Єдиний унікальний номер 225/2594/13-к
Номер провадження 11-кп/775/317/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області в місті Бахмуті апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000847 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 17 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дзержинська Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 22 квітня 2005 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, звільненого 04 квітня 2012 року умовно-достроково на 2 роки 4 місяці 11 днів, зареєстрований в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за п.13 ч.2 ст.115 КК України та засуджено до покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України до покарання обраного за даний злочин, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 22 квітня 2005 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 391,20 гривень, вирішено питання про речові докази,

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 засуджено за те, він, будучи судимим за навмисне вбивство, 08 березня 2013 року у вечірній час у своїй квартирі за адресою АДРЕСА_1 , під час вживання спиртних напоїв разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та знайомим ОСОБА_10 , під час сварки з останнім, який образливо висловився щодо раніше судимих осіб, діючи навмисно на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , з метою протиправного заподіяння йому смерті, наніс близько 2 разів вдарив кулаками в обличчя, а коли той впав на підлогу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і настання наслідків у вигляді смерті останнього, бажаючи настання таких наслідків, із застосуванням до ОСОБА_10 насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, взяв на балконі своєї квартири дерев`яну чотиригранну ніжку від стола з вкрученою в неї металевої шпилькою та наніс нею численні удари по всім частинам тіла ОСОБА_10 , а саме близько 3 ударів в область голови та близько 13 ударів в область грудної клітини з обох боків. ОСОБА_6 в результаті своїх злочинних дій заподіяв ОСОБА_10 двосторонні множинні переломи ребер, які носять ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Залишений на підлозі без надання допомоги ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень близько 23 години ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, і причиною його смерті з`явився шок, обумовлений наявністю двосторонніх множинних переламів ребер.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м*якості, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що в мотивувальній частині вироку судом не зазначено часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Крім того, суд фактично формулював обвинувачення, пов`язане з умисним заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, що ставить під сумнів правильність кваліфікації дій обвинуваченого. Звертає увагу на те, що судом достатньою мірою не враховано особу винного, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки злочину, його зухвалість та обставини, що обтяжують покарання.

Потерпіла ОСОБА_11 своєчасно була повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, однак не повідомила апеляційний суд про причини своєї неявки.

Згідно положень ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду, якщо вони були належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України встановлено вимоги до судового рішення, зокрема, зазначено, що воно має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим - ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 349 КПК України під час судового засідання суд повинен визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. Як передбачено ч. 3 вказаної статті суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Тобто, положення вказаного закону надають суду право визнати недоцільним дослідження лише тих доказів і стосовно тих обставин, які нікім не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Цією ж нормою закону передбачено, що обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

З журналу судового засідання від 23 вересня 2015 року вбачається про ухвалення судом порядку дослідження доказів у повному обсязі, у зв`язку з визнанням обвинуваченим ОСОБА_6 провини частково (т.2 а.с.129).

Під час прослуховування звукозапису судового засідання від 03 грудня 2015 року з?ясовано, що судом першої інстанції був змінений порядок та обсяг дослідження доказів на передбачений ч.3 ст. 349 КПК України, при цьому, у обвинуваченого ОСОБА_6 та інших учасників судового провадження не було з?ясовано, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також не було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку (т.2 а.с.152-153).

Отже, визнавши недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні, суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допустивши тим самим істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до санкції ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно до ч.3 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі 3-х професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі 2-х професійних суддів та трьох присяжних.

Відповідно до ст.384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Отже, вимоги ч.1 ст. 384 КПК України зобов`язують роз`яснити обвинуваченому його право на розгляд провадження судом присяжних не лише прокурора, а й суд.

Інформування обвинуваченого ще до початку судового розгляду про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних надає йому можливість підготуватись до реалізації такого права і для прийняття виваженого та обґрунтованого рішення з цього питання. Тільки у такому випадку можуть бути дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд при цьому буде справедливим.

Колегія суддів при вивченні матеріалів кримінального провадження та прослуховуванні аудіо запису судового засідання встановила, що суд першої інстанції ні під час підготовчого судового засідання, ні надалі в судовому засіданні вимог ст. 384 КПК України не виконав та не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 його право на розгляд провадження судом присяжних.

Верховний Суд України у своїй постанові від 25 червня 2015 року (№ 5-111кс15) зробив висновок про те, що невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог ст. 384 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Зазначений висновок відповідно до вимог ч. 1 ст. 458 КПК України є обов`язковим для застосування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що провадження було розглянуте судом у складі головуючого судді ОСОБА_13 , суддів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , проте будь-які дані про визначення головуючого судді та колегії суддів у автоматичному розподілу судового провадження між суддями, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені порушення у їх сукупності є істотними, оскільки вони перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі щодо часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та формулювання судом першої інстанції обвинувачення, пов`язаного з умисним заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, то вони на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

У зв`язку з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд провадження щодо ОСОБА_6 провадився у відповідності до обвинувального акту та в межах висунутого прокурором обвинувачення.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості.

Згідно зі ст. 65 КК України суд при призначенні покарання, крім іншого, має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Саме ж призначене покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався цих загальних засад призначення покарання, при цьому, обґрунтовуючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, не дав належної оцінки ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, настанню тяжких наслідків у вигляді смерті людини, належно не врахував особу винного, який раніше судимий за особливо тяжкий злочин, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, а також зухвалість злочину та обставини, що обтяжують покарання.

Таким чином, наведені обставини у своїй сукупності свідчать про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим вирок суду не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у ході якого слід усунути вказані недоліки, вжити заходів для реалізації прав сторін кримінального провадження, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження суд першої інстанції дійде висновку про доведеність вини обвинуваченого в обсязі, встановленому вироком, що скасовується, то призначене йому покарання слід вважати неправильним та явно несправедливим унаслідок м`якості.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у Дзержинському міському суді Донецької області.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 в виді тримання під вартою продовжити до 21 квітня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді