Єдиний унікальний номер № 285/727/16-к
Провадження № 1-кп/0285/211/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/727/16-к 0000019 від 27.01.2016 року) по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немильня, Новоград-Волинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, студента 5 курсу Житомирського технологічного коледжу, військовослужбовця за контрактом, майстра ремонтної майстерні РАО військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
04.11.2013 року солдат ОСОБА_5 був призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 268 від 04.11.2013 року солдата ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду стрільця 3 комендантського відділення комендантського взводу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за контрактом, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини-польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та 10.10.2014 року самовільно залишив територію військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд до 16.11.2015 року.
16.11.2015 року солдат ОСОБА_5 добровільно повернувся до розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та на даний час проходить військову службу за контрактом у вказаній військовій частині на посаді майстра ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному.
Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_5 , роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_5 та його умисні дії, які виразились в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання, суд також враховує вік обвинуваченого та те, що він раніше несудимий, вперше вчинив злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, неповнолітніх дітей на утриманні не має, проходить військову службу за контрактом.
Враховуючи вищевикладене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за доцільне відповідно до ст. 58 КК Українизамість позбавлення волі призначити обвинуваченому покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням частини грошового забезпечення в дохід держави. Саме таке покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.
На підставі ч. 1, 2 ст. 58 КК України, замість 2-х років позбавлення волі, призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням 15 % грошового забезпечення в дохід держави.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий: