АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1314/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/189/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого- ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої- ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000383 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні - заступника керівника Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу його затримання 19 вересня 2015 року, зараховано йому на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання термін його попереднього увязнення з 19 вересня 2015 року по 26 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути із ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинений ним злочин за наступних обставин.

Так, 18 вересня 2015 року близько 19.30 год. між обвинуваченим ОСОБА_7 та сином обвинуваченого, потерпілим ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку, що в АДРЕСА_1 , на побутовому грунті з ініціативи потерпілого виник словесний конфлікт, під час якого останній образив батька та наніс обвинуваченому удар рукою обличчя. Обвинувачений ОСОБА_7 , маючи в руках кухонний ніж, умисно, діючи з наміром заподіяти ОСОБА_11 тілесне ушкодження, не передбачаючи можливості заподіяння своїми діями смерті потерпілому, хоча повинен був і міг передбачити такі наслідки, завдав йому цим ножем один удар в область лівої половини грудей. Внаслідок таких дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею та призвело до загального знекровлення організму, яке за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і від чого в подальшому наступила смерть ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить помякшити йому покарання, застосувавши ст.69 КК України, посилаючись на те, що він визнає свою вину у скоєному, щиро кається, просить суд врахувати його стан здоровя, а також те, що він є особою пенсійного віку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у звязку з відсутністю в діях його підзахисного складу злочину, посилаючись на те, що ОСОБА_7 сину удару ножем не завдавав, а під час сутички між ними останній випадково наштрихнувся на ніж, який обвинувачений тримав в руці. Крім того, зазначає, що в випадку якщо колегія суддів прийде до переконання що в діях ОСОБА_7 є склад злочину, просить помякшити призначене судом покарання в звязку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, посилаючись на те, що він є особою похилого віку, щиро кається з приводу смерті сина та в апеляційній інстанції визнає свою вину у нанесенні умисного удару потерпілому.

Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого на статтю 128 КК України, яка передбачає відповідальність за необережне діяння, оскільки вважає, що ніж потрапив в серце ОСОБА_11 випадково при падінні під час шарпанини між батьком та сином. При цьому зазначає, що якщо під час перегляду провадження в апеляційному порядку підтвердиться винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України просить помякшити йому покарання за вказаною статтею, зазначивши про те, що жодних претензій матеріального чи морального характеру вона до нього не має.

Прокурор у апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити свій вирок, яким засудити обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення повністю доведено спрямованість умислу ОСОБА_7 на вбивство сина, про що свідчить постійна зміна показань обвинуваченим, який на досудовому слідстві в присутності захисника стверджував про те, що не стерпівши образ зі сторони сина, він наніс йому удар в область грудей ножем, пізніше стверджував про те, що наніс удар з метою самозахисту, оскільки син його вдарив. В судовому засіданні показав, що взагалі не знає як ніж опинився в грудях сина, оскільки вони падали разом з ножем на диван під час шарпанини. Поряд з тим, попередня поведінка обвинуваченого свідчить про умисел на вбивство сина, оскільки ОСОБА_7 неодноразово відбував покарання за нанесення сину тілесних ушкоджень, з показань сусідів вбачається, що між сином та батьком були постійні конфлікти, вони обоє зловживали алкоголем, під час конфлікту вони обоє перебували в стані сильного алкогольного спяніння, удар було нанесено в життєвоважливий орган - серце, глибина раневого каналу становила 15 см, за медичною допомогою обвинувачений не звертався, а першочергово повідомив ОСОБА_12 , що його син сам впав на ніж, не наносив інших ударів. Також вказує, що обвинувачений довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки нанесенням удару в життєво важливий орган обвинувачений вбив ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляції з викладених у них мотивів, прокурора, який вважає, що вирок суду слід скасувати в звязку з неправильним застосуванням судом норм закону України про кримінальну відповідальність та просить постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України до 9 років позбавлення волі, посилаючись на викладені ним в апеляційній скарзі мотиви та в суді апеляційної інстанції змінив свою позицію щодо розміру покарання, з врахуванням думки потерпілої, а також того, що обвинувачений та потерпілий є близькими родичами, попросив призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді семи років позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Так, суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, перевіривши усі доводи обвинувачення і захисту, дав правильну оцінку доказам, що стосуються причин смерті потерпілого, проте припустився помилки з приводу оцінки доказів, які підтверджують субєктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, неправильно кваліфікувавши дії обвинуваченого як спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть, тобто за ч.2 ст.121 КК України.

