Провадження № 11-кп/792/12/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 670/597/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0000203 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2015 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Віньковецького районного суду від 05 серпня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майдан - Карачіївецький Віньковецького району, громадянина України, українця, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в особі науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Хмельницькій області 294,62 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням товарознавчої експертизи.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку у законну силу залишено попередній особисте зобов`язання з процесуальними обов`язками, оговореними в ухвалі суду від 10 липня 2015 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_10 04 червня 2015 року близько 05.00 год., з метою сховатись від дощу, шляхом вільного доступу проник в приміщення сараю ОСОБА_11 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи протягом години в середині приміщення сараю, він побачив велосипед. Діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, викрав велосипед «Madison Atlant», заподіявши потерпілому ОСОБА_11 шкоду на суму 1400 грн., тим самим скоївши злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Виключаючи з обвинувачення ОСОБА_10 кваліфікуючу ознаку ч.3 ст.185 КК України, як проникнення в приміщення з метою вчинення крадіжки, та перекваліфіковуючи дії обвинуваченого на ч.2 ст.185 КК України, місцевий суд виходив із того, що умисел у ОСОБА_10 на викрадення велосипеда у потерпілого виник саме в момент перебування у приміщенні сараю.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробування з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що висновки районного суду про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.3 ст.185 на ч.2 ст.185 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, адже згідно з довідкою Хмельницького обласного центру з гідрометеорології від 11.08.2015 року, опадів у с. Майдан-Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області на час вчинення крадіжки (04.06.2015 року) не було.

Крім того, апелянт звертає увагу і на те, що обвинувачений під час судового розгляду не зміг пояснити чому він 04.06.2015 року перебував на території с. Майдан-Олександрівський і чому він, маючи намір повернути велосипед власнику, цього не зробив.

У доповненні до поданої апеляційної скарги прокурор звертає увагу і на ту обставину, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначивши ОСОБА_10 покарання у виді штрафу у твердій грошовій сумі, а не в розмірі певної кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті оскаржуваного судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав зазначених у ній, думку обвинуваченого та його захисника про законність і обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому можливість виступу в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів вважає за необхідне вирок місцевого суду змінити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора частково в силу наступних причин.

Висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які судом всебічно і повно досліджені, правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною обвинувачення не спростовані.

Зібрані досудовим слідством докази, які всебічно досліджені місцевим судом та перевірені апеляційною інстанцією в сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_10 саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , не встановлено.

Доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону у зв`язку з необґрунтованою перекваліфікацією дій обвинуваченого з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України, були предметом ретельного дослідження місцевого суду із відповідним обґрунтуванням їх відхилення, правильність якого у колегії суддів не викликає жодних сумнівів.

Так, у розумінні ч.3 ст.185 КК України під проникненням у житло, інше приміщення, сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом, який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Юридичний критерій терміну «проникнення» полягає у тому, що особа з усвідомленням і спонуканням нелегально вторгається у чуже житло чи інше приміщення з метою збагатитися шляхом викрадення неналежного їй майна.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, потрібно з`ясувати, з якою метою особа там опинилась та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).

Разом з тим, матеріали кримінального провадження, в тому числі докази надані стороною обвинувачення, підтверджують лише факт таємного викрадення майна і не доводять умислу ОСОБА_10 проникнути в приміщення сараю, належного потерпілому ОСОБА_11 , завідомо з метою скоєння крадіжки.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що умисел на викрадення велосипеда у нього виник саме в приміщенні сараю, до якого він потрапив з метою сховатися від дощу, стороною обвинувачення не спростовані.

Довідка від 11.08.2015 року №01-49/231, видана метеорологічною станцією Нова Ушиця про відсутність опадів в населеному пункті Майдан- Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області на день вчинення кримінального правопорушення (04 червня 2015 року), на переконання колегії суддів, не може братися до уваги, оскільки являється недопустимим доказом у кримінальному провадженні, з огляду на те, що вказаний документ не був досліджений в місцевому суді, так як стороною обвинувачення не подавався, поважних причин несвоєчасного подання доказу стороною обвинувачення не наведено, що позбавляє апеляційний суд можливості, у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, прийняти та дослідити даний доказ.

Більше того, сама довідка, як вбачається із її змісту, видана виключно для прокуратури Віньковецького району, а відстань від населеного пункту Нова Ушиця до с. Майдан-Олександрівський становить 17,5 км, що викликає сумніви в об`єктивності її змісту про відсутність опадів, на що слушно звернула увагу сторона захисту.

Таким чином, правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України відповідає встановленим фактичним обставинам справи.

Аналізуючи доповнення до поданої апеляційної скарги прокурора, матеріали провадження та висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання у виді штрафу, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для зміни вироку в частині визначення його розміру.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п. 29 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.

Виходячи з обставин провадження, тяжкості вчиненого ОСОБА_10 правопорушення та даних про його особу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до винного покарання у виді штрафу.

Разом з тим, визначаючи розмір штрафу, суд не врахував, що відповідно до ч.2 ст.53 КК України покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку.

Відповідно до п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовуються сума в розмірі 17 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту, що відповідно до вимог ст.ст. 408,409,413 КПК України тягне за собою зміну судового рішення.

Враховуючи наведене, оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні шляхом визначення його розміру в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян у кількості, що наближена до визначеної судом першої інстанції суми штрафу.

У зв`язку з наведеним, керуючись ст.ст. 405-409, 413 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2015 року в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 88 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 496 (одну тисячу чотириста дев`яносто шість) гривень.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2