Справа № 495/1253/16-к
Ухвала
іменем україни

22 лютого 2016 року м.Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі одноособово головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому засіданні у залі суду м.Білгород-Дністровського клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту.
Досудовим слідством встановлено, що в провадженні СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали досудового розслідування внесеного 11.12.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за фактом заволодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_5 квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Іллічівського районного суду м.Одеси від 12.07.2000 року по справі №2-431/2000, залишеним без змін ухвалою Одеського обласного суду від 31.10.2000 року, задоволено позов ОСОБА_6 до ТВК «Курган» та поновлено ОСОБА_6 у членах ТВК «Курган», визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду КП «Білгород-Дністровське БТІ» за ОСОБА_6 проведено державну реєстрацію права власності, про що у реєстровій книзі зроблено запис за №24 від 12.02.2001

ОСОБА_5 безпосередньо неодноразово повідомлялась КП «Білгород-Дністровське БТІ» про наявність реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_6 (листи від 19.04.2007 року №629, 14.05.2007 року №797, 20.05.2007 року №К-1204/2460, від 23.05.2007 року №898).

Водночас, рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_7 від 17.06.2015 року, індексний номер: 22131895 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з чим, у сторони обвинувачення є достатні вважати, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 вчинені дії, направлені на заволодіння спірною квартирою шляхом обману.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив задовольнити та провести судове засідання без фіксації технічних засобів.

Оскільки клопотання про застосування технічних засобів фіксування судового засідання не заявлялось, то відповідно до ч.1 ст.107 КПК України розгляд клопотання здійснювався без фіксування його технічними засобами.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Керуючись ст.ст.107, 170, 173, 234 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя