Справа № 460/1798/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/42/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 та прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколя Мостиського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, тимчасово непрацюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 03 (три) роки.

На підставі п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеною покарання.

Задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь:

потерпілого ОСОБА_9 - 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди;

потерпілої ОСОБА_13 200000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди;

потерпілої ОСОБА_10 43799 (сорок три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 61 коп. матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 3865 (три тисячі вісімсот шістдесят п`ять) грн. матеріальної шкоди, та в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з АТ «Українська пожежно-страхова компанія» 80000 (вісімдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 09 березня 2014 року о 21 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «Wolksvaqen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою Львів-Краковець у напрямку до смт Краковець, при проїзді її ділянки в районі 35 км + 500 м навпроти будинку АДРЕСА_2 , порушив вимоги Р 1 п.п. 1.5, 1.10 в частині визначення терміну «небезпека дня руху»: Р 2 п.2.3 б) д); Р 12 п.п. 12.1. 12.2, 12.3, 12.4. 12.9 6): Р 18 п.18.1; Р 19 п. 19.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись із швидкістю 99…104 км/год., що є перевищенням встановленої у населених пунктах швидкості 60 км/год., з моменту виникненням небезпеки для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які перетинали проїзну частину дороги зліва направо по ходу його руху по нерегульованому пішохідному переході, позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 дод. 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» дод. 2 ПДР України, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати їм дорогу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на них.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 139/2014 від 16 травня 2014 року отримана тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої великогомілкової кістки в середній третині, струсу головного мозку, рану на голові, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а пішохід ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 28/2014 від 23 березня 2014 року одержала тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в тім`яно-лобній ділянці голови, закритої черепно-мозкової травми, закритого косого перелому нижньої третини правої великогомілкової кістки, закритого поперечного перелому верхньої третини правої великогомілкової кістки, травматичної ампутації лівої ноги, розриву правої частки печінки, множинних переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври та легеневої тканини, перелому шийного відділу хребта та з`єднання черепа з хребетним стовпом із розривом спинною мозку, закритого косого перелому лівого плеча, множинних саден та синців, від яких померла на місці пригоди.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_11 та прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам матеріального процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зазначає, що місцевий суд прийняв, на його думку, незаконне та необгрунтоване рішення, не в повній мірі встановив обставини, які могли б мати значення для винесення рішення, при цьому судом враховувалася виключно думка обвинуваченого. Стверджує, що на час скоєння злочину обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, і він ніяк не міг бути звільнений судом від призначеного покарання на підставі акту амністії. Звертає увагу на те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, в суді першої інстанції давав суперечливі покази.

Просить вказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за скоєний ним злочин у виді позбавлення волі строком на 7 років без застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», та повністю задоволити його позовні вимоги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, не оспорюючи кваліфікації вчиненого злочину, доведеності вини та призначеного ОСОБА_7 покарання, вважає вказаний вирок суду незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону у вироку, незважаючи на дослідження, не зазначив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , які він давав під час судового розгляду, а також висновків проведених експертиз, які підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 КК України, натомість обмежився виключно перерахуванням останніх, без зазначення їх змісту.

Крім цього, вказує, що місцевий суд в порушення вимог ст. 86 Кримінально-виконавчого кодексу України в резолютивній частині вироку зазначив вид кримінально-виконавчої установи, в якій повинен відбувати покарання ОСОБА_7 .

