У Х В А Л А

11 липня 2013 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Ковалевська Л.М., при секретарі -Омельчук С.А., з участю прокурора Фастівської міжрайонної прокуратури-Купріянчик І.О., слідчого Фастівської міжрайпрокуратури ОСОБА_1, розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні реєстраційний № 0000008,

Перевірив надані матеріали заяви та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників судового провадження,-

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2013 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню реєстраційний № 0000008, в якій скаржник посилається на те, що слідчий Таратутенко О.В. навмисно відмовив ОСОБА_2 у визнанні його потерпілим з метою перешкоджання в праві на відвід слідчого, в праві заявляти клопотання, в тому числі і про проведення експертиз, тобто унеможливив його процесуальну участь у захисті особистих прав та інтересів.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_3, доводи скарги підтримали, суду пояснили, що 06.09.11 року громадянин ОСОБА_4, разом з іншими працівниками УБКТЛ ГУ МВС України в Київській області, на приватних автомобілях, без направлення на перевірку, вчинили злочинні дії, провели незаконний огляд, а потім незаконний обшук приміщення офісу приватного підприємця ОСОБА_5 ОСОБА_4 разом з іншими працівниками міліції застосовував до скаржника фізичну силу, а також на думку ОСОБА_2, ОСОБА_4 в цілях ухилитись від відповідальності здійснив заяву проте, що ОСОБА_2 спричинив йому удар в область грудної клітини, при цьому останній створив штучні докази скоєного ОСОБА_2 злочину.

Слідчий Таратутенко О.В. суду пояснив, що відмовляючи ОСОБА_2 у визнанні його потерпілим, він посилається на те, що заява ОСОБА_2 від 14.01.2013 року не містить даних про спричинення йому будь-якої шкоди та в ній не вказано, в чому саме вона виражається. До того ж, відповідно до ч.5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, вважає, що постанова слідчого від 18.01.2013 року є цілком обгрунтованою та мотивованою.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 січня 2013 року слідчим Фастівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_2 в кримінальному провадженні № 0000008.

У вказаній постанові слідчий Таратутенко О.В., відмовляючи ОСОБА_2 у визнанні його потерпілим, посилається на те, що заява ОСОБА_2 від 14.01.2013 року не містить даних про спричинення йому будь-якої шкоди та в ній не вказано, в чому саме вона виражається.

В поданій заяві за підписом ОСОБА_2 (а.с.6) міститься інформація щодо скоєння злочину гр. ОСОБА_4 передбаченого ст.383 ч.2 КК України та ОСОБА_2 просить: зареєструвати заяву, розпочати досудове розслідування, залучити його (ОСОБА_2) до кримінального провадження як потерпілого, повідомивши, що докази штучного створення доказів його обвинувачення ним будуть наведені під час досудового розслідування.

Заява ОСОБА_2 від 14.01.2013 року згідно довідки про прийняття і реєстрацію заяви була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за реєстраційним № 0000008.

Оскаржувана постанова була винесена 18 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно ч.2 цієї ж статті, права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження, які були оглянуті і вивчені в судовому засіданні, скаржник ОСОБА_2 14 січня 2013 року подав до Фастівського міжрайпрокурора заяву про скоєння злочину передбаченого ст.383 ч.2 КК України, в прохальній частині якої просив: зареєструвати заяву, розпочати досудове розслідування, залучити його (ОСОБА_2) до кримінального провадження як потерпілого, повідомивши, що докази штучного створення доказів його обвинувачення ним будуть наведені під час досудового розслідування.

Як пояснив скаржиник, завдана йому шкода полягає у тих моральних та психологічних стражданнях, які були спричинені йому діями гр.ОСОБА_4, який здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення ним (ОСОБА_2) злочину із штучним створенням доказів обвинувачення.

Згідно положень КПК України в редакції 2012 року, в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

До того, ж перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вищевказаних умов.

Очевидність та достатність підстав, передбачених ч.5 ст.55 КПК України, на які посилається слідчий прокуратури є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим і може полягати, зокрема, у такому:

-очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення;

-відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву;

-очевидна відсутність причинного звязку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою;

-неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи із кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Щодо посилань слідчого на відсутність доказів про заподіяння скаржнику шкоди, то суд звертає увагу на те, що поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного та кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим суд виходить з того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, і необхідно врахувати, що факт заподіянння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду.

Таким чином, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт, при цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди.

Отже, з огляду на вищевикладене, вбачається, що постанова слідчого є невмотивованою, необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 55, 110, 303,306,307 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні реєстраційний № 0000008 -задовольнити.

Скасувати постанову від 18.01.13р. слідчого Таратутенко О.В. по кримінальному провадженню № 0000008 про відмову у визнанні потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Л.М.Ковалевська