Перечинський районний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2010 року м.Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І.І.,

при секретарі Данилевич Н.І.,

з участю обвинувача прокурора Чурей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перечин кримінальну справу про обвинувачення :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в :

09 липня 2010 року біля 17.00 год. ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись в урочищі «Луг», а саме не території ДП ЛОК «Дубриничі», яке розташоване по вул. Центральній у с.Дубриничі Перечинського району, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та особливою зухвалістю, затіяв сварку з ОСОБА_2, в ході якої ображав останнього нецензурними словами, після чого наніс йому один удар рукою по правому боці тулуба та один удар долонею руки по обличчю, внаслідок чого завдав ОСОБА_2 фізичного болю. Після чого, продовжуючи свої хуліганські дії, при значному скупченні людей почав нецензурно виражатися та ображати таких.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 09 липня 2010 року біля 15.00 год. він, будучи в стані алкогольного спяніння, разом зі своїм знайомим ОСОБА_3 йшли у напрямку лісу по гриби. Коли вони проходили біля ДП ЛОК «Дубриничі», то діти, які там відпочивали, почали їх ображати та кидати до них камінням, один з яких потрапив йому в голову. Побачивши це, діти злякалися і почали тікати на територію ДП ЛОК «Дубриничі», після чого він також пішов за ними. Підійшовши до потерпілого, він почав зясовувати з ним відносини, і будучи сильно розлюченим, вдарив його один раз долонею руки по обличчю, а потім штовхнув на землю. Побачивши цей конфлікт, директор вказаного закладу зробив йому зауваження, на що він почав нецензурно виражатися в його адресу та оточуючих. Тоді директор попросив його покинути територію ДП ЛОК «Дубриничі», після чого він разом із своїм товаришем ОСОБА_3 пішли додому. Під час розгляду справи підсудний заявив суду клопотання про закриття щодо нього кримінальної справи в порядку ст. 45 КК України, тобто у звязку з дійовим каяттям.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, претензій морального та матеріального характеру до підсудного не має.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не має, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню в порядку ч.3 ст.299 КПК України обмежується визнавальними показами підсудного, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням обсягу доказів, які досліджувалися у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Вирішуючи питання про заявлене підсудним ОСОБА_1 клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд, заслухавши думку прокурора, яка не заперечила проти задоволення такого, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ст. 296 ч. 1 КК України, який згідно ст. 12 цього Кодексу відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Також встановлено, що підсудний у вчиненому щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підсудного ОСОБА_1 на підставі ст. 45 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності у звязку з дійовим каяттям, закривши щодо нього провадження по справі.

Речових доказів та судових витрат по справі не має.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_1 у виді підписки про невиїзд слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 7-1,7-2, 282 КПК України, ст.ст. 45 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 296 ч. 1 КК України на підставі ст. 45 цього Кодексу звільнити у звязку з дійовим каяттям, а справу щодо нього провадженням закрити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

На постанову суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи діб з дня її винесення.

Головуючий Ганько І.І.