АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1475/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 638/8336/14-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.ч.1,2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.05.2006р. вироком Дзержинського районного суду м.Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 28.02.2008р. Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 21.01.2010р. Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 07.09.2013р. по відбуттю строку покарання, -
визнаний винним у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1,2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.
Відповідно до ст.70 КК України призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.
Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання час перебування під вартою в СІЗО № 27 м. Харкова з 29.03.2014 року.
Запобіжний захід, у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_9 до набуття вироком законної сили залишено без змін.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 :
- на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 1154 гривні 50 копійок;
- на користь потерпілої ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди 1810 гривен 70 копійок;
- на користь ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривен 00 копійок.
Судові витрати за проведення експертиз у справі постановлено стягнути з обвинуваченого в дохід держави.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, ОСОБА_9 , 24.02.2014р. о 22 годині 50 хвилин знаходячись у м.Харкові по вул. Єсеніна, поблизу будинку № 13 побачив раніше не знайому йому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прямувала по вказаній вулиці. Побачивши ОСОБА_12 , у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на відкрите протиправне заволодіння майном, яке належало ОСОБА_12 , із застосуванням фізичного насильства. З цією метою ОСОБА_9 наблизився до неї ззаду праворуч, та почав тягнути її у правий бік. ОСОБА_12 почала пручатися вказаним діям ОСОБА_9 , у відповідь на що ОСОБА_9 , для подолання опору, утримуючи у правій руці ніж, завдав ним удар у правий бік шиї потерпілої. Зазначеними протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_12 колото-різану рану шиї з права в проекції кивательної м`язи, яка припадає на локалізацію магістральних життєво важливих венозних артеріальних судин і нервових сплетінь та має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після нанесення удару, ОСОБА_9 вирвав з рук ОСОБА_12 , жіночу сумку, у якій знаходились кредитна картка, окуляри та інші особисті речі, після чого, попрямував у бік вулиці Отакара Яроша. Своїми протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_12 у сумі 152 грн.

Крім того, 24.02.2014р. о 23 годині 50 хвилин ОСОБА_9 знаходився у м. Харкові по вул. Отакара Яроша, поблизу будинку № 35. Знаходячись у зазначеному місці, ОСОБА_9 побачив раніше не знайому йому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прямувала по вказаній вулиці. Побачивши ОСОБА_13 , у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на відкрите протиправне заволодіння майном, яке належало ОСОБА_13 , із застосуванням фізичного насильства, повторно. З цією метою ОСОБА_9 наблизився до неї ззаду праворуч, та утримуючи у правій руці ніж завдав ним один удар у правий бік шиї потерпілої. Від зазначеного удару ОСОБА_13 притулила голову до правого плеча та притиснула сумку до тіла. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_9 для подолання опору, завдав один удар ножем у праве плече ОСОБА_13 . Своїми протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_13 колото - різану рану шиї з права в проекції кивальної м`язи, яка припадає на локалізацію магістральних життєво важливих венозних артеріальних судин і нервових сплетінь, колото-різане поранення правого плеча, що мають ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після нанесення ударів, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 зірвав з правого плеча ОСОБА_13 жіночу сумку, у якій знаходились паспорт на її ім`я, мобільний телефон «Samsung», гаманець з грошима у сумі 20 гривень та зник у невідомому напрямку. Своїми протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_13 у сумі 3687грн.

Крім того, 02.01.2014р. о 19:00 годині ОСОБА_9 знаходився поблизу супермаркета «ВІLLА», який розташований за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 33-А. Побачивши, як з магазину вийшла ОСОБА_14 із своєю жіночою сумкою, і пішла у бік багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на відкрите протиправне заволодіння майном ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 вирушив слідом за нею. Проходячи вздовж будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_14 ззаду і спробував вирвати у неї з руки сумку, але остання не випускала її з рук. Для подолання опору ОСОБА_14 , ОСОБА_9 наніс їй декілька ударів правою рукою по голові та шиї. Зазначеними протиправними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_14 забиту рану лівої підочної області, яка має ознаки легкого тілесного ушкодження. Після нанесення ударів ОСОБА_9 вирвав з рук ОСОБА_14 , жіночу сумку чорного кольору, у якій знаходились електрична зубна щітка «Вrаun Рrоfеssіоnаl Саrе_3000 D20», гаманець темного кольору, грошові кошти у сумі приблизно 2000 гривень, окуляри та інші особисті речі, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_9 заподіяв матеріальний збиток ОСОБА_14 у сумі 2069 гривень.

Крім того, 17.02.2014р. о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_9 знаходився біля фонтану розташованого напроти будинку № 19 по вул. Університетська м. Харкова, де він побачив, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сіли на лавочку, а свої жіночі сумочки поставили за спини. У ОСОБА_9 раптово виник умисел, з корисливих мотивів, спрямований на відкрите протиправне заволодіння майном, а саме сумками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , так як вони були позаду них та не контролювали їх. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, ОСОБА_9 підійшов ззаду до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та вихопив їх сумки, в яких знаходились грошові кошти та особисті речі, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_9 заподіяв матеріальний збиток ОСОБА_10 у сумі 1154,50 гривень та ОСОБА_11 у сумі 1810,70 гривень.

Крім того, 20.02.2014р. приблизно о 22 годині ОСОБА_9 знаходячись біля будинку 68 по вул. 23 Серпня м. Харкова побачив раніше не знайому йому ОСОБА_15 , яка підходила до входу в під`їзд вказаного будинку та розмовляла по мобільному телефону в руках тримаючи свою жіночу сумку. Побачивши ОСОБА_15 , у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на відкрите протиправне заволодіння майном, а саме її сумкою. З цією корисливою метою, діючи повторно, ОСОБА_9 наблизився до неї ззаду праворуч, коли вона почала підніматися по сходах та почав тягнути її за сумку. Внаслідок цих дій ОСОБА_15 впала на сходи але продовжувала утримувати свою сумку. З метою подолання опору потерпілої, ОСОБА_9 , дістав з кишені, заздалегідь придбаний ніж та почав погрожувати його застосуванням демонструючи лезо ножа. Після чого, ОСОБА_15 , злякавшись застосування ножа відпустила з рук свою сумку, а ОСОБА_9 забравши сумку з місця скоєння злочину зник у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_9 заподіяв матеріальний збиток ОСОБА_15 у сумі 980 гривень.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачене п.5 ч.2 ст.412 КПК України, оскільки провів підготовче судове засідання без участі потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , таким чином не врахував їхню думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. При цьому захисник зазначає, що під час проведення судового засідання зазначені особи знаходились у приміщенні суду, однак їхню явку не перевірено секретарем. Таким чином, захисник вважає, що суд, не врахувавши думку сторони захисту, яка заперечувала проти проведення підготовчого засідання за відсутності потерпілих, і не переконавшись в тому, що потерпілі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, провів підготовче засідання без їх участі, не дотримавшись вимог ст.314 КПК України.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Як вказує обвинувачений, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки його дії кваліфіковані прокурором невірно (в чому саме виявилась неправильна кваліфікація не зазначив), не дивлячись на що суд призначив судовий розгляд на підставі цього обвинувального акту. Вказує і на те, що він був затриманий працівниками міліції та з ним були проведені слідчі дії до застосування запобіжного заходу, що не було враховано судом. А крім того обвинувачений вважає, що суд порушив його право на захист, оскільки не викликав та не допитав свідків, які саме свідки не були допитані в суді обвинувачений не вказав.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який вважав вирок суду законним, а апеляційні скарги необґрунтованими, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, або дослідження нових доказів від учасників процесу не надходило. З урахуванням зазначеного, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційних скарг.
Винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.ч.1,2 ст.187 КК України, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо неправильності кваліфікації його дій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а саме у вчиненні нападу на потерпілу ОСОБА_12 з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину суд послався у вироку на ряд доказів, а саме: на показання потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила про обставини вчинення злочину так, як це викладено у вироку, зазначивши, що встигла добре розгледіти обличчя обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки події відбувались в освітленому місці; на дані, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2014р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_16 вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила на неї напад за викладених вище обставин; на дані, що містяться в протоколі пред`явлення речей для впізнання від 29.03.2014р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_12 серед речей, які добровільно видав ОСОБА_9 , пояснивши що він їх забрав у потерпілої 24.03.2014р., впізнала речі, що належали їй та якими заволодів обвинувачений під час нападу; на дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 29.03.2014р. за участю потерпілої ОСОБА_12 , в ході якого потерпіла показала механізм та обставини нападу на неї обвинуваченого. У висновку судово-медичної експертизи № 428-А/14 від 02.04.2014р. описані виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 та встановлено, що показання ОСОБА_12 і ОСОБА_17 , дані ними в ході допиту від 25.02.2014р. і проведення слідчих експериментів за їх участю від 25.02.2014р. і 29.03.2014р. не суперечать судово-медичним даним щодо механізму формування травми у ОСОБА_12 .
