Справа № 1-72/11 Провадження №11/0390/717/11 Головуючий у 1 інстанції:Черняк В.В.
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України Доповідач: Лозовський А. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2011 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Лозовського А. О.

суддів - Опейди В.О., Матвієнко Н.В.,

за участю прокурора Кухтей (Хилюк) Л.В.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Горохівського районного суду від 19 серпня 2011 року , яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, неодружений, ІНФОРМАЦІЯ_3, студент Берестечківського ПТУ, непрацюючий, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення полі; за ч. 2 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 28 серпня 2010 року.

Цивільний позов залишено без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в розмірі 112 (сто дванадцять) гривень 68 копійок.

Міру запобіжного заходу підсудному до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно даного вироку ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що 8 травня 2010 року о 1 годині в місті Горохові по вулиці Молодіжній, 45, через вікно проник в житловий будинок ОСОБА_3, звідки таємно викрав гроші в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень, які належать ОСОБА_4

29 липня 2010 року ОСОБА_1 в селі Холонів Горохівського району, на сільській вулиці, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, повторно відкрито викрав у ОСОБА_5 скутер марки «Рамайстер» моделі ХТ 5009 8 С, №LBXTCB 364BX030070, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 2 500 (дві тисячі пятсот) гривень.

У поданій апеляції засуджений ОСОБА_1 зазначає, що вирок суду є надто суворий, оскільки суд невірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст.186 КК України. Просить зазначений вирок змінити, помякшивши обране йому покарання, а саме, призначити покарання не повязане з позбавленням волі з встановленням іспитового строку.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 злочинів за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України, що не оспорюється в апеляції, а також за ч.2 ст.186 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не вірно кваліфіковані його дій по другому епізоду обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, є безпідставними і спростовується сукупністю доказів досліджених судом.

Із показань потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що 29 липня 2010 року в с.Холонів Горохівського району, в той час як він розмовляв по мобільному телефону і повернувся в сторону свого знайомого ОСОБА_1І, то останній підійшов до скутера і, сівши за кермо, почав рухатися. Побачивши це, він просив щоб ОСОБА_1 зупинився, однак підсудний, проїхавши повз нього, на його прохання не відреагував. Через деякий час ОСОБА_1 разом з дівчиною знову проїхав повз нього і незважаючи на його вимогу зупинитися, поїхав далі. Вжиті ним заходи для повернення скутера, а саме, дзвінки на мобільний телефон дівчини, з якою перебував ОСОБА_1, виявились безрезультатними, а тому він звернувся до міліції. Дозволу покататися скутером ОСОБА_1 він не давав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 29 липня 2010 року близько 20 години до неї приїхав її знайомий ОСОБА_1 та запропонував покататися на скутері, на що вона погодилася. Проїжджаючи в с.Холонів повз ОСОБА_7, останній кричав ОСОБА_1 щоб той зупинився, однак підсудний цього не зробив. Коли вони через деякий час повторно проїжджали біля ОСОБА_7, то ОСОБА_1 на його вимогу знову не зупинився. Їй він пояснив, що хоче покататися на скутері і сам розбереться з його власником. 30 липня 2010 року потерпілий телефонував їй на мобільний телефон і просив повернути скутер, однак зв'язок перервався, оскільки розрядився телефон. Після цього, ОСОБА_1, на її пропозицію зателефонувати ОСОБА_7 відмовився. Згодом 31 липня 2010 року ОСОБА_1 на автостанції в м.Нововолинську передав їй ключі від скутера і попросив повернути їх власнику, а також повідомити де знаходиться даний скутер.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_6 про обставини заволодіння скутером частково підтвердив в судовому засіданні і сам підсудний. Зокрема ОСОБА_1 пояснив, що дійсно він 29 липня 2010 року в с.Холонів Горохівського району взяв скутер ОСОБА_7 щоб покататися, зазначивши при цьому, що останній розмовляв по мобільному телефону і на його прохання дозволити поїздити на скутері промовчав, а тому він розцінив це як згоду.

Врахувавши те, що показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_6 обєктивно узгоджуються як між собою, так і з іншими наявними у справі доказами, зокрема протоколом очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, в ході якої потерпілий підтвердив що не давав йому згоди на керування скутером, суд обґрунтовано визнав їх достовірними і поклав в основу вироку та з наведенням у ньому переконливих мотивів на законних підставах відкинув показання засудженого в судовому засіданні, в яких він заперечує свою причетність до вчинення грабежу.

Згідно примітки до ст.185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії підсудного ОСОБА_1 по другому епізоду обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України як грабіж, вчинений повторно.

Безпідставними є доводи засудженого в апеляції про те, що покарання йому за вчинені злочини призначене занадто суворе.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини КК України та з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. При цьому воно має бути необхідне і достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, всі обставини справи та дані про особу засудженого.

Так, при обранні покарання судом враховано, що ОСОБА_1 вчинив тяжкі корисливі злочини, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання та негативно за місцем навчання.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного, суд вірно визнав вчинення ним злочину у стані алкогольного спяніння.

Враховано судом і те, що підсудний визнав свою вину у вчиненні крадіжки та відшкодував завдані збитки, а також помякшуючі покарання обставини щире каяття та вчинення злочину у неповнолітньому віці, а тому і призначено йому покарання за кожен із вчинених ним злочинів мінімальне.

У своїй апеляції ОСОБА_1 не навів, які саме обставини не були враховані судом, які могли б бути підставою для помякшення призначеного йому покарання, а тому його доводи в цій частині є безпідставними.

Оцінивши в сукупності усі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і правильно призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі та з дотриманням вимог ст.70 КК України визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.

Таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни за обставин, зазначених в апеляції, немає.

Підстав для призначення засудженому більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, а також для звільнення його відбудування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду від 19 серпня 2011 року без змін.

Головуючий

Судді