Справа № 359/8144/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/254/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 30.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
30 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
представника потерпілої - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та представника потерпілої на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця м. Бориспіль, Київської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Цим же вироком його виправдано за ч.1 ст. 125 КК України. Вироком вирішено питання про цивільний позов та стягнуто на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 04.10.2014, близько 17:30, за місцем проживання по АДРЕСА_1 , під час сварки зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , діючи умисно та з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , перебуваючи в коридорі будинку, наніс останній приблизно 5 ударів в область голови, від яких ОСОБА_9 впала на підлогу. Після цього ОСОБА_7 , утримуючи лівою рукою ОСОБА_9 за шию, правою рукою, зжатою в кулак, наніс останній близько 5 ударів в область голови та один боковий удар в ліву частину носу останньої, а також наніс один удар ногою в нижню частину спини ОСОБА_9 , у зв`язку із чим потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням кісткових уламків, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, суд визнав ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдав за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за наступних обставин.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 27.04.2015, близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , під час сварки із колишньою дружиною, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, вийшов на вулицю, зачинив двері будинку та схопив ОСОБА_9 правою рукою за шию, а лівою почав штовхати останню. ОСОБА_9 намагалась відійти від ОСОБА_7 та почала повертатися в лівий бік, в той час як останній штовхав її, тому ОСОБА_9 перекрутилась та впала на коліна, при цьому опинилась в напівзігнутому положенні, обличчям направлена до бетонного покриву, а правий та лівий лікті останньої впирались в бетонний покрив, в той час ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_9 ззаду та почав наносити удари ногами в нижню внутрішню частину лівої ноги, праву зовнішню частину бедра та ліву частину тулубу потерпілої. Після цього ОСОБА_7 пішов до середини будинку, та зачинив двері будинку на замок.

Відповідно до висновку експерта, потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців та саден спини, правого стегна лівої гомілки правого ліктьового суглобу та обох колінних суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із вказаним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, визнати його невинуватим за ч. 2 ст. 125 КК України, та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог зазначив, що суд першої інстанції всебічно не дослідив фактичні обставини справи, та не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , які повністю співпадають з показами обвинуваченого. А свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не змогли підтвердити доводи сторони обвинувачення, оскільки не були безпосередніми свідками подій, в ході яких ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.

На думку обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованого йому діянні не доведена, з цих підстав і заявлені позовні вимоги потерпілої не можуть бути задоволені, оскільки не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою, заподіяною ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_9 не довела факт заподіяння їй тілесних ушкоджень саме ним. На думку обвинуваченого, тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок своїх необережних та агресивних дій, тому заперечує проти задоволення позову в частині сплати медичних послуг.

На вказаний вирок апеляційну скаргу подала представник потерпілої, яка просить скасувати вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України та в частині відмови у задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., завданої злочином, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України; ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 125 КК України, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України. Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути після події, яка мала місце 27 квітня, оскільки експертиза була розпочата 05 травня, проте, судом не взято до уваги, що експертиза була проведена на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 28 квітня 2015 року. А проведення експертизи 05 травня пов`язано зі святковими та вихідними днями установи. Також, тілесні ушкодження, отримані потерпілою 27 квітня, були зафіксовані 29 квітня лікарями травматологом та хірургом у амбулаторній медичній картці, та був виданий листок непрацездатності до 09 травня 2015 року, що дає підстави стверджувати про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та тілесними ушкодженнями потерпілої.

На думку представника потерпілої, суд залишив поза увагою доводи прокурора про те, що обвинувачений не сприяв досудовому розслідуванню, не з`являвся на виклики слідчого для проведення слідчих дій, уникав допиту, тому у слідства не було можливості провести з ним слідчий експеримент.

Зазначає, що суд першої інстанції виправдав обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, поклавши в основу показання свідка ОСОБА_10 , яка є зацікавленою особою, оскільки вона є матір`ю обвинуваченого, перебуває на його утриманні та проживає разом із ним. Проте, її покази є суперечливими, та спростовуються показами ОСОБА_15 та потерпілої. Крім того, залишаються не з`ясованими обставини справи, за яких обвинувачений наніс потерпілій тілесні ушкодження та механізм їх нанесення.

Крім того, в запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої зазначає, що доводи обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на матеріалах провадження. А також, обвинуваченим не наведено достатніх доказів його невинуватості. Винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - доведена, що підтверджується показами свідків та висновками експертиз.