Також суд у вироку дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч.2 ст.187 КК України, а саме у вчиненні нападів на потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 з метою заволодіння майном потерпілих, поєднаних із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, вчинені особою, яка раніше вчиняла розбій.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину у відношенні потерпілої ОСОБА_13 суд у вироку послався на ряд доказів, а саме на: показання потерпілої, яка пояснила про обставини вчинення злочину так, як це викладено у вироку, зазначивши, що встигла добре розгледіти обличчя обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки події відбувались в освітленому місці; на дані, що містяться в протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2014р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_13 вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила на неї напад за викладених вище обставин; дані, що містяться в протоколах пред`явлення речей для впізнання від 29.03.2014р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_13 серед речей, які добровільно видав ОСОБА_9 , пояснивши що він їх забрав у потерпілої 24.03.2014р., впізнала речі, що належали їй та якими заволодів обвинувачений під час нападу; дані, що містяться в протоколі проведення слідчих експериментів від 29.03.2014р. за участю потерпілої ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_9 , в ході яких зазначені особи показали механізм та обставини нападу ОСОБА_9 на потерпілу ОСОБА_13 та заволодіння майном останньої. У висновку судово-медичної експертизи № 427-А/14 від 02.04.2014р. описані виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_18 та встановлено, що показання ОСОБА_12 і ОСОБА_17 , дані ними в ході допиту від 25.02.2014р., 29.03.2014р. і проведення слідчих експериментів за їх участю від 29.02.2014р. не суперечать судово-медичним даним щодо механізму формування травми у ОСОБА_13 .
На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину у відношенні потерпілої ОСОБА_15 суд у вироку послався на ряд доказів, а саме на: показання потерпілої, яка пояснила про обставини вчинення злочину так, як це викладено у вироку, зазначивши, що встигла добре розгледіти обличчя обвинуваченого ОСОБА_9 ; дані, що містяться в протокол пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2014р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_15 вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила на неї напад за викладених вище обставин.

Також суд у вироку дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчиненого повторно.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину у відношенні потерпілої ОСОБА_14 суд у вироку послався на ряд доказів, а саме на: показання потерпілої, яка пояснила про обставини вчинення злочину так, як це викладено у вироку; дані, що містяться в протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.04.2014р., згідно з яким потерпіла ОСОБА_14 вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка відкрито заволоділа її майном; дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 18.04.2014р. за участю потерпілої ОСОБА_14 , під час якого перевірено і уточнено відомості відкритого заволодіння майном ОСОБА_14 ; У висновку судово-медичної експертизи № 480-А/14 від 06.05.2014р. описані виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_14 .
На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину у відношенні потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд у вироку послався на ряд доказів, а саме на: показання потерпілих, які пояснили про обставини вчинення злочину так, як це викладено у вироку; дані, що містяться в протоколах пред`явлення речей для впізнання від 29.03.2014р., відповідно до якого потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 серед речей, які вилучені у ОСОБА_9 , впізнали речі, що належали їм та якими відкрито заволодів обвинувачений; даними, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 10.04.2014р. та 25.04.2014р., під час яких ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали на ОСОБА_9 як на особу, яка відкрито заволоділа їх майном; дані, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 17.04.2014р. за участю потерпілої ОСОБА_10 , під час якого перевірено і уточнено відомості відкритого заволодіння її майном.

