Ухвала іменем україни Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянула у відкритому судовому засіданні 10 листопада 2016 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року та адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в с т а н о в и л а: Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2013 року засуджено: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Папа, Угорщина, громадянина України, жителя м. Тернополя, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та взято його під варту у залі суду. Строк покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу його затримання; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя м. Тернополя, громадянина України, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_11 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та взято його під варту у залі суду. Строк покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з часу його затримання; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя м. Тернополя, громадянина України, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_10 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та взято його під варту у залі суду. Строк покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з часу його затримання; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя м. Тернополя, громадянина України, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_14 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та взято його під варту у залі суду. Строк покарання ОСОБА_14 постановлено рахувати з часу його затримання; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Великий Новгород, Російської Федерації, жителя м. Тернополя, громадянина України, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 3 роки позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_12 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та взято його під варту у залі суду. Строк покарання ОСОБА_12 постановлено рахувати з часу його затримання; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя м. Тернополя, громадянина України, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_13 змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою та взято його під варту у залі суду. Строк покарання ОСОБА_13 постановлено рахувати з часу його затримання; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя м. Тернополя, громадянина України, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_16 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Біла Тернопільського району, жителя м. Тернополя, громадянина України, такого, що не має судимості, за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_15 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; Вирішені питання про речові докази та цивільні позови у справі. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року вирок міськрайонного суду скасовано. Звільнено засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у кримінальній справі щодо них закрито. Обраний вироком запобіжний захід у вигляді взяття під варту ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 скасовано. ОСОБА_10 звільнено із-під варти в залі суду. За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнано винуватими в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб та спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я. Злочини вчинено за наступних обставин. 01 січня 2011 року приблизно о 05 год. 15 хв., у засуджених, які знаходились у стані алкогольного сп`яніння у ресторані «Хутір», що в м. Тернополі по вул. Чумацькій, 81 виник злочинний намір, направлений на вчинення хуліганських дій стосовно ОСОБА_17 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 . З цією метою ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, безпричинно наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_17 . ОСОБА_9 побачивши це став між ними, намагаючись заспокоїти ОСОБА_8 . Однак, до ОСОБА_9 підбіг ОСОБА_10 та грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, безпричинно почав наносити йому удари кулаками по обличчю. Після цього до хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_10 приєдналися ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які виражаючись нецензурною лайкою, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки та моральності, безпричинно, почали наносити удари руками та ногами, а ОСОБА_12 ще й металевою попільничкою, в різні частини тіла ОСОБА_17 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 . Під час конфлікту з вулиці до згаданого ресторану забігли декілька невстановлених досудовим слідством осіб, які приєдналися до хуліганських дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і разом із ними безпричинно наносили удари руками та ногами в різні частини тіла потерпілих.
Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та невстановлених досудовим слідством осіб, потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були спричинені тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_9 - середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку та ухвали суду щодо ОСОБА_8 , направлення кримінальної справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що судом не перевірено достовірність висновків суду щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочинів за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, не взято до уваги того, що останній захищався від нападу, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що всупереч вимогам кримінально-процесуального закону апеляційним судом не розглянуто всіх доводів апеляційної скарги в частині доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні хуліганських дій групою осіб.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Зазначає про те, що апеляційний суд звільняючи від кримінальної відповідальності засуджених на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та закриваючи щодо них провадження, допустив істотне порушення кримінально-процесуального закону, оскільки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 перебували у розшуку та ухилялися від відбування покарання після набрання вироком законної сили.

В надісланих запереченнях захисник ОСОБА_19 в інтересах ОСОБА_14 зазначає про законність та обґрунтованість ухвали апеляційного суду і просить її залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_13 вважає, що ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а касаційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки він не переховувався від слідства та суду.

У надісланих запереченнях ОСОБА_12 та в його інтересах захисник ОСОБА_20 вважають касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 безпідставною та просять відмовити в її задоволенні, а ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Звільнений від кримінальної відповідальності ОСОБА_11 , не погоджується з касаційною скаргою представника потерпілого та просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді; пояснення представника потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним скаргу та заперечував проти доводів скарги захисника ОСОБА_7 ; міркування захисника ОСОБА_5 , яка підтримала доводи скарги захисника ОСОБА_7 та заперечувала проти скарги представника потерпілого; думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу ОСОБА_6 та заперечував проти доводів скарги захисника ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Доводи скарги захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, були предметом перевірки апеляційного суду, який визнав їх необґрунтованими.

Апеляційний суд зазначив, що висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів обставин є обґрунтованим, підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені та належно оцінені.

Зокрема, апеляційним судом ретельно перевірялися твердження скарг захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо неправомірної поведінки потерпілих з приводу обставин нанесення ОСОБА_8 удару в голову ОСОБА_17 .

Спростовуючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд послався на показання свідка ОСОБА_21 , яка підтвердила, що між ОСОБА_17 та засудженим виникла суперечка, після того, як вона повідомила останньому свій номер телефону.

Очевидця події свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що ОСОБА_8 агресивно спілкувався із ОСОБА_17 , а потім наніс удар кулаком в обличчя потерпілому.

Ці ж обставини події, вбачаються із показань потерпілого ОСОБА_17 , який в ході допиту зазначав, що в фойє ресторану до нього підійшов ОСОБА_8 , безпідставно нецензурно виражався, після чого наніс удар кулаком в обличчя.

Про обставини масової бійки за участю засуджених і потерпілих також повідомили очевидці події, свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, об`єктивно підтверджено протоколом огляду предметів та додатком до нього, згідно якого оглянуто відеозапис на диску, з якого вбачається, що між ОСОБА_17 та ОСОБА_8 виник конфлікт, до якого приєдналися інші засуджені та потерпілі, внаслідок чого виникла бійка.

Перевірені докази, яким дана всебічна оцінка, спростовують доводи касаційної скарги про непричетність ОСОБА_8 до умисного заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та його участі у хуліганських діях.

Апеляційною інстанцією належно перевірено всі доводи та зазначено, що ОСОБА_8 діючи з особливою зухвалістю з мотивів явної неповаги до суспільства грубо порушив громадський порядок, використовуючи малозначний привід, безпричинно, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_17 , чим спричинив йому тілесні ушкодження.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав доведеними, що одночасна участь ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у хуліганських діях та умисному нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим, відповідають матеріалам справи та дослідженим у сукупності доказам.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що засуджені, в тому числі і ОСОБА_8 звернулися до апеляційного суду з клопотаннями про звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до частини 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна ухвалити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Вказаних вимог апеляційним судом дотримано.

Частина 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, за якими засуджено ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є злочинами середньої тяжкості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули 5 років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Апеляційний суд правильно встановив, що діяння, які поставлені особам за провину, дійсно мали місце, вони містять склади злочинів і особи винні в їх вчиненняі, що з дня вчинення злочинів, а саме з 1 січня 2011 року, у яких визнані винуватими ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , і до набрання вироком законної сили, закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності та обґрунтовано скасував вирок і звільнив засуджених від кримінальної відповідальності.
Доводи адвоката ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 перебували у розшуку, а тому перебіг давності було зупинено, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах кримінальної справи.

Положеннями ч. 2 ст. 49 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Як убачається з матеріалів справи, засуджені не ухилялися від досудового та судового слідства чи суду, а були оголошені в розшук у зв`язку із виконанням судового рішення, яке вступило в законну силу, про те у подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Перевіряючи підстави для закриття кримінальної справи та звільнення засуджених від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції встановив, що початок перебігу строку давності становить 01 січня 2011 року, а станом на 26 січня 2016 року, строк давності притягнення до відповідальності ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 закінчився.

Апеляційний суд зазначив, що оголошення засуджених у розшук у зв`язку з ухиленням від виконання вироку, що вступив в законну силу не є підставою для переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки закінченням перебігу строку давності є день набрання вироку законної сили.

Колегією суддів правильно вказано, що з матеріалів досудового та судового слідства не вбачається підстав ухилення засуджених від слідства, жодного разу провадження у кримінальній справі не зупинялося з підстав їх розшуку, тобто винні від органів досудового слідства та суду не ухилялися.

Таким чином, як встановлено апеляційним судом, з дня вчинення злочинів і до дня апеляційного розгляду справи, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не було вчинено нових злочинів, до набрання вироку законної сили, вони не ухилялися від слідства і суду.

З урахуванням указаних обставин, колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано задовольнила клопотання засуджених про звільнення їх від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 366 КПК України 1960 року має наслідком скасування вироку суду та закриття кримінальної справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає доводи скарги адвоката ОСОБА_6 безпідставними.
Прохання захисника ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки апеляційним судом цей вирок скасовано та провадження у справі закрито на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення винних до кримінальної відповідальності.
Матеріали справи свідчать, що суд апеляційної інстанцій ретельно перевіряв доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах.

За результатами перевірки усіх доводів під час розгляду кримінальної справи в апеляційному порядку, суд не знайшов підстав для їх задоволення, зазначивши в ухвалі докладні мотиви прийнятого ним рішення.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України, є переконливою і сумнівів не викликає.
Колегія суддів, переглядаючи справу в межах касаційних вимог та своїх повноважень, залишає без зміни тільки ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року, оскільки вирок міськрайонного суду скасовано цією ухвалою.

Істотних порушень процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 395, 396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6
залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2