Справа № 743/1651/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/475/2015
Категорія - ст. 368 ч. 4 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22 березня 2013 року за № 0000084 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не одруженого, працюючого заступником начальника Управління Держземагенства у Броварському районі Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправданого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року ОСОБА_8 визнано невинуватим по всьому обсягу пред`явленого йому обвинувачення та виправдано за ч. 4 ст. 368 КК України.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.09.2013 року на майно ОСОБА_8 .

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи спеціальних хімічних речовин та речовин хімічних виробництв в сумі 978, 88 грн.; за проведення судової комп`ютерно технічної експертизи в сумі 1173,6 грн.; за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 1223,6 грн.; за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 391,2 грн., судової почеркознавчої експертизи в сумі 1476 грн.; судової експертизи відео-звукозапису в сумі 5920 грн. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , працюючи з 18.03.2013 на посаді заступника начальника відділу Держземагентства у Ріпкинському районі Чернігівської області, яка відноситься до 6 категорії посад державної служби, являючись державним службовцем 12 рангу, тобто згідно примітки 2 до ст. 368 КК України - службовою особою, яка займає відповідальне становище, та маючи, відповідно до Положення про відділ Держземагентства у Ріпкинському районі Чернігівської області, повноваження щодо погодження документації із землеустрою у межах, визначених законодавством, а також здійснення державної реєстрації земельних ділянок та обмежень у їх використанні, вимагав та одержав неправомірну вигоду за наступних обставин.

У квітні 2013 року ОСОБА_8 , знаходячись біля приміщення відділу Держземагентства у Ріпкинському районі Чернігівської області по вул. Святомиколаївська, 35 в смт. Ріпки, під час розмови з директором приватного підприємства Ріпки-Кадастр ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи повноваження, надані йому як службовій особі територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, та бажаючи використати цю обставину для отримання можливості протиправного збагачення, повідомив останньому свою вимогу про сплату неправомірної вигоди в певному розмірі за кожен наданий ним висновок про наявні обмеження у використанні земельних ділянок, висновок про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та обов`язкових супутніх до них документів, надання відомостей (витягів) з Державного земельного кадастру по замовленій громадянами у ПП Ріпки- Кадастр технічній документації із землеустрою. В разі ненадання неправомірної вигоди, погрожував відмовою в наданні відповідних висновків та затягуванням в розгляді технічної документації, що була виготовлена у ПП Ріпки-Кадастр та направлялась для перевірки і погодження до відділу Держземагентства у Ріпкинському районі Чернігівської області. На вимоги ОСОБА_8 щодо необхідності надання останньому неправомірної вигоди ОСОБА_9 дав свою згоду.

Виконуючи зазначені вимоги ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в подальшому у період квітня-липня 2013 року неодноразово передавав йому неправомірну вигоду за наступних обставин.

29.04.2013 у проміжок часу між 14 та 15 годинами ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету, який знаходиться по АДРЕСА_2 , попередньо узгодивши з ОСОБА_9 перелік опрацьованої відділом Держземагентства у Ріпкинському районі протягом квітня поточного року технічної землевпорядної документації, наданої ПП Ріпки-Кадастр, та розмір неправомірної вигоди за це, одержав від директора ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 1300 гривень за перевірку та погодження ним у квітні 2013 року технічної землевпорядної документації, передбаченої ст. 55 Закону України Про землеустрій, надання відомостей (витягів) з Державного земельного кадастру, передбачених ст. 9 Закону України Про Державний земельний кадастр, надання висновків про наявні обмеження у використанні земельних ділянок по замовленій громадянами у ПП Ріпки- Кадастр технічній документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки та встановлення меж земельних ділянок в натурі.