Зокрема, викладаючи у вироку фактичні обставини справи, вважаючи їх доведеними, зазначив, що на грунті неприязних стосунків під час сварки обвинувачений умисно заподіяв сину один удар ножем в область лівої половини грудей з ушкодженням серця, внаслідок якого настала смерть. Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України суд керувався тим, що субєктивне ставлення обвинуваченого до настання смерті характеризується необережністю, зокрема, наносячи удар ножем в життєвоважливий орган, він не передбачав можливості своїми діями заподіяти смерть потерпілому, хоча повинен був і міг їх передбачити. При цьому виходив з того, що саме потерпілий ініціював суперечку, знаряддя злочину - ніж не був попередньо пристосований до його вчинення, а опинився в руках обвинуваченого випадково, при відсутності очевидців та безпорадності стану самого потерпілого, не маючи будь-яких перешкод для нанесення наступного удару, ОСОБА_7 припинив злочинні дії , хоча мав обєктивну можливість для їх продовження, не зникав з місця події, не знищував слідів злочину, добровільно повідомив про подію родичам та сусідам та просив в них допомоги по порятунку сина, який ще протягом 40 хв. після спричинення ножового поранення подавав ознаки життя .

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодежння, яке спричинило смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значенння для зясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, заряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є субєктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

На думку колегії суддів, показання обвинуваченого та свідків про те, що між обвинуваченим та потерпілим та протязі тривалого часу на грунті вживання алкогольних напоїв виникали побутові сварки та склались неприязні стосунки з приводу агресивної поведінки потерпілого щодо обвинуваченого під час перебування в нетверезому стані підтверджують висновки суду щодо наявності між обвинуваченим та потерпілим конфліктної ситуації, яка передувала позбавленню життя ОСОБА_11 .

Це у сукупності з іншими доказами дає підстави вважати, що ОСОБА_7 із значною силою, наносячи удар ножем в життєвоважливий орган, мав намір позбавити життя ОСОБА_11 .

При цьому колегія суддів виходить не тільки з наслідків, які настали від злочинних дій ОСОБА_7 - смерть ОСОБА_11 , а й з інших обставин.

Так, вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченого, колегія суддів виходить з усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи засіб, за допомогою якого було нанесено смертельне ножове поранення , цілеспрямованість його дій - удар ножем в життєво важливий орган, поведінку обвинуваченого і потерпілого, яка передувала кримінальному правопорушенню, їх взаємовідносини.

При цьому враховує, що удар ножем був прицільним і спрямованим саме в життєво-важливий орган, що підтверджується дослідженим у суді апеляційної інстанції висновком судово-медичної експертизи від 19 жовтня 2015 року №61 (а.с.108-110), з якого вбачається, що при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено рану передньої поверхні лівої половини грудей, котра продовжувалась раневим каналом загальною довжиною близько 15 см, що проходив через м`які тканини грудей, міжреберні м`язи, стінку серцевої сорочки з наскрізним ушкодженням передньої та задньої стінок правого шлуночка серця.

Проникаюче поранення грудей спричинене одноразовою колюче-ріжучою дією гострого предмету (знаряддя), цілком можливо клинка ножа.

За ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвівши до смерті, ці ушкодження кваліфікуються як тяжкі.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею, та призвело до гострого знекровлення організму.