Також, представник потерпілої звертає увагу, що тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням уламків мали ускладнення під час лікування, і оскільки перша операція не дала результатів, було проведено другу операцію із застосуванням пластичної хірургії для збереження естетичного вигляду носу. Стан потерпілої супроводжувався постійними душевними переживаннями, що після часткової втрати працездатності у зв`язку зі зміною її зовнішнього вигляду, вона може втратити місце роботи, а також весь цей час мала обґрунтовані побоювання, що обвинувачений знову застосує силу до неї, оскільки вона проживає разом із ним.

На думку представника потерпілої, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги, зокрема, вимоги скарги є некоректними, оскільки обвинувачений просить змінити вирок та визнати ОСОБА_7 невинуватим, проте, обвинуваченим не наведено жодної підстави з переліку, передбаченого ст. 408 КПК України.

В судове засідання апеляційного суду Київської області захисник обвинуваченого ОСОБА_16 не з`явився, обвинувачений ОСОБА_7 просив розглядати кримінальне провадження за відсутністю захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити вимоги поданої апеляційної скарги та відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої, доводи представника потерпілої в підтримку вимог своєї апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав вимоги апеляційної скарги представника потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення та зміни чи скасування вироку, виходячи із наступного.

Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неповний та не всебічний розгляд справи, наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, не надання неналежної оцінки зібраним у справі доказам, та як наслідок прийняття судом першої інстанції не законного рішення, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні, зокрема:

показаннями потерпілої ОСОБА_9 , про те, що обвинувачений спричинив останній тілесні ушкодження за обставин, викладених у вироку;

показаннями свідка ОСОБА_15 , яка доглядає за дитиною сторін, про те, що вона дізналася про конфлікт між колишнім подружжям по телефону від ОСОБА_9 , яка розповіла, що ОСОБА_7 під час сварки зламав їй ніс, у зв`язку із цим просила ОСОБА_15 на певний період доглянути дитину, доки ОСОБА_9 перебуватиме на стаціонарному лікуванні. ОСОБА_15 також зазначила, що наступного для, по дорозі до лікарні, знаходячись поряд із ОСОБА_7 , останній жалкував про свій вчинок; показаннями свідка ОСОБА_13 , яка є сестрою потерпілої, і пояснила, що разом із матір`ю їздила до ОСОБА_9 у лікарню, де потерпіла розповіла, що обвинувачений її сильно побив і наніс удар в область носа, а під час телефонних розмов із потерпілою, остання розповідала, що обвинувачений під час сварки бив її по спині та у живіт;

показаннями свідка ОСОБА_14 , яка є матір`ю потерпілої, і зазначила, що дочка по телефону неодноразово розповідала їй про сімейні сварки, так само як і 04.10.2014 зателефонувала та розповіла про події, викладені у вироку. Також, ОСОБА_14 під час відвідування дочки у лікарні запитала у обвинуваченого навіщо останній побив ОСОБА_9 , на що він відповів, що дійсно винуватий, проте не знає як це могло трапитися;

показаннями свідка ОСОБА_12 , яка перебуває у сусідських відносинах зі сторонами і пояснила, що 04.10.2015 до неї прийшов обвинувачений та розповів, що побився із ОСОБА_9 , а через декілька днів розповів, що потерпіла лежить у лікарні, ще через деякий час, коли потерпіла повернулась до дому дізналась від неї про те, що ОСОБА_7 зламав їй ніс, через що остання і перебувала у лікарні;

протоколом прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 31.01.2015;

медичною довідкою від 04.10.14 №242 Бориспільської ЦРЛ про те, що потерпіла 04.10.2014 зверталась до травматолога, який поставив їй діагноз перелом кісток носу;

випискою з історії хвороби №105485/960, відповідно до якої потерпіла перебувала у лікарні з 05.10.14 до 20.10.14 з переломом кісток носу, де їй зробили операцію;

протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього від 19.06.2015, відповідно до якого, потерпіла детально розповіла та показала механізм завдання їй тілесних ушкоджень обвинуваченим;

висновком судово-медичної експертизи №28 від 31.01.2015, відповідно до якого тілесне ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням кісткових уламків, виникло від дії тупого предмету, не виключається спричинення такого ушкодження «кулаками рук, ногами», а також представляється маловірогідною можливість утворення вказаного тілесного ушкодження «внаслідок падіння із висоти власного зросту на тверду поверхню», та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; висновком судово - медичної експертизи № 109д від 20.08.2015, відповідно до якої, не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень, отриманих за обставин, викладених у протоколі слідчого експерименту від 19.06.2015 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

Дослідивши указані докази, проаналізувавши їх, та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що указані докази не містять суперечностей та узгоджуються між собою у зв`язку із чим судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про можливість прийняття цих доказів.

Інші докази, на які послався суд у своєму вироку не викликають у колегії суддів сумніві щодо достовірності, належності та допустимості.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильною кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд необґрунтовано взяв до уваги покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , замість показів свідка ОСОБА_10 , які підтверджують правдивість показань обвинуваченого, не відповідають матеріалам справи, оскільки судом у вироку наведений детальний аналіз показань кожного свідка та наведені мотиви із яких суд відкидає одні та приймає інші показання.

Вимоги апеляційної скарги представника потерпілої про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки не доведено в діях останнього складу інкримінованого кримінального правопорушення.

В обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції послався на наступні докази:

показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину за даним епізодом не визнав та показав, що 27.04.2015, він не впустив до будинку ОСОБА_9 , оскільки остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Проте, потерпіла намагалась відчинити двері, які він тримав, а потім відпустив, тому, не втримавшись, потерпіла впала на підлогу;
показання потерпілої ОСОБА_9 , відповідно до яких, 27.04.2015 року вона близько 23.00 годин повернулась додому, двері їй відчинив ОСОБА_7 штовхнув її і вона впала на коліна, після чого наніс близько чотирьох ударів;
показання свідка ОСОБА_10 (мати обвинуваченого), відповідно до яких, вона бачила, як ОСОБА_9 близько 23.00 годин підійшла до будинку сина та голосно стукала в двері руками та ногами, через деякий час ОСОБА_17 відчинив двері, поставив ногу між порогом будинку та дверми і між ними почалася сварка із перетягуванням вхідних дверей. ОСОБА_7 тягнув двері на себе, а ОСОБА_9 тягнула на себе. В якийсь момент ОСОБА_7 відпустив двері, внаслідок чого ОСОБА_9 впала на коліна на бетонне покриття. Обвинувачений підійшов до потерпілої, допоміг їй піднятись та зайшов до будинку. Вона підійшла до ОСОБА_9 та запропонувала допомогу, але остання відмовилася, дістала телефон та викликала міліцію;
показання свідка ОСОБА_11 , про те, що вона 27.04.20015 року перебувала за місцем проживання ОСОБА_9 та допомагала доглядати їх дитину, потім почула стукіт дверей, а через декілька хвилин почула, як двері зачинилися і до будинку зайшов ОСОБА_7 . Після того, як обвинувачений відпустив її додому, вона вийшла на вулицю і біля будинку матері ОСОБА_7 побачила потерпілу та матір ОСОБА_7 ;
показання свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких, 27.04.2015 до неї прийшла ОСОБА_9 та попросила переночувати, пояснивши, що вона повернулася пізно додому і в неї із ОСОБА_7 через ревнощі відбувався черговий конфлікт. В той вечір свідок не чула з вулиці криків, хоча проживає поруч, а також не бачила на потерпілій ніяких тілесних ушкоджень, одяг на ній був цілий.
Дослідивши вказані докази, суд першої інстанції надав їм обґрунтовану оцінку, зазначивши, що показання потерпілої про нанесення їй 27.04.2015 обвинуваченим легких тілесних ушкоджень, повністю спростовуються показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 .
Як убачається із вироку, суд першої інстанції не прийняв як належний та допустимий доказ - матеріали проведення з потерпілою слідчого експерименту від 19.06.2015 року, оскільки вони ґрунтуються лише на її показаннях.
Крім того, колегія суддів погоджується з тим, що висновки експертів підтверджують факт наявності у потерпілої на момент експертного дослідження тілесних ушкоджень, проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їх наніс саме обвинувачений за обставин, викладених в обвинувальному акті, матеріали справи не містять.
На думку колегії суддів, зазначені висновки ґрунтуються на вимогах закону і є належним чином обґрунтованими та вмотивованими.
Інших доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, надано не було.
Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, та встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діяннях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, об`єктивної сторони даного злочину, з чим погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу на конституційні положення, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим вирок слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.

Головуючий

Судді: