23.03.2016
Справа № 494/310/16-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2016 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Березівка Одеської області з неповною середньою освітою, офіційно не працює, не одружений, урядових нагород не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);
07.08.2014 року приблизно о 22:00 год. ОСОБА_5 перебуваючи напроти будинку за адресою: АДРЕСА_2 запропонував допомогти ОСОБА_4 витягнути мопед з канави. ОСОБА_4 прийнявши від ОСОБА_5 пропозицію допомогти, виклав свої особисті речі та мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А516» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора телекомунікаційної мережі ТОВ «Астеліт» приблизно на відстані 0.5 м. від самої канави. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи свій злочинний намір, він, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, таємно викрав вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_4 , вартістю 1200.00 грн. з сім-карткою, з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, спричинивши ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1200.00 грн.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 185 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні 23.03.2016 року обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 185 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяв розкриттю злочину та просив суд призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на психоневрологічному обліку, раніше не судимий. Згідно довідки №360 ОСОБА_5 перебуває на наркологічному обліку у Березівський ЦРЛ.
Згідно зі статтею12 КК України вчинений обвинуваченим злочини за частиною першою статті 185 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України - відсутні.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 185 КК України у виді 240 годин громадських робіт . ОСОБА_5 просив не позбавляти його волі та вказав, в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпілий зазначив, про те що у нього не має претензій до ОСОБА_5 та просив суворо не засуджувати.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, тяжкості вчиненого ним злочину, розмір завданого збитку, позицію державного обвинувача, потерпілого та самого обвинуваченого, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся (на думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались), не перебуває на обліку у лікаря психіатра, офіційно не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, - суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді 100 годин громадських робіт, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Суд також вважає, що речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А516» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та акумулятор (батарея) Lenovo з надписом «Model BL209», який передано потерпілому ОСОБА_4 , необхідно залишити потерпілому - по-приналежності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 1 ст. 185 КК України ,суд
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.
Речові докази: мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «А516» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та акумулятор (батарея) Lenovo з надписом «Model BL209», який передано потерпілому ОСОБА_4 , необхідно залишити потерпілому - по-приналежності.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1