В подальшому, 30.05.2013, близько 14 години ОСОБА_8 , діючи повторно, перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету за вказаною вище адресою, попередньо узгодивши з ОСОБА_9 перелік опрацьованої відділом Держземагентства у Ріпкинському районі протягом травня поточного року технічної землевпорядної документації, наданої ПП Ріпки-Кадастр, та розмір неправомірної вигоди за це, одержав від директора ПП Ріпки -Кадастр ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 1450 гривень за перевірку та погодження ним у травні 2013 року технічної землевпорядної документації, передбаченої ст. 55 Закону України Про землеустрій, надання відомостей (витягів) з Державного земельного кадастру, передбачених ст. 9 Закону України Про Державний земельний кадастр, надання висновків про наявні обмеження у використанні земельних ділянок по замовленій громадянами у ПП Ріпки-Кадастр технічній документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки та встановлення меж земельних ділянок в натурі.

Після цього, 27.06.2013, приблизно о 15 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету за вказаною вище адресою, попередньо узгодивши з ОСОБА_9 перелік опрацьованої відділом Держземагентства у Ріпкинському районі протягом червня поточного року технічної землевпорядної документації, наданої ПП Ріпки-Кадастр, та розмір неправомірної вигоди за це, одержав від директора ПП Ріпки-Кадастр ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 6200 гривень за перевірку та погодження ним у червні 2013 року технічної землевпорядної документації, передбаченої ст. 55 Закону України Про землеустрій, надання відомостей (витягів) з Державного земельного кадастру, передбачених ст. 9 Закону України Про Державний земельний кадастр, надання висновків про наявні обмеження у використанні земельних ділянок по замовленій громадянами у ПП Ріпки- Кадастр технічній документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки та встановлення меж земельних ділянок в натурі, а також надання висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення фізичним та юридичним особам земельних ділянок, передбачених ст. 50 Закону України Про землеустрій та ст. 186-1 Земельного кодексу України на безоплатній основі.

Після цього, 03.07.2013, приблизно о 13 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету за вказаною вище адресою, одержав від директора ПП Ріпки-Кадастр ОСОБА_9 решту обумовленої раніше суми неправомірної вигоди в розмірі 2400 гривень за перевірку та погодження у червні 2013 року технічної землевпорядної документації, передбаченої ст. 55 Закону України Про землеустрій, надання відомостей (витягів) з Державного земельного кадастру, передбачених ст. 9 Закону України Про Державний земельний кадастр, надання висновків про наявні обмеження у використанні земельних ділянок по замовленій громадянами у ПП Ріпки-Кадастр технічній документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки та встановлення меж земельних ділянок в натурі, а також надання висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення фізичним та юридичним особам земельних ділянок, передбачених ст. 50 Закону України Про землеустрій та ст. 186-1 Земельного кодексу України на безоплатній основі.

Окрім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, використовуючи повноваження, надані йому як службовій особі, вимагав та одержав при пособництві ОСОБА_9 неправомірну вигоду від ОСОБА_10 за надання останньому висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за наступних обставин.

У червні 2013 року, достовірно знаючи про намір ОСОБА_10 отримати у приватну власність земельну ділянку, розташовану неподалік р. Дніпро, а саме в с. Суслівка Ріпкинського району Чернігівської області, та бажаючи використати цей факт для отримання можливості протиправного збагачення, ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів вимагав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 3000 доларів США за надання йому висновку про погодження проекту землеустрою та супутніх до нього документів, передбачених ст. 50 Закону України Про землеустрій, щодо відведення земельних ділянок у власність, який відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України є безоплатним та надається протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту, передаючи ОСОБА_10 свою вимогу щодо надання неправомірної вигоди через ОСОБА_9 , який є директором приватного підприємства Ріпки-Кадастр, що виготовляло технічну землевпорядну документацію стосовно відведення земельних ділянок на замовлення ОСОБА_10 .

Свою вимогу про сплату неправомірної вигоди ОСОБА_10 , ОСОБА_8 під час особистої розмови біля приміщення відділу Держземагентства у Ріпкинському районі довів до ОСОБА_9 , який погодився сприяти йому в отриманні неправомірної вигоди. В разі ненадання неправомірної вигоди ОСОБА_8 погрожував відмовою в наданні відповідного висновку та затягуванням в розгляді технічної документації на земельні ділянки, які ОСОБА_10 мав намір одержати у власність. Зазначені вимоги, погрози та розмір неправомірної вигоди ОСОБА_9 під час особистого спілкування передавав ОСОБА_10 , на що останній погодився.

27.06.2013 до відділу Держземагентства у Ріпкинському районі Чернігівської області було надано для погодження виготовлений ПП Ріпки- Кадастр на замовлення ОСОБА_10 проект землеустрою та супутні до нього документи, передбачені ст. 50 Закону України Про землеустрій, щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_10 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га по АДРЕСА_3 , та для ведення особистого селянського господарства площею 1.25 га в с. Суслівка Ріпкинського району Чернігівської області.

Реалізовуючи попередню домовленість із ОСОБА_8 , 03.07.2013 близько 13 годин 35 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_10 Subaru Legacy, тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись навпроти приміщення відділу Держземагентства у Ріпкинському районі по вул. Святомиколаївська, 35 в смт Ріпки Чернігівської області, одержав від ОСОБА_10 заздалегідь обумовлену неправомірну вигоду в розмірі 3 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 03.07.2013 складає 23 919 гривень., за надання йому висновку про погодження ОСОБА_8 проекту землеустрою та супутніх до нього документів, передбачених ст. 50 Закону України Про землеустрій, щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_10 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га по АДРЕСА_3 , та для ведення особистого селянського господарства площею 1.2500 га в с. Суслівка Ріпкинського району Чернігівської області, які мав передати ОСОБА_8 , однак був викритий співробітниками міліції.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто тих, хто надавав неправомірну вигоду, дій з використанням наданого йому службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, вчиненому повторно, тобто за ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції відповідно до Закону України № 221 -VII від 18.04.2013).

На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні начальник відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.04.2015 стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 368 КК України скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 221-VII від 18.04.2013) та призначити основне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки та з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 12 рангу 6 категорії державного службовця.

Вважає, що вирок місцевого суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого. Вказує, що будучи допитаним в суді, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали детальні показання щодо обставин вимагання та одержання ОСОБА_8 неправомірної вигоди. На неодноразові однакові питання сторони захисту, які свідчили про намагання схилити свідків до надання вигідних їй показів, як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 надавали однакові за змістом відповіді. Судом не конкретизовано, в чому саме полягає заплутаність та нелогічність показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та чому не взято до уваги показання ОСОБА_10 про його невпевненість у часі, коли відбувались вищевикладені події. Разом з тим, у порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України щодо вмотивованості вироку, суд обмежився загальними формулюваннями про незрозумілість для суду окремих пояснень свідків та про їх нелогічність. Допитані у судовому засідання свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 підтвердили факт тривалого виготовлення для них 1111 «Ріпки-Кадастр» технічної документації на земельні ділянки. Також суд безпідставно не взяв до уваги відомості, які містяться у протоколах прийняття заяв ОСОБА_9 про вчинені ОСОБА_8 кримінальні правопорушення від 03.07.2013 та від 23.07.2013, пославшись на те, що суд дослідив його показання безпосередньо, а також на сумнів у добровільності цих заяв. Також судом вказано, що жодна сума, зазначена стороною обвинувачення яка передана ОСОБА_9 . ОСОБА_8 в якості неправомірної вигоди, не вилучалася, предмет неправомірної вигоди відсутній. Разом з тим, у ході проведеного 03.07.2013 обшуку службового кабінету ОСОБА_8 вилучено, серед іншого, грошові кошти у сумі 2400 гривень, про передачу яких ОСОБА_8 у подальшому повідомив в своїй заяві та показаннях ОСОБА_9 , а факт передачі цієї, як і інших, суми коштів зафіксовано у матеріалах негласних слідчих (розшукових) дій. Зазначає, що у справі наявні два категоричні висновки експертів про належність зазначених рукописних записів ОСОБА_8 , узгоджені з ними покази ОСОБА_9 про те, що саме у такий спосіб ОСОБА_8 фіксував та надавав йому відомості про належні йому до сплати суми неправомірної вигоди, а також висновок експерта про неможливість надання відповіді на питання походження рукописних записів, який по суті не спростовує достовірності двох попередніх висновків. Крім того, у викладених в вироку суду висновках маються істотні суперечності. Так, надаючи оцінку окремим доказам та обставинам, суд послався на фактичні дані, отримані за результатами проведення вказаних негласних слідчих (розшукових) дій. Разом з тим, визнав результати їх проведення недопустимими доказами. А відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Заслухавши доповідача; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, позицію захисника, який вважав вирок суду обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом відсутності події кримінального правопорушення чи відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку в апеляційному порядку може бути неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" № 5 від 29.06.90 року (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 (v0003700-93) від 04.06.93 № 12 (v0012700-97) від 03.12.97 № 6 (v0006700-08) від 30.05.2008) - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається. Якщо підсудний обвинувачувався у вчиненні кількох злочинів, які кваліфіковано різними статтями (пунктами, частинами) кримінального закону, або у вчиненні кількох злочинів, кваліфікованих однією нормою кримінального закону, а підстави виправдання різні, в мотивувальній частині виправдувального вироку необхідно обґрунтувати і викласти висновок про виправдання по кожному епізоду обвинувачення із зазначенням підстави виправдання, передбаченої законом, і мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Однак суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався.

