Дата документу Справа № 336/4443/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1442/15
Єдиний унікальний №336/4443/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.115 ч.2 п.6 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000935, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що в підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено відвід судді ОСОБА_10 з тих підстав, що раніше, а саме 10.03.2015 р. до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. За результатами повторного автоматизованого розподілу кримінального провадження 17.03.2015 р. було визначено головуючого у справі суддю ОСОБА_1 та суддів, які входять до складу колегії суддів, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В цей же день суддями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було заявлено самовідводи, які ухвалою суду від 17.03.2015 р. були задоволені і кримінальне провадження було передано на розгляд іншому складу суду. Таким чином, ухвала від 15.06.2015 р. про повернення обвинувального акту прокурору постановлена незаконним складом суду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, ухвала суду про повернення обвинувального акту прокурору прийнята не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, без наведення належних та достатніх мотивів та підстав для її ухвалення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Як зазначено в ухвалі, до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

За результатами підготовчого судового засідання суд повернув обвинувальний акт прокурору, мотивуючи це тим, що:

- обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, не відповідають формулюванню обвинувачення, де зазначено, що ОСОБА_9 вчинила напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в процесі якого з корисливих мотивів вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, що передбачено ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

З формулювання обвинувачення в зазначеній редакції можна припустити, що в процесі вчинення розбійного нападу обвинувачена скоїла навмисне вбивство, тобто заздалегідь не мала умислу на умисне позбавлення життя людини.

Між тим виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, містить твердження про те, що ОСОБА_9 , ще готуючись до вчинення розбійного нападу, вирішила вбити потерпілу під час цього нападу.

Оскільки в силу ст. 91 КПК України мотив вчинення кримінального правопорушення є предметом доказування, то наведені суперечності у викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення є такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства;

- кваліфікуючи дії обвинуваченої за ч. 4 ст. 187 КК України, слідчий посилається на таку кваліфікуючу ознаку як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень в процесі розбою, хоча не посилається на те, які саме ушкодження, заподіяні в процесі розбійного нападу, є тяжкими: одиночне сліпе колото-різане поранення шиї з пошкодженням судин і гортані, яке перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті, або інші, в тому числі і ті, що заподіяні від семи ударів ножем в область передньої поверхні тіла потерпілої. Крім того, в обвинувальному акті належало б описати тілесні ушкодження, що утворилися від згаданих слідчим семи ударів ножем у передню поверхню тіла, а також зазначити ступінь їх тяжкості.

Відсутність посилання на тілесні ушкодження, які не могли не утворитися від зазначеної кількості ударів ножем, не зазначення їх кваліфікації крізь призму ступеню тяжкості, їх зв`язку з іншими тілесними ушкодженнями, а також зв`язку з наслідками вчиненого злочину, також свідчить про неконкретність обвинувачення, що є порушенням як вимог процесуального закону, так і права обвинуваченої на захист;

- виклад фактичних обставин справи містить посилання на умисел обвинуваченої на викрадення чужого майна, а також констатує заволодіння нею внаслідок злочинних дій грошовими коштами у сумі 6 472 грн. 45 коп., при цьому в обвинувальному акті не зазначено особу, якій заподіяно зазначену майнову шкоду. Із викладу фактичних обставин вчинення протиправних діянь можна вивести, що шкоду заподіяно ОСОБА_12 , між тим обвинувальний акт не містить інформації про визнання цієї особи потерпілим, як і взагалі не містить інформації про іншу особу, якій заподіяно майнову шкоду, а що стосується особи, якій за версією обвинувачення належали викрадені гроші, вона залучена до участі в кримінальному провадженні як свідок.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку про те, що обвинувальний акт містить не конкретний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення не узгоджуються з названим викладом, а описова та резолютивна частини акту не відповідають одна одній.

Крім того, суду зазначив, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України, однак зазначена інформація є неналежною до матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_9 . Також до обвинувального акту не додано письмове роз`яснення прокурора обвинуваченій про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, що її подав; захисника та обвинувачену, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор не роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_9 можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно неї судом присяжних та не долучив відповідне письмове роз`яснення до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Суд першої інстанції в ході підготовчого засідання встановив ці недоліки, що і послугувало однією із підстав повернення прокурору обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 384 КПК України, оскільки не роз`яснив обвинуваченій її право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого провадження.

Згідно з вимогами ч. 2 п. 5 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акту, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини містять суперечності, які впливають на формулювання обвинувачення і подальшу правову кваліфікацію кримінального правопорушення щодо розмежування між складами інкримінованих злочинів, умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, і яких саме, причинний зв`язок між конкретними тілесними ушкодженнями та їх наслідками, тощо.

Отже, обвинувальний акт містить неконкретний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення не узгоджуються з встановленими прокурором фактичними обставинами, а описова та резолютивна частини акту не відповідають одна одній, а тому не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Довід апеляційної скарги про те, що ухвала від 15.06.2015 р. про повернення обвинувального акту прокурору постановлена незаконним складом суду необґрунтована з огляду на вимоги ст.ст. 75, 76 КПК України, а тому є безпідставним.

Виходячи з обставин встановлених районним судом, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду по доводам зазначеним у апеляційній скарзі прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4