Дата документу Справа № 334/8850/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1174/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/8850/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вахрушеве, Краснолуцького району, Луганської області, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13.10.1978 року судом Центрального району м. Одеси за ст.81 ч.2 КК України до 3-х років позбавлення волі. Звільнений 31.07.1981р. по відбуттю строку покарання;

- 15.01.1992 року судом м. Дебальцево, Донецької області за ст.140 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 02.07.1996р. по відбуттю строку покарання;

- 01.07.1997 року Артемовським районним судом м. Луганська за ст.140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Звільнений 03.02.2000 року по відбуттю строку покарання;

- 22.02.2001р. судом м. Дебальцево, Донецької області за ст.142 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна;

- 25.05.2001р. судом м. Дебальцево, Донецької області за ст.140 ч.3,42 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна;

- 03.12.2007р. судом м. Дебальцево, Донецької області за ст.187 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

- 02.02.2009р. судом м. Дебальцево, Донецької області за ст.187 ч.2,70 ч.4,72 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Звільнений 21.08.2015р. по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою, а строк відбуття покарання рахується з моменту його затримання та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 02.09.2015р., зараховано йому, відповідно до вимог ст.72 КК України, попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком, 02.09.2015 року, приблизно о 15год. 30хв. обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, знаходячись на ділянці місцевості, що розташована навпроти будинку №12 по бул. Бельфорському в м. Запоріжжі, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_8 та обхвативши її за шию своєю однією рукою, притиснувши до себе, іншою рукою ривком вирвав з вуха золоту сережку, тобто, відкрито викрав чуже майно потерпілої, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5000 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, оскільки судом при визначенні міри покарання порушено положення ст. 69-1 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні є доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене: ч.2 ст.186 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції, у відповідності до ст.66 КК України, визнав його щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Відповідно до абз.1 п.8 постави Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд врахував те, що останній раніше був неодноразово засуджений і його судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, і знов він скоїв тяжкий злочин, матеріальна шкода потерпілій відшкодована, тяжких наслідків по справі не настало, обвинувачений позитивно характеризується за місцем фактичного проживання, відповідно довідки з медично-санітарної частини слідчого ізолятора: обвинувачений ОСОБА_7 хворіє на туберкульоз та знаходиться на лікуванні в МСЧ Запорізького слідчого ізолятора та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.69 КК України є такими, що не ґрунтуються на законі.

Таким чином доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення, у період з 02.09.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 слід зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

У відповідності до вимог ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з 02.09.2015 року до моменту набрання вироком законної сили, встрок покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4