Допитаний в засіданні апеляційного суду в якості обвинуваченого ОСОБА_8 вину у вчиненні правопорушення не визнав та показав, що в повному обсязі згоден з вироком суду першої інстанції, жодного кримінального правопорушення він не скоював. При перегляді в засіданні апеляційного суду файлів з відеозаписом зазначив, що на даних записах то не він, жодних грошових коштів від Сусла він не отримував та не вимагав. Щодо коштів, які були вилучені працівниками міліції в його робочому кабінету пояснив, що 2400,00грн., він вказану суму грошових коштів він на передодні зняв зі своєї банківської картки і ці кошти не є предметом хабара, щодо 1500,00 доларів США то вказані кошти він взяв у своїх батьків, а 700,00 грн. це кошти, які були у нього у вжитку. Про походження даних грошових коштів він відразу зазначав працівникам міліції та в суді першої інстанції, але чому не перевірили достовірність його пояснень з цього приводу, він не знає.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, (зокрема, подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення) на слідчого та прокурора.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так й ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Під час розгляду цієї справи суд не у повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

За таких обставин, виходячи зі змісту положень статі 412 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при розгляді кримінального провадження, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що безумовно тягне за собою скасування рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки допущені порушення не можуть бути усунуті в суді апеляційної інстанції.

Вирок суду не відповідає вимогам ст.373,374 КПК України щодо змісту вироку.

Так, у мотивувальній частині вироку зазначено, що відповідно до ст.373 КК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, а також у разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В подальшому мотивувальна частина вироку суду не містить даних з яких саме підстав виправдано ОСОБА_8 : не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа або, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Усунути даний недолік апеляційний суд позбавлений можливості у відповідності до вимог ст. 404 КПК України і про це учасники судового розгляду не просять суд.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно безпосередньо дослідити докази обвинувачення та докази захисту, зокрема перевірити твердження обвинуваченого ОСОБА_31 про походження грошових коштів, які були у нього вилучені під час проведення обшуку службового кабінету, в разі необхідності провести відповідні експертизи з приводу відеозйомки, яка мала місце 03 липня 2014 року в службовому кабінеті ОСОБА_8 , а саме факту передачі предметів схожих на грошові кошти( чи саме грошових коштів) ОСОБА_9 обвинуваченому ОСОБА_8 , створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376,404,407,409,415,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3