Справа № 446/1383/16-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.09.2016 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, який просить заяву задовольнити, суд вважає, що заява про відвід підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 75 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу судці і такий розширеному тлумаченню не підлягає.
За змістом ч.1 п.4 ст. 75 КПК України, на що посилається заявник у своїх доводах про відвід, суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи при наявності інших обставин, які викликають сумнів в його неупередженості.
Згідно з ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України Про міжнародні договори від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Так, виходячи із основних засад і практики Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання та поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі Мироненко і Мартенко проти України дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, а саме формулювання в ухвалі суду про скерування справи на додаткове розслідування зазначалось про наявність у діях особи ознак співучасті в скоєнні більш тяжкого злочину, що могло викликати обґрунтовані побоювання, що у судді вже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду.
Враховуючи вищенаведене, для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, заяву про відвід судді ОСОБА_4 слід задовольнити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82 КПК України, суд -
Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, передати до канцелярії суду для подальшого розподілу відповідно до ч.3 ст.35 КПК України.
Головуючий:
Оригінал ухвали.