АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 11-сс/796/2967/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: cm. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю
представника власника майна ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 12 серпня 2016 року за місцем реєстрації ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США та 10 злитків із жовтого металу із назвою «CreditSuisse» 100 гр. «Fine Gold» 999,9.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що в матеріалах доданих до клопотання сторони обвинувачення наявні достатні докази відповідно до вимог ст. 173 КПК України, які вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ст. 218-1 КК України, та наявні дані про належність майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, тому з метою запобігання знищення вилучених речових доказів та можливого їх незаконного відчуження є доцільним накладення арешту на вказане майно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 про арешт майна.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що під час проведення обшуку слідчими було вилучено грошові кошти, які їй належать у сумі 30 000 доларів США, однак ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року надано дозвіл на проведення обшуку житла лише з метою відшукання і вилучення ноутбуків та системних блоків, на яких були створені та зберігаються /зберігались/ документи.
Звертає увагу суду на те, що вилучені грошові кошти їй належать на законних підставах, оскільки вона отримала їх у позику за договором від 29 січня 2016 року, укладеним з ОСОБА_11 , та вказаний договір був наданий слідчому судді для вивчення. Крім того, до матеріалів справи був приєднаний договір зберігання від 22 червня 2015 року, згідно якого ОСОБА_12 передав їй на зберігання 10 золотих злитків.
Тому враховуючи, що грошові кошти та золоті злитки, які не були зазначені в ухвалі слідчого судді про обшук, а доказів того, що вилучені під час обшуку грошові кошти «здобуті незаконно» слідчим не надано і протоколом обшуку жодним чином не підтверджується, на думку апелянта, вказані предмети згідно ч. 7 ст. 236 КПК України належать до тимчасово вилученого майна.
Також зазначає, що вона отримала копію оскаржуваної ухвали слідчого судді лише 18 серпня 2016 року, а тому просить поновити пропущений строк на подачу апеляційної скарги на вказану ухвалу суду.

Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор прокуратури міста Києва ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. Про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги особи, власника майна прокурор був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника особи, власника майна ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга особи, власника майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 16 серпня 2016 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000558 від 02 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ст. 218-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 19 травня 2016 року кредитним комітетом ПАТ «Банк Михайлівський» без доведення до відома куратора Національного банку України було прийнято рішення про надання кредитів 8 /восьми/ юридичним особам на загальну суму 301,4 мільйонів гривень, шляхом перерахування грошових коштів того ж дня у сумі 900,0 мільйонів гривень на рахунки товариств, відкриті в ПАТ «Банк Михайлівський».
20 травня 2016 року, в якості забезпечення кредитів, ПАТ «Банк Михайлівський» було отримано в іпотеку земельні ділянки в Київській області на загальну суму 175,1 мільйонів гривень /Іванківський район 19,2 га, Макарівський район 12,4 га/, що єзначно меншою, ніж сума наданих кредитів, та недостатньою для покриття кредитного ризику. Кредитні договори та договори іпотеки з боку ПАТ «Банк Михайлівський» було підписано виконуючим обов`язки голови правління Банку ОСОБА_13 .
При цьому, в банку були відсутні кошти у необхідному обсязі для надання кредитів у грошовій формі за зазначеними вище договорами, тобто ПАТ «Банк Михайлівський» відображено операції з надання кредитів шляхом штучного збільшення валюти балансу.
Отримані кредитні кошти були спрямовані позичальниками через 20 підприємств та фінансових компаній з призначенням платежів «надання фінансової допомоги» та «купівля-продаж цінних паперів» на погашення заборгованості 15-ти існуючих позичальників за 19-ма кредитними договорами на загальну суму 1,060 млрд. грн.
Власником ПАТ «Банк Михайлівський» із 100% участю в статутному капіталі є ТОВ «Екосіпан» /код ЄДРПОУ №34980352/, власниками якого були ОСОБА_10 92,5% та 3 фізичні особи.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року частково задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 та надано дозвіл на проведення обшуку житлового приміщення за місцем реєстрації ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою відшукання та вилучення документів, ноутбуків та системних блоків, на яких були створені та зберігаються /зберігались/ документи.

З наданих документів вбачається, що в результаті обшуку 12 серпня 2016 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року за місцем реєстрації ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1 , вилучено грошові кошти в сумі 30 000 доларів США та 10 злитків із жовтого металу із назвою «CreditSuisse» 100 гр. «Fine Gold» 999,9, які відповідно до п. 4 ч. 2 ст.167 КПК України є тимчасово вилученим майном.
15 серпня 2016 року старший слідчий в ОВС СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , звернувся з клопотанням про накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно, тобто у строк встановлений ч. 5 ст.171 КПК України.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого на обґрунтування поданого клопотання, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти та цінності, які були вилучені в ході проведення 12 серпня 2016 року обшуку житлового приміщення за місцем реєстрації ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1 , з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання ОСОБА_7 на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на грошові кошти та цінності вилучені в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , з огляду на наявність договору позики від 29 січня 2016 року, укладеного між нею і ОСОБА_11 , а також договору зберігання від 22 червня 2015 року, згідно якого ОСОБА_12 передав їй на зберігання 10 золотих злитків, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на грошові кошти накладено з правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив обставини кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000558 від 02 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ст. 218-1 КК України, та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна ОСОБА_7 , апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі особи, власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вилучені предмети постановою слідчого від 12 серпня 2016 року визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, тобто мають значення речових доказів, як об`єкти кримінально правових дій, набуті кримінально протиправним чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на грошові кошти та цінності, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити особі, власнику майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучені під час обшуку 12 серпня 2016 року за місцем реєстрації ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США та 10 злитків із жовтого металу із назвою «Credit Suisse» 100 гр. «FineGold» 999,9 залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4