Допитаний в судовому засіданні судмедексперт Філіп Б.Є. розяснив колегії суддів свій висновок від 19 жовтня 2015 року , показавши, що після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий міг прожити короткий проміжок часу, що обчислюється кількома хвилинами, рана була наскрізною та проходила через передню та праву стінки шлуночка серця, крім того, уточнив розбіжності у висновку з приводу глибини раневого каналу, який складав 15 см, замість помилково вказаних у п. п.2,5,12 заключної частини висновку - 7,5 см. Ці показання фахівця в галузі медицини спросотовують висновки суду першої інстанції про те, що послідуюча поведінка обвинуваченого, яка виразилась в намаганні врятувати сина, недоведення злочинного умислу до кінця, при можливості нанесеня інших ударів, на підставі яких суд прийшов до переконання про те, що ставлення винного до смерті характеризується необережністю та показання свідків ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 в суді першої та апеляціної інстанції щодо тривалості життя ОСОБА_11 протягом 40 хв. після конфікту. Крім того, до показань цих свідків колегія суддів відноситься критично також з огляду на те, що вони є зацікавленими особами, оскільки перебувають в родинних та добросусідських стосунках з обвинуваченим, а також не були безпосередніми очевидцями конфлікту, тому не можуть повідомити коли вона мала місце, та який період часу сплив після нанесення удару.

Виходячи з наведеного, поза увагою суду залишилась та обставина, що обвинувачений довів свій злочинний до кінця-вбивши потерпілого, оскільки смерть потерпілого настала безпосередньо після нанесення удару, а тому його подальші дії щодо неприховання слідів злочину та повідомлення зі спливом певного терміну часу про те що сталось родичів та сусідів не могли запобігти наслідку, який настав-смерті потерпілого. Крім того, непослідовні та суперечливі показання обвинуваченого, який в суді першої інстанції повідомляв про те, що ніякого удару не наносив, а непомітив як ніж, який він тримав в руці випадково опинився в тілі потерпілого після падіння на диван під час шарпанини між ними, а під час проведення слідчого експерименту розказував та показував як тримав в руках ніж та наносив ним удар потерпілому свідчать про його бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та підтверджують те, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свої дій та свідомо допускав настання наслідків у виді смерті потерпілого.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого підтверджується також даними, здобутими за наслідками проведення огляду місця події, згідно з яким у спальні будинку було виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті та на кухні вказаного будинку було вилучено кухонного ножа зі слідами крові, яким обвинувачений убив потерпілого.

Свідки , які є сусідами та родичами обвинуваченого, повідомили про те, що батько та син зловживали алкогольними напоями та ініціаторами сварок між ними був син під час перебування в нетверезому стані в звязку з чим батько змушений був залишати власну оселю та ночувати у сестри.

Згідно з висновками судмедекспертів обвинувачений та потерпілий перебували в стані алкогольного спяніння під час конфлікту.

Докази вини ОСОБА_7 у позбавленні життя потерпілого узгоджуються із висновком судмедексперта про спричинення саме колото-ріжучої рани, для заподіяння якої необхідно було прикласти чималу силу, оскільки лезо ножа, яке становило 15 см. повністю проникло в серце потерпілого, глибина раневого каналу також становить 15 см. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею, та призвело до гострого знекровлення організму.

Це ушкодження могло бути спричинене вилученим під час огляду місця події ножем за обставин, зазначених обвинуваченим у слідчому експерименті.

З огляду на висновки судово-імунологічних експертиз виявлена на ножі та футболці кров могла належати потерпілому, ножове поранення могло бути спричинено цим ножем, а виявлена під нігтями обвинуваченого кров згідно з даними судово-цитологічної експертизи могла походити від потерпілого.

Таким чином, твердження обвинуваченого про те, що потерпілий сам випадково наштрихнувся на ножа, який він необачно тримав у руці, спростовуються його ж показаннями під час слідчого експерименту, в яких він повідомив, що ножа увіткнув у область грудної клітки сина. А також даними судово-медичної експертизи, згідно з якої потерпілому було нанесено ножове колото-різане поранення в область грудей з ушкодженням серця.

Отже, результати огляду місця події, висновки зазначених екпертиз, показання свідків, дані проведеного за участю потерпілого слідчого екперименту повністю підтверджують винність обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 .

