УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

Слідчого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 юрист 2 класу ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 юрист 2 класу ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000307 від 22.09.2016, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано наступним. У провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 від 22.09.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі заяви голови ГО «Сила України» ОСОБА_4 , який повідомив, що невстановлені особи, шляхом обману, заволоділи будівлею по АДРЕСА_1 площею 761,7 кв.м. та земельною ділянкою площею 0,0718 га за тією ж адресою. Досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2014 у справі № 2-4506/14 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, як на окрему одиницю нерухомого майна, на житловий будинок під літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 761,7 кв.м. та надвірні будівлі та споруди: гараж «И»; споруди № ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII, 3, 2.Прокуратурою Солом`янського району м. Києва 03.10.2014 подано апеляційну скаргу на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 14.07.2014.Апеляційним судом міста Києва 02.12.2014 задоволено апеляційну скаргу прокуратури та скасовано рішення Соломянського районного суду м. Києва від 14.07.2014 відмовивши ОСОБА_5 у задоволені позову.Судом встановлено відсутність жодних документів, які підтверджують, що за відповідачем в порядку передбаченому законодавством, зареєстровані об`єкти нерухомого майна нежитлові приміщення площею 761,7 кв.м. позивачем не доведено факту набуття права власності на новостворене нерухоме майно, яке згідно ст. 331 ЦКУ виникає з моменту його державної реєстрації, а договір про спільну діяльність від 10.02.2014, не є відповідно до закону, документом, який підтверджує факт реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. Київською міською радою прийнято рішення № 622/622 від 12.07.2016 про приватизацію земельної ділянки (кадастровий номер :88:000:0009) громадянину ОСОБА_7 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 . 27.09.2016 ОСОБА_7 проведено державну реєстрацію права приватної власності на вказану земельну ділянку. На підставі ч. 1 ст. 98 КПК України 13.10.2016 прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовим доказомземельної ділянки :88:009:0009 по АДРЕСА_1 , площею 0,0718 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Отже, реєстрація права власності земельної ділянки :88:009:0009 по АДРЕСА_1 , площею 0,0718 гаОСОБА_7 свідчить про те, що зазначене майно є об`єктом злочинного посягання та арешт на вказане майно як обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження. За таких обставин прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку, яка на даний час належить ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив задовольнити.

Власник майна в судове засідання не викликався, відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Вислухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

У провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 від 22.09.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Приписами ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Як свідчать матеріали клопотання земельна ділянка на яку вимагається накладення арешту на день розгляду клопотання належить ОСОБА_7 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав.
За положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
В свою чергу ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Надані прокурором матеріалами, пояснення ініціатора клопотання свідчать про те, що майно, на яке вимагається накладення арешту відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.
Зважаючи на викладене слідчий суддя приходить до висновку щодо наявності, в розумінні положень ст. 170 КПК України, підстав для накладення арешту на зазначене прокурором майно.
При цьому слідчий суддя вважає, що застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є виправданим на даній стадії досудового розслідування та бере до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, інші обставини, що мають бути досліджені відповідно до приписів ст. 173 КПК України.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 309, 395 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку :88:009:0009 по АДРЕСА_1 , площею 0,0718 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі подана апеляційної скарги.

Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя