Ухвала
іменем україни

21 березня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2015 року,
в с т а н о в и л а:
вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 травня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року задоволено подання інспектора Очаківського МРП Миколаївського МРВ КВІ УДПтСУ в Миколаївській області, звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначеного за вищевказаним вироком, скасовано та направлено засудженого в установу відбування покарань для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2015 року ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотні порушення кримінального процесуального закону. При цьому, захисник стверджує про неправильність висновків про те, що засуджений ОСОБА_4 порушив обов`язки, передбачених ст. 76 КК України, які були покладені на нього судом у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. На обгроунтування своєї позиції захисник зазначає, що фактично засуджений проживав в смт Великому Долинському Одеської області, а не в с. Благодатному Миколаївської області. Крім того, захисник стверджує, що під час розгляду подання про скасування звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням було порушено право на захист останнього, оскільки це подання було розглянуто за його відсутності.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Доводи захисника про порушення судом права на захист ОСОБА_4 , що на думку особи, яка подала касаційну скаргу, полягало у розгляді подання за його відсутність є неспроможними.

Так, ст. 539 КПК України, яка відноситься до розділу VIII «Виконання судових рішень», встановлено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, до переліку яких також віднесено і вирішення питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Відповідно до положень зазначеної норми закону клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень розділу VIII «Виконання судових рішень» цього ж Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 4 цієї ж статті у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор, однак неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини свого неприбуття.

Разом з тим, як видно зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 двічі за місцем його проживання, яке було встановлено судом під час розгляду кримінального провадження за його обвинувачення, у результаті якого було постановлено вирок, яким у тому числі його було звільнено від відбування покарання з випробуванням, рекомендованими листами направлялися повідомлення про розгляд справи 06 серпня та 03 вересня 2015 року, однак конверти з цими повідомленнями поверталися із зазначенням того, що ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає. При цьому 07 серпня 2015 року ОСОБА_4 було оголошено в державний розшук.

Таким чином, з урахуванням того, що судом були виконані всі можливі дії для належного оповіщення ОСОБА_4 про час та місце судового розгляду подання щодо нього, в ході чого тим самим були і підтвердженні доводи цього ж подання про зміну засудженим місця проживання, розгляд подання за його відсутності не можна вважати порушенням його права на захист.

Що ж стосується, доводів захисника про те, що ОСОБА_4 фактично проживав за іншою адресою, а не за тією, що указана в судових рішеннях і подання про направляння його від відбування покарання, то такі факти були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки й по суті, як видно зі змісту оскаржуваних судових рішень, відсутність ОСОБА_4 , за місцем його проживання, встановленого судом під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням останнього, й стало підставою для звернення до суду з таким поданням.

При цьому, факт зміни ОСОБА_4 місця проживання було встановлено, а потім перевірено та підтверджено судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на положення ст. 433 КПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, зазначені докази захисника не можуть бути предметом перевірки касаційним судом.

Крім того, як видно з копії ухвали апеляційного суду, доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, були наведені і в апеляційній скарзі захисника. Ці доводи детально перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними, що належним чином обґрунтовано в оскаржуваному рішенні апеляційного суду.

Що ж стосується вказівок захисника про відмову в задоволенні апеляційним судом його клопотань, то слід зазначити, що позитивне вирішення клопотань сторін кримінального провадження є правом, а не обов`язком суду. До того ж, як уже зазначалося вище, неповнота та однобічність судового розгляду не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, а тому на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 ______________ ОСОБА_3