Докази, якими підтверджена вина ОСОБА_9 , були безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають його у інкримінованих йому злочинах, а тому його доводи про недоведеність його вини та неповноту судового розгляду є необґрунтованими.

Питання щодо необхідності виклику свідка сторони обвинувачення ставилось учасникам судового процесу на обговорення. Однак, у зв`язку з неявкою свідка у судове засідання, суд повторно з`ясовував питання про можливість закінчення судового слідства, при цьому сторона захисту не наполягала на допиті зазначеного свідка сторони обвинувачення та вважала за можливе перейти до судових дебатів.

Суд проаналізував сукупність викладених вище доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у інкримінованих йому злочинах.

За встановлених у вироку обставин, кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.186, ч.ч.1,2 ст.187 КК України є правильною, оскільки дії обвинуваченого відповідають ознакам складу зазначених злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованих злочинів, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним.
Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , що суд провів підготовче судове засідання з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та необґрунтовано призначив судовий розгляд на підставі обвинувального акту, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст.187 КК України, надійшов до суду 26 травня 2014 року (т.1 а.с.10), підготовче судове засідання проведено 27 травня 2014 року за участю потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 (т.1 а.с.16-20). З ухвали суду від 27 травня 2016 року вбачається, що суд з достатньою повнотою з`ясував ряд питань, які підлягають з`ясуванню під час підготовчого судового засідання за вимогами ст.314 КПК України, перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам ст.291 КПК України та постановив ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, проти чого не заперечував обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілі (т.1 а.с.19-20).

Підстав вважати незаконною постановлену судом ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не вбачається, оскільки обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст.291 КПК України, підготовче судове засідання проведено за участю потерпілих.

Крім того, 17 квітня 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України (т.2 а.с.1-16). Даний обвинувальний акт направлений до суду після усунення недоліків, у зв`язку з виявленням яких він був повернутий прокурору ухвалою суду від 05 січня 2015 року (т.2 а.с.19). Ухвалою суду від 15 липня 2016 року кримінальні провадження щодо ОСОБА_17 за зазначеними обвинувальними актами об`єднані в одне провадження (т.3 а.с.45-46).

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону в контексті положень ст.412 КПК України при проведенні підготовчого судового засідання не вбачається. Доводи захисника в його апеляційній скарзі з приводу проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілих не є конкретними, під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 також не надав переконливих пояснень щодо викладених ним в апеляційній скарзі обставин.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, що судом неправильно встановлено дату його фактичного затримання спростовуються матеріалами справи. Так, в матеріалах кримінального провадження міститься копія ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 березня 2014 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до якої судом постановлено обчислювати строк тримання під вартою ОСОБА_9 з моменту його затримання, а саме з 19.00год. 29 березня 2014 року (т.3 а.с.131). Отже, судом правильно встановлено у вироку дату фактичного затримання ОСОБА_9 , з якої слід рахувати строк відбування покарання. Відсутність в матеріалах справи протоколу затримання ОСОБА_9 прокурор, який брав участь у розгляді справи апеляційним судом, пояснив тим, що даний протокол знаходиться у віданні органу досудового розслідування та може бути наданий за необхідністю під час виконання вироку. Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні під час апеляційного розгляду не заперечував того, що він дійсно був затриманий саме 29 березня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставлять питання обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах.
Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_9 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення за період з 29.03.2014р. по 22.07.2016р. включно, із розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5