АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

представника Національного

антикорупційного бюро України ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року задоволено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність співробітників Національного антикорупційного бюро України та зобов`язано його службову особу, до компетенції якої входить внесення відомостей до ЄРДР, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в поданій ОСОБА_6 заяві від 26 лютого 2016 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що 29 лютого 2016 року НАБ України зареєстровано заяву ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами Миколаївської митниці ДФС України та суддею Апеляційного суду Миколаївської області, проте протягом 24 годин відповідні відомості про вчинення кримінальних правопорушень за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, а заяву направлено для розгляду до Генеральної прокуратури України.

Пославшись на положення ч. 1 ст. 214 КПК України, відповідно до яких слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, а також на положення ч. 2 ст. 218 цього Кодексу, відповідно до яких, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_6 на бездіяльність співробітників Національного антикорупційного бюро України, подана ним в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, підлягає задоволенню.

На вказану ухвалу слідчого судді 23 березня 2016 року представник Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про її скасування та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність співробітників Національного антикорупційного бюро України.

Вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням норм процесуального права.

При цьому посилається на те, що у заяві ОСОБА_6 від 26 лютого 2016 року не було викладено конкретних фактичних даних, що можуть свідчити про вчинення посадовими особами Миколаївської митниці та суддею Апеляційного суду Миколаївської області кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро, при тому, що оцінка судових рішень може бути надана виключено у встановленому законодавством порядку шляхом перегляду таких рішень в апеляційному або касаційному порядку, і ОСОБА_6 таким правом скористався, оскільки у своїй заяві зазначив, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України, та на нього накладено адміністративне стягнення, і вказану постанову він оскаржив в апеляційному порядку.

Також представник НАБ України зазначає, що у скарзі ОСОБА_6 просив зобов`язати Національне бюро розглянути його заяву та внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, і такі вимоги про зобов`язання НАБ України, як державного органу, розглянути заяву та внести відомості про вчинення кримінального правопорушення не узгоджувались з положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України. Разом з тим, в ході розгляду скарги представником ОСОБА_6 було подано доповнення до скарги, в якій змінено вимоги на бездіяльність співробітників Національного антикорупційного бюро України, і такі доповнення були прийняті слідчим суддею, в той час, як положеннями ст. ст. 303-308, 318-380 КПК України не визначено можливості зміни скаржником первісних вимог. Крім того, всупереч положень ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя розглянув скаргу у відсутність особи, яка її подала, ОСОБА_6 та до участі у розгляді допустив його представника на підставі копії нотаріально посвідченої довіреності, що не передбачено нормами КПК України.

Щодо правових підстав для подання апеляційної скарги на вказану ухвалу слідчого судді, то представник Національного антикорупційного бюро України посилається на те, що ч. 3 ст. 309 КПК України не встановлено заборони на оскарження інших ухвал слідчого судді, відсутніх у переліку, наведеному у ч. 1 цієї статті, оскільки ч. 3 ст. 309 КПК України визначено неможливість скарження скарг на інші ухвали слідчого судді, а не ухвал суду. Також звертає увагу на положення ст. 55 Конституції України та Загальної декларації прав людини 1948 року, на які міститься посилання і в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.2015 у справі №3-рп/2015 щодо застосування права оскарження судових рішень, а також на одну з основних засад судочинства забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Національного антикорупційного бюро України, щодо можливості оскарження ухвали слідчого судді в порядку ст. 309 КПК України, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно статті 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому відповідно до положень ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено і ч. 1 та ч. 2 ст. 309 КПК України, і цей перелік не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. А ч. 3 ст. 309 КПК України встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Як вбачається із матеріалів провадження за скаргою, що надійшли із суду першої інстанції, скарга ОСОБА_6 на бездіяльність співробітників Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення слідчим суддею розглянута по суті та за результатами розгляду скарги постановлено ухвалу про її задоволення.

За таких обставин ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року, яка постановлена за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 на бездіяльність співробітників Національного антикорупційного бюро України є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Що ж стосується посилань в апеляційній скарзі на те, що ч. 3 ст. 309 КПК України визначено неможливість оскарження скарг на інші ухвали слідчого судді, а не ухвал суду, то вони не ґрунтуються на законі, оскільки зміст вказаної норми закону стосується саме оскарження ухвал слідчого судді та узгоджується з іншими положеннями як ст. 309, так і ст. 310 § 2 Глави 26 КПК України, якими визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскарження під час досудового розслідування, та порядок їх оскарження.

Є непереконливими і посилання представника Національного антикорупційного бюро України в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на те, що ухвала за скаргою ОСОБА_6 постановлена слідчим суддею до внесення відомостей за заявою про вчинення кримінального правопорушення, а тому не відноситься до стадії досудового розслідування.
Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 214 КПК досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР, а тому бездіяльність, яка полягає у нездійсненні цих дій, про що і порушив питання ОСОБА_6 у своїй скарзі, поданій слідчому судді, відповідно до положень Глави 26 КПК України віднесена до предмету оскарження під час досудового розслідування.

Наведеними вище нормами кримінального процесуального закону спростовуються доводи представника Національного антикорупційного бюро України про необхідність відкриття провадження за апеляційною скаргою, в тому числі на підставі положень п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, а також з огляду на положення ст. 55 Конституції України та Загальної декларації прав людини, які стосуються захисту прав і свобод саме людини і громадянина.

Що ж стосується посилання в апеляційній скарзі на незаконність ухваленого слідчим суддею рішення через порушення норм процесуального права, то воно не може бути самостійною підставою для відкриття апеляційного провадження, оскільки незаконність судового рішення може бути встановлена лише у передбаченому законом порядку. І відкриття апеляційного провадження у такому випадку і буде суперечити вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_6 та зобов`язано службову особу Національного антикорупційного бюро України, до компетенції якої входить внесення відомостей до ЄРДР, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, зазначені в заяві від 26 лютого 2016 року, поданій ОСОБА_6 .

Копію ухвали з апеляційною скаргою надіслати представнику Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3