що знайомий із особою, яка займається оформленням віз для громадян України для виїзду за кордон і отримав від останньої кошти для зазначених ним цілей в сумі 3000 гривень та закордонний паспорт.
Після отримання коштів від потерпілої ОСОБА_5 візу для виїзду ОСОБА_8 за кордон не відкрив, отриманими від потерпілої коштами в сумі 3000 гривень розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 10 березня 2016 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 під приводом необхідності негайно погасити частину кредиту за автобус «Неоплан», увійшовши до ОСОБА_8 у довіру, заволодів належним останній ланцюжком з підвіскою із золота вагою 3,66 грама. Не маючи кредитних зобов`язань щодо автобусу «Неоплан», увівши потерпілу в оману, зловживаючи її довірою, ОСОБА_5 золотий ланцюжок із підвіскою, який ОСОБА_8 особисто передала йому в подальшому здав до ломбарду і отримав кошти в сумі 2147 гривень, які використав на власний розсуд.
13 березня 2016 року близько 08 години ранку ОСОБА_5 , знаходячись по місцю проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 під вигаданим приводом негайної необхідності збільшити проплату по кредиту за автобус «Неоплан», скориставшись довірою потерпілої, отримав від ОСОБА_8 1000 гривень.
Коштами розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 6147 гривень.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити йому покарання.
Апеляційній вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції застосував до нього надто суворе покарання у виді 2-ох років позбавлення волі враховуючи те що він визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, скориставшись правом, передбаченим ч.3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, (шахрайство), вчинене повторно, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не оскаржує обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації своїх дій, колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Що стосується призначеного покарання засудженому, колегія суддів вважає, що воно призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України та з урахуванням у всіх пом`якшуючих обставин, в тому числі і тих, що вказані ним в поданій апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні ОСОБА_5 виду та міри покарання суд, у відповідності до правил ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості дані про особу винного, який неодноразово був притягнений до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та призначив обвинуваченому покарання в межах передбачених санкції ч.2 ст.190 КК України.
Окрім цього, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має судимість за корисливі злочини та одразу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчиняв злочини з корисливих мотивів, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Апеляційний суд вважає, що районний суд правильно прийшов до висновку, що для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, яке за своїм видом та розміром відповідає вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.
Такі висновки узгоджуються і з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_5 за своїм видом та розміром є обґрунтованим та необхідним, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від «04» липня 2016 року відносно ОСОБА_5 , засудженого за ч.2 ст. 190 КК України, без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3