За таких обставин, висновки суду про відсутність будь-яких доказів того, що удар був прицільним та спрямованим саме у життєвоважливий орган та про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого є неспроможними, оскільки наносячи потерпілому з великою силою прицільний удар ножем в життєво важливий орган, обвинувачений передбачав і свідомо допускав настання смерті ОСОБА_11 , а тому діяв з умислом на позбавлення життя потерпілого, а не на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. З урахуванням характеру дій особи, локалізації тілесного ушкодження, знаряддя злочину, сили удару, глибини раневого каналу в тілі потерпілого, незначного проміжку часу, який минув між спричиненням тілесного ушкодження і смертю, конфліктної ситуації, яка склалась між сином та батьком до нанесення удару, способу вчинення злочину, а також поведінки обвинуваченого, який після нанесення удару стверджував про те, що син випадково наштрихнувся на ножа, свідчать про його бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та підтверджують усвідомлення ним суспільно небезпечних наслідків своїх дій, а також те, що він передбачав та свідомо допускав їх настання.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає доведеним, що:

18 вересня 2015 року біля 19.30 год. ОСОБА_7 та його син ОСОБА_11 перебували за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 на кухні житлового будинку, де між ними виникла словесна суперечка на грунті сімейно-побутових непорозумінь, яка переросла у конфлікт.

Під час даного конфлікту у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного спяніння, виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , реалізуючи який, ОСОБА_7 взяв в праву руку кухонний ніж із стола у приміщенні кухні житлового будинку та направився у кімнату житлового будинку, де перебуваючи в стані алкогольного спяніння, підійшов до ОСОБА_11 , продовжив із останнім суперечку під час якої, будучи обуреним поведінкою останнього, стоячи обличчям до нього, діючи умисно, протиправно, з метою протиправного заподіяння смерті, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наніс своєму синові ОСОБА_11 один удар кухонним ножем, який тримав в правій руці, в область лівої половини грудей, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею, що призвело до загального знекровлення організму, в результаті чого ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тим самим, ОСОБА_7 довів свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті, до кінця та вбив ОСОБА_11 .

Такими умисними діями ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Доводи захисника засудженого про те, що його підзахисний не мав наміру на умисне вбивство потерпілого, а ніж опинився в тілі ОСОБА_11 випадково під час падіння на диван спростовуються вищенаведеними доказами, а тому підстав для закриття провадження в звязку з відсутністю в його діях складу злочину немає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку що те, що апеляційна скарга прокурора в частині скасування вироку суду у звязку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обгурнтованою , а тому вирок суду підлягає до часткового скасування з постановленням нового вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Призначаючи покарання у відповідності до вимог ст.65-67 КК України , врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких та підвищений ступінь його суспільної небезпеки - оскільки обєктом його посягання є життя людини, яке згідно з Конституцією України є найвищою соціальною цінністю, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, поведінку потерпілого після вчинення злочину, його похилий вік, стан здоров я, відсутність непогашених судимостей, агресивну поведінку потерпілого під час перебування в стані алкогольного спяніння, яка стала причиною сварки та вчинення обвинуваченим умисного вбивства, а також думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України

З урахуванням пояснень свідка ОСОБА_15 щодо розпитття горілки 18 вересня 2015 року разом з обвинуваченим та даних висновку судмедексперта № 1230 від 25.09.2015 року, які обєктивно підтверджують те, що під час вчинення злочину ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного спяніння, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визнана обтяжуюча покарання обставина - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного спяніння.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо визнання такими, що помякшують покарання обвинуваченого таких обставин як щире каяття з приводу загибелі сина, про що свідчила поведінка ОСОБА_7 після скоєння злочину, яка обєктивно знайшла своє підтвердження з показань свідків, неприховання ним його слідів.

Саме такий вид покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Порушень вимог КПК України, які є істотними, колегія суддів під час перегляду провадженя в апеляційному порядку не вбачає.

За таких обставин, підстав для помякшення покарання, перекваліфікації діяння обвинуваченого чи виправдання ОСОБА_7 в звязку з відсутністю в його діях складу злочину, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора з врахуванням змін, внесених в суд апеляційної інстанції, підлягає до задоволення, в задоволенні апеляцій обвинуваченого, його захисника та потерпілої слід відмовити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання слід зарахувати строк попереднього увязнення з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,418,420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої відмовити.

Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 частково скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 7(семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обраховувати з моменту затримання, а саме з 19 вересня 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього увязнення з 19 вересня 2015 року по 1 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом місяця з дня проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку через апеляційний суд Тернопільської області.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2