Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 17 серпня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2016 року.

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 18 січня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 30 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 30 вересня 2015 року та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду, ОСОБА_4 13 листопада 2015 року о 12.00 год., перебуваючи у дитячому навчальному закладі «Сонечко», розташованому по вул. Леніна, 30, у м. Ржищеві Київської області, зайшов до кабінету медичної сестри, де дістав з жіночої сумки ОСОБА_5 гаманець, в якому знаходились 300 грн та картка «Ощадбанку» з пін-кодом, та поклав його собі до кишені, вчинивши таким чином повторне таємне викрадення чужого майна. Після цього ОСОБА_4 направився до банкомату, що розташований у магазині «Асорті» по вул. Леніна, 23 у м. Ржищеві, де о 12.14 год. спробував зняти кошти із викраденої картки, але в проведенні операції було відмовлено у зв`язку з недостатньою кількістю коштів на рахунку. Таким чином ОСОБА_4 своїми діями завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на суму 300 грн.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну ухвали апеляційного суду шляхом пом`якшення призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі та визначенням остаточного покарання із застосуванням ст. 71 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, посилаючись при цьому на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, яка претензій до ОСОБА_4 не мала, дані про особу ОСОБА_4 , який на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, хворіє на тяжкі хвороби, за місцем проживання характеризується позитивно, а також пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, і обставини, що обтяжують покарання, рецидив злочинів.
На підставі цих даних у їх сукупності, а також з огляду на те, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив і, маючи не зняту і непогашену судимість, під час іспитового строку вчинив новий умисний корисливий злочин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі не в максимальних межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 185 КК.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо суворості призначеного покарання були наведені в апеляційній скарзі засудженого та перевірялися судом апеляційної інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, з чим погоджується і колегія суддів.
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, у відповідності до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим, як на цьому наполягає засуджений, колегія суддів не вбачає.
Покарання, призначене ОСОБА_4 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для зміни оскаржуваного судового рішення з мотивів, наведених у касаційній скарзі засудженого, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2016 року щодо нього.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3