Дата документу Справа № 335/859/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/568/16 Головуючий в 1-й інстанції:
Єдиний унікальний №335/859/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.ст. 15 ч.3, 258 ч.2, Доповідач в 2-й інстанції:
263 ч.1, 263-1 ч.1 КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
про залишення апеляційної скарги без руху
25 лютого 2016 року м.Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 січня 2016 року,

встановила:
23.02.2016р. судді-доповідачу передане кримінальне провадження з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 січня 2016 року, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено: за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263-1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.
Перевіривши відповідність апеляційної скарги обвинуваченого вимогам ст.396 КПК України, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Відповідно до ст.396 КПК України в апеляційній скарзі повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, які повинні узгоджуватися з положеннями кримінального процесуального закону.

Так, в апеляційній скарзі апелянтом заявлена вимога про скасування оскаржуваного вироку в частині його засудження за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдання його за вказаним обвинуваченням, проте, заявлена обвинуваченим вимога не узгоджується з видами рішень, які може прийняти апеляційна інстанція за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Також, порушуючи в резолютивній частині апеляційної скарги питання про призначення за ч. 1 ст. 263-1 КК України покарання із застосуванням ст. 69, 75, 76 КК України та звільнення з-під варти, обвинувачений заявлені вимоги не конкретизував, оскільки, у порушення вимог ст. 22 КПК України, поклав їх на розсуд суду, та, крім того, не зазначив, яке саме рішення щодо вироку в цій частині, на його думку, слід прийняти суду апеляційної інстанції.

Поміж іншого, у мотивувальній частині скарги апелянт просить призначити йому покарання за ст. 263-1 КК України (хоча він засуджений за ст. 263-1 ч. 1 КК України) із застосуванням ст. 69 КК України, у резолютивній частині скарги просить призначити покарання за ч. 1 ст. 263-1 КК України із застосуванням ст. 69, 75, 76 КК України, при цьому, ставлячи у резолютивній частині скарги питання про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, обвинувачений не навів обґрунтування для прийняття такого рішення.

Зазначені обставини свідчать про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не відповідає вимогам ст.396 КПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням апелянту строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.399 КПК України,

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14 січня 2016 рокузалишити без руху.

Надати обвинуваченому строк для усунення недоліків апеляційної скарги 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_2