Справа № 344/1493/16-к
Провадження № 1-кс/344/732/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність слідчого та прокурора та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про визнання протиправною бездіяльності прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , процесуального керівника по кримінальному провадженні № 0002951 та слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого під час арешту майна; зобов`язання прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , процесуального керівника по кримінальному провадженні № 0002951 та слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_5 негайно повернути ОСОБА_6 належний йому FIAT UNO білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання, затриманого 17 травня 2015 року.

Скаржник та його представник в судове засідання з`явилися, підтримали викладені у скарзі вимоги та просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

Слідча Івано-Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області в судовому засіданні проти вимог скарги заперечила та просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, слідчого, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0002951, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

В судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2015 року ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_8 , за попередньою усною домовленістю, зокрема, з гр. ОСОБА_6 уповноважив його розпоряджатися (продати за встановленим законом порядком, обміняти, надати в оренду, заставу, страхувати…, передати в позичку), належним ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська 11.07.1997 року транспортним засобом марки Fiat Uno випуску 1988 року, двигун № НОМЕР_3 , шасі (рама) № -, кузов (коляска) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська 11.07.1997 року.

18 липня 2015 року Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 290 КК України, зокрема, по факту зміни ідентифікаційного номера кузова « НОМЕР_5 » кустарним способом.

17 липня 2015 року слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області було складено Протокол огляду місця події та вилучено транспортний засіб Fiat Uno випуску 1988 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_3 , кузов (коляска) № НОМЕР_4 .

17 липня 2015 року складено Акт № 274 огляду затриманого транспорту, що передається на тимчасове зберігання.

Постановою про визнання речовим доказом від 25 вересня 2015 року автомобіль марки «Fiat» «Uno», білого кольору номерного знаку НОМЕР_6 , що виявлено та вилучено в ході місця події від 17 липня 2015 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002951 від 18 липня 2015 року; постановлено зберігати на арешт майданчику м. Івано-Франківська.

11 січня 2016 року ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_6 , звернувся до Івано-Франківської місцевої прокуратури із заявою про повернення належного ОСОБА_6 транспортного засобу автомобіля марки FIAT UNO.

Листом № 100-22-16 від 27 січня 2016 року Івано-Франківська місцева прокуратура повідомила ОСОБА_3 про передчасність вирішення питання щодо повернення ОСОБА_6 автомобіля марки FIAT UNO у зв`язку з тим, що кінцеве процесуальне рішення за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0002951 на даний час не прийнято.

Посилаючись на те, що слідчий чи прокурор у встановлений процесуальним законом строк не звернулися до суду із клопотанням про арешт вилученого майна, а, відтак, зважаючи на відсутність підстав для утримання спірного автомобіля, ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою про визнання протиправною бездіяльності прокурора та слідчого та зобов`язання прокурора та слідчого негайно повернути ОСОБА_6 належний йому FIAT UNO білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання.

Заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування визначено Главою 10 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України»).

Частиною 1 статті 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи (частина 2 статті 131 КПК України).

Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано Главою 16 КПК України, порядок арешту майна Главою 17 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя звертає увагу на те, що тимчасове вилучення майна та арешт майна є різними за своєю суттю заходами забезпечення кримінального провадження, щодо яких процесуальним законом встановлено різні підстави та порядок їх застосування.

Так, як встановлено зі змісту матеріалів кримінального провадження № 0002951 та пояснень прокурора і слідчого в судовому засіданні, в даному кримінальному провадженні автомобіль FIAT UNO білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 було тимчасово вилучено в ході огляду місця події, а в подальшому визнано даний автомобіль речовим доказом в кримінальному провадженні.

Таким чином, в рамках вищевказаного кримінального провадження слідчим було застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як тимчасове вилучення майна, а не арешт, а, відтак, посилання скаржника в поданій до суду скарзі та в судовому засіданні на норми КПК України (норми Глави 17), які регулюють порядок накладення арешту є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (частина 2 статті 167 КПК України).

Відповідно до частини 7 статті 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Порядок тимчасового вилучення майна врегульовано статтею 168 КПК України.

Так, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 169 КПК України визначено вичерпний перелік підстав припинення тимчасового вилучення майна.

Так, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Як пояснили в судовому засіданні слідчий та прокурор, станом на даний час по кримінальному провадженні № 0002951 здійснюється досудове розслідування та вчиняються відповідні процесуальні дії, а спірний автомобіль в рамках даного кримінального провадження визнано речовим доказом та поміщено на арешт майданчик.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає правових підстав для повернення тимчасово вилученого автомобіля FIAT UNO білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки в спірних правовідносинах відсутні передбачені статтею 169 КПК України підстави для такого повернення.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що передбачена пунктом 1 частини 1 статті 169 КПК України така підстава, як постанова прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним, є дискреційним повноваженням прокурора, а не слідчого судді.

Передбачені пунктами 2-4 частини 1 статті 169 КПК підстави для повернення тимчасово вилученого майна відсутні.

Крім того, враховуючи той факт, що автомобіль FIAT UNO білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 в кримінальному провадженні № 0002951 було визнано речовим доказом, слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію врегульовано статтею 100 КПК України.

Так, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (частина 1 статті 100 КПК України).

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

В той же час, в кримінальному провадженні № 0002951 речовий доказ (автомобіль FIAT UNO білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ) містить сліди кримінального правопорушення, а тому положення частини 6 статті 100 КПК України не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність скарги ОСОБА_3 та не знаходить підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 100, 237, 167, 169, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність слідчого та прокурора та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 19 лютого 2016 року об 13 год. 05 хв.