Просить вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року змінити та зазначити у мотивувальній частині вироку показання обвинуваченого ОСОБА_7 , дані ним в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, а також викласти зміст висновків експертів, які досліджувалися в судовому засіданні суду першої інстанції та якими доводиться вина обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, з резолютивної частини вироку виключити вид кримінально-виконавчої установи, в якій необхідно відбувати покарання обвинуваченому ОСОБА_7 . В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ потерпілого ОСОБА_11 , його представника адвоката ОСОБА_12 , а також потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили задоволити подані апеляційні скарги, прокурора, який просив задоволити його апеляційну скаргу, а апеляцію потерпілого залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили подані апеляційні скарги відхилити, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_11 не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого засудженим злочину. Висновки суду про доведеність його вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його винуватість повністю та об`єктивно стверджується наступними доказами по справі, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 4); схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 7): протоколом огляду трупа (а.с. 33): протоколом огляду транспортного засобу (а.с. 34): висновком експерта № 28/2014 від 09 березня 2014 року; висновком експерта № 812/2014-т від 11 березня 2014 року; висновком експерта № 139/2014-г від 10 березня 2014 року; висновком експерта № 1290/2014-т від 15 травня 2014 року; висновком експерта № 1291/2014 від 30 квітня 2014 року; висновком експерта № 1761/2014-т від 16 травня 2014 року, та іншими, зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Досліджені докази не викликають сумніву у їх достовірності, так як взаємно підтверджуються, здобуті і закріплені у встановленому законом порядку, є об`активними та відповідають обставинам справи, а тому районний суд, на думку колегії суддів, вірно визнав їх допустимими.

Що ж стосується виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, то на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину, попросив вибачення у потерпілих.

А тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при даних обставинах справи правильно призначено обвинуваченому покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому колегія суддів вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 також вірно застосовано п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року та звільнено останнього від відбування покарання за вказаним вироком, оскільки ОСОБА_7 скоїв даний злочин до дня набрання чинності цим Законом, даний злочин не є особливо тяжким та вчинений з необережності, має на утриманні малолітню дитину, 2009 року народження, та є особою, не позбавленою батьківських прав.

Твердження ж потерпілого ОСОБА_11 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час вчинення ДПТ знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а тому його не можна було звільняти від відбування покарання внаслідок акта амністії, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються висновком та актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 012913 від 10 березня 2014 року, з яких вбачається, що в момент скоєння ДТП 09 березня 2014 року ОСОБА_7 був тверезий, тобто при проведенні даного огляду у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено.

Згадані документи затверджені наказом МВС та МОЗ України № 400/666 від 09.09.2009 року та складаються і оформляються якраз за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім цього, в судовому засіданні апеляційного суду допитана лікар ОСОБА_15 , яка проводила огляд обвинуваченого ОСОБА_7 якраз на предмет виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та яка оформляла вищезгадані висновок та акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і яка зазначила, що вона оформила ці документи, поставила свої підписи та завірила печаткою установи. Дані документи, які є в матеріалах справи, відповідають дійсності, і висновок про те, що на момент огляду у гр. ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено також відповідає дійсності.

Жодних інших доказів (показів свідків, тощо) про те, що обвинувачений ОСОБА_7 в момент скоєння даного злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи немає. Що ж стосується цивільних позовів потерпілих, то колегія суддів вважає, що такі розглянуті та вирішені з дотриманням вимог Закону.

В тому ж числі місцевим судом вірно прийнято рішення про відмову в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 про стягнення з АТ «Українська пожежно-страхова компанія» 80000 (вісімдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Так, у відповідності до ст. 33 ЦПК України місцевим судом до справи залучена АТ «Українська пожежно-страхова компанія», як співвідповідач, оскільки згідно Полісу № АС/7056444 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована саме у цій страховій компанії.

При цьому, при прийнятті рішення по даному цивільному позову потерпілого ОСОБА_11 районним судом взято до уваги вимоги статті 33.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Статтею ж 35 вищевказаного Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа. яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
А як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом обвинувачений ОСОБА_7 не звернувся до Страховика із повідомленням про настання ДТП, як це передбачено вищевказаним Законом, а в свою чергу потерпілий ОСОБА_11 аналогічно не звернувся до АТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про отримання страхового відшкодування, у зв`язку з чим районним судом вірно відмовлено останньому в задоволенні його цивільного позову.
Колегія суддів відхиляє і доводи та апеляційні вимоги прокурора, оскільки в даному конкретному випадку обвинувачений ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного йому покарання внаслідок акту амністії, та його винність і кваліфікація вчиненого ним злочину ніким не оспорюється.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтами у апеляційних скаргах доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими. Також, колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень вимог КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє потерпілому ОСОБА_11 та прокурору, який брав участь в суді першої інстанції, в задоволенні їх апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 та прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий
Судді