Дата документу Справа № 331/5901/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 331/5901/14-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11сс/778/470/14 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 08 серпня 2014 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Запорізької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 серпня 2014 року, якою відмовлено в задоволені клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Туймази, Республіка Башкирія, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, призваного на військову службу 10 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , радіотелефоніста військової частини НОМЕР_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 409 КК України.

Учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

підозрюваний ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на необгрунтованість ухвали слідчого судді в частині залишення без задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, допущену судом неповноту судового розгляду та істотні порушення кримінального-процесуального закону, неналежне з`ясування істотних обставин справи, наполягаючи на наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст. 409 КК України, просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою в повному обсязі задовольнити клопотання слідчого і обрати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 409 КК України за наступних обставин.

25 липня 2014 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , перебуваючи на опорному пункті підрозділу військової частини НОМЕР_2 , який дислокується поблизу АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з військовослужбовцями військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 старшим сержантом ОСОБА_9 , солдатом ОСОБА_10 , солдатом ОСОБА_11 , солдатом ОСОБА_12 молодшим сержантом ОСОБА_13 , солдатом ОСОБА_14 , сержантом ОСОБА_15 , солдатом ОСОБА_16 , солдатом ОСОБА_17 , солдатом ОСОБА_18 , молодшим сержантом ОСОБА_19 , солдатом ОСОБА_20 , солдатом ОСОБА_21 , молодшим сержантом ОСОБА_22 , солдат ОСОБА_23 , молодшим сержантом ОСОБА_24 , солдатом ОСОБА_25 , солдатом ОСОБА_26 , сержантом ОСОБА_27 , солдатом ОСОБА_28 , здавши закріплені за ними зброю та бойові припаси командирам підрозділів, залишивши місце служби та перемістившись наданим незаконним формуванням автобусом до табору цього незаконного військового формування, а надалі були переміщені на територію РФ, де перебували до 28 липня 2014 року, тобто ОСОБА_6 відмовився від несення обов`язків військової служби в бойовій обстановці.

28 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 409 КК України за № 0000046.

01 серпня 2014 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Слідчий Херсонської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України, за погодженням з Запорізьким прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України ОСОБА_29 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 , в обґрунтування якого зазначив, що дії ОСОБА_6 містять ознаки тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 409 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати злочинну діяльність, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обираючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України строком на 2 місяці, слідчий суддя послався на те, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 409 КК України є обґрунтованою. Разом з тим, слідчий суддя прийняв до ваги обставини по кримінальному провадженню, наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, позитивної характеристики, відсутність судимостей, мобілізацію до лав ЗСУ та участь в бойових діях в зоні проведення АТО, відсутність в матеріалах справи будь-яких об`єктивних даних про наміри підозрюваного ухилитися від слідства і суду, не виконувати процесуальні зобов`язання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати злочинну діяльність, а також положення ст. 183 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували доводам апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Наявність обґрунтованої підозри щодо не оспорюється в апеляції. Як встановлено судом першої інстанції, надані суду докази доводять наявність обґрунтованої підозри, яка висунута ОСОБА_6 .

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі та клопотанні слідчого припущення щодо можливості підозрюваного перешкодити встановленню істини у справі, всупереч вимогам ч.5 ст. 132, п.1 ч.3 ст. 184 КПК України, об`єктивними даними не підтверджені. Зазначені у клопотанні всі передбачені ст. 177 КПК України ризики є лише констатацією, без належного доказового обґрунтування.

Спростування наведених у клопотанні ризиків, як таких, що не знайшли підтвердження у судовому засіданні, в достатній мірі мотивовано слідчим суддею, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя законно та обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у застосуванні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Висновки слідчого судді відповідають положенням Європейської конвенції з прав людини. У справі «Бойченко проти Молдови»(Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 р. щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд з прав людини, рішення якого згідно ст..8 КПК України, є частиною національного законодавства, констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

Крім цього слідчим та прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_6 не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Твердження ж прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для застосування щодо особи, найбільш суворого, відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначена обставина, в контексті положень ст.178 КПК України, повинна враховуватись у сукупності з іншими обставинами.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Крім того, при обранні запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, враховуються і обставини щодо особистості підозрюваного.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про відмову у застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді триманні під вартою та обираючи до останнього більш м`який запобіжний захід крім вказаних обставин, взяв до уваги ще й інші обставини, а саме: наявність у підозрюваного постійного місця проживання, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики, його участь у бойових діях в зоні проведення АТО.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного строком на 2 місяці обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Аргументи викладені в апеляційній скарзі прокурора, які на його думку є підставами для скасування ухвали слідчого судді і обрання до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження ані в матеріалах провадження, ані під час судового розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які згідно ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення, при апеляційному розгляді не встановлено. Отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405,407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2014 року, якою відмовлено в задоволені клопотання прокурора Херсонської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням строком на 2 місяці обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4