ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одесси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

потерпілої ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/3028/14-к: щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Арциз Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, який є інвалідом війни 2 групи, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

13 липня 2013 року, близько 21 години 30 хвилин, водій ОСОБА_9 допустив порушення вимог п. 2.3 б), п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі по тексту ПДР), п. 1.3 Додатку 2 ПДР, якими передбачено:

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 1.3 Додатка «Горизонтальна розмітка» - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Порушення виразилося в тому, що водій ОСОБА_9 , у зазначений день та час, керуючи особистим, технічно справним автомобілем «Mersedes» держ. № НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Мельницькій в м. Одесі з боку вул. Банківської в напрямку вул. В.Стуса, зі швидкістю біля 33 км/год, уважним не був, неналежно стежив за дорожньою обстановкою, під час виконання маневру розвороту ліворуч не переконався в безпеці зміни напрямку руху, у невстановленому для розвороту місці, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21103» держ. № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 який рухався на випередження в попутному напрямку зліва від автомобіля «Mersedes» держ. № НОМЕР_1 з фактичною швидкістю біля 60-70 км/год.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3908 від 18.12.2013, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21103» держ. № НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої вертлюжної впадини зі зміщенням уламків і заднім вивихом головки стегнової кістки, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку із скальпованою раною лобної області, множинних саден голови та кінцівок, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого суд визнає достовірними і такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що учасники судового засідання правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.
Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст. 286 ч. 1 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , яка визнана цивільнім позивачем, заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35226 гривень та про відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень.

Будь якого обгрунтування позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, позивач до суду не надала, докази заподіяння позивачу матеріальної шкоди також до суду надані не були.

В обгрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди позивач вказала, що як після ДТП так і в теперішній час, вона відчуває сильні болі, які створюють діскомфорт для нормального життя, вона довгий час була прикована до ліжка, в зв`язку з отриманою травмою порушений нормальний уклад її життя. В наслідок протиправних дій відповідача вона, з здорової повноцінної людини, стала інвалідом, яка не може навіть пересуватися без трості, вона не може влаштуватися на роботу, відновити свій звичайний образ життя, що також негативно впливає на її психосоматичний стан.

Обвинувачений ОСОБА_9 суму позовних вимог визнав частково.

Розглядаючи цивільний позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд виходить з наявності у матеріалах провадження доказів, які підтверджують факт спричинення такої шкоди.

З врахуванням того, що позивачем не надано до суду доказів, необхідних для задоволення її позову в частині стягнення майнової шкоди, суд відмовляє в задоволенні позовних вимоги в цієї частині позову.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

У відповідність до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.

У судовому засіданні підстави позову і вина відповідача у заподіянні моральної шкоди злочинними діями доведена вищенаведеними доказами в їх сукупності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 суму в розмірі 23 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Прокурором, в інтересах КУ «Одеська обласна клінична лікарня», до обвинуваченого ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої на суму 11 941 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_9 суму позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю.
При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем шкодою, суд керується положеннями п.1,2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.
Згідно із вимогами ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
В судовому засіданні підстави позову та вина обвинуваченого у спричиненні майнової шкоди КУ «Одеська обласна клінична лікарня» доведена вищенаведеними доказами у їх сукупності.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги прокурора в інтересах КУ «Одеська обласна клінична лікарня» по відшкодуванню завданої шкоди задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого на користь КУ «Одеська обласна клінична лікарня» грошову суму в розмірі 11 941 гривень.
Визначаючи питання стягнення з обвинуваченого судових витрат, суд керується положеннями ст. 124 КПК України, згідно яких, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
При призначенні ОСОБА_9 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст.ст. 50, 65 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд враховує, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, враховує дані, яки характеризують обвинуваченого, а також враховує, що обвинувачений є інвалідом війни 2 групи.
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_9 злочину, обставин його вчинення, наявність обставини, що пом`якшує покарання і відсутність обставин, обтяжуючих покарання, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання у вигляді арешту без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Разом с цім, при судовому розгляді кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_9 було заявлено клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році».
Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд виходить з наступного.
Згідно наданих до суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 є інвалідом війни 2 групи.

Відповідно до положень ст.1 п.«д» Закону України «Про амністію в 2014 році», ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України.
Як встановлено судом, злочин, який вчинив ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини, яки унеможливлюють застосування амністії, передбачені п.8 Закону України «Про амністію в 2014 році», п. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», відсутні.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 4 місяців арешту без позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст.1 п. «д» Закону України «Про амністію в 2014 році», ст.ст. 85, 86 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 суму в розмірі 23 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду, в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах КУ «Одеська обласна клінична лікарня» задовольнити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_13 на користь КУ «Одеська обласна клінична лікарня» грошову суму в розмірі 11 941 гривень.
Стягнути з з ОСОБА_13 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 4 210, 80 гривень.
На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.
Головуючий: ОСОБА_15