Справа № 152/45/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000401,
по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. СтаніславчикЖмеринського району Вінницької області, проживаючого там же по АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого вантажником в супермаркеті «Екомаркет», судимого вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.02.2013 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
інші учасники:
потерпіла ОСОБА_6 ,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , маючи судимість за умисний злочин, 1 вересня 2013 року, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , під час сварки з тещею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останній декілька ударів кулаками в ділянку тулуба та один удар ногою в область тазу, після чого схопив її обома руками за плечі та штовхнув до стіни господарчої будівлі, від чого остання втратила свідомість та впала. Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які в сукупності належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Окрім того, 14 листопада 2013 року, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень підійшов до своєї тещі ОСОБА_6 та наніс їй декілька ударів кулаком в голову та тулуб останньої, в наслідок чого ОСОБА_6 упала на землю. Після чого ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , яка лежала на землі, та неодноразово наносив удари кулаком в область голови та тулуба в кількості не менше восьми ударів, від чого остання втратила свідомість. Своїми діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в тім`яній ділянці на правій щоці, на чолі справа, в центрі чола; синці в ділянці правого ока, на нижній повіці лівого ока, на правій половині грудної клітки; закритий перелом 5-го ребра зліва без зміщення відламків, які утворились від дії твердого тупого предмета та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочинів, пояснивши, зокрема, що у вересні 2013 року у АДРЕСА_2 , він під час сварки зі своєю тещею - ОСОБА_6 наніс їй декілька ударів, чим саме та куди він не пам`ятає, проте визнає, що від цих ударів потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження. Також обвинувачений пояснив, що у листопаді 2013 року у АДРЕСА_2 , посварившись із тещею ОСОБА_6 , він також побив її, проте, як саме він не пам`ятає, однак визнає, що від його ударів, потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Про вчинене обвинувачений дуже шкодує.

Ураховуючи те, що обвинувачений, прокурор та потерпіла у судовому засіданні не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 1 вересня 2013 року умисно заподіяв потерпілій легке тілесне ушкодження, а 14 листопада 2013 року ОСОБА_3 заподіяв потерпілій умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а тому суд кваліфікує ці його дії за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України відповідно.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не знаходиться (т. ІІ а.п. 66), за місцем проживання характеризується негативно (т. І а.п. 36), раніше судимий за умисний злочин (т. ІІ а.с. 64), перебуває на обліку у лікаря психіатра, внаслідок епілепсії (т. І а.п. 30, 162-167).

Згідно зі ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним винуватості та його щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 ,суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочинів, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 наступні покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_3 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі строком на два роки.

Окрім того, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого, думки прокурора та потерпілої, яка просила суворо покарати обвинуваченого, суд не знаходить достатніх підстав при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати положення ст. 75 КК України щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого вже неможливе без ізоляції його від суспільства.

Суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, вчинений 1 вересня 2013 року, оскільки ОСОБА_3 з 5 вересня 2014 року по 3 березня 2015 року через ухилення від суду на підставі ухвали перебував у розшуку, а отже у цей період перебіг давності зупинився (т. І а.п. 83, 84, 114).

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Речових доказів та процесуальних витрат у провадження немає.

Підстав для зміни або скасування обвинуваченим запобіжного заходу немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.

Його ж визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_3 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній особисте зобов`язання.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1