Номер провадження: 11-кп/785/1058/15
Номер справи місцевого суду: 523/3196/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.05.2015 року яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, середньої освіти, не одруженого, не маючого дітей, тимчасово не працюючого; раніше судимого 16.07.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст. 15, 186 ч.2, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробувальним строком на 3 роки. Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .,

визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, на підставі якого йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано частково один рік п`ять днів позбавлення волі від покарання, не відбутого за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2013 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років п`яти днів позбавлення волі., -

ВСТАНОВИЛА:
1.10.2014 року приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись у парадній будинку АДРЕСА_2 , діючи навмисно з корисних мотивів, з метою заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою, попросив у малознайомого йому ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Самсунг 5282» вартістю 717 гривень під приводом здійснення дзвінка, при цьому не маючи наміру повертати потерпілому телефон. ОСОБА_8 , будучи впевненим в щирості дій обвинуваченого, передав йому свій мобільний телефон, але ОСОБА_7 , отримавши шахрайським шляхом телефон, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26.05.2015 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду обвинуваченим та потерпілим подані апеляційні скарги в яких вони просять оскаржуваний вирок скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляції слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений та його захисник в своїх апеляційних скаргах не оспорюють вину у інкримінованому обвинуваченому кримінальному правопорушенні та фактичні обставини по кримінального провадження.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, учасниками судового провадження, в тому числі самим обвинуваченим, не оскаржуються фактичні обставини вчинення правопорушення, колегія суддів визнала недоцільним дослідження доказів по справі, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, при призначенні покарання ОСОБА_7 , в повній мірі врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , районним судом віднесено щире каяття та повне визнання провини, те що потерпілий не має до ОСОБА_7 жодних претензій.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Також, колегія суддів, враховує той факт, що ОСОБА_7 вже був засуджений за вчинення злочину проти власності та знову вчинив злочин в період випробувального терміну.

Враховуючи всі встановлені обставини скоєного кримінального правопорушення, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, колегія суддів, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому суд першої інстанції мав всі підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання пов`язане з позбавленням волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що пом`якшення обвинуваченому покарання, або його звільнення від покарання не буде сприяти запобіганню вчиненню злочинів.

В своїх апеляційних скаргах потерпілий та обвинувачений також просять закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення посилаючись при цьому на п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України.

Проте з такими доводами апеляційних скарг колегія суддів погодитись не може, оскільки зі змісту вказаної статті вбачається, що кримінальне провадження за ст. 190 КК України може проводитись у формі приватного обвинувачення лише в разі, якщо обвинувачений і потерпілий є чоловіком або дружиною, є близькими родичами, чи членами сім`ї потерпілого, або якщо потерпілий був найманим працівником та шкоду було нанесено лише даному потерпілому.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 родичами не являються, інші ознаки приватного обвинувачення передбачені п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України теж відсутні, а тому вказане провадження не може бути закрите у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання приватного обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_7 саме позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.05.2015 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким його визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4