Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1 ,

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора : ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника : ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляціями захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харків, громадянин України, українець, з професійно-технічною освітою, фізична особа-підприємець, одружений, невійськовозобов`язаний, який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 грн.

Вироком частково задоволено цивільний позов та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_9 7 000 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.

ОСОБА_5 визнано винним у тому, що в період часу з 3 серпня 2010 року по 12 жовтня 2010 року він умисно вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України невиконання судового рішення. Так, ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №2-1180 від 02.10.2009 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 зобов`язано не проводити ніяких будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_2 до вирішення справи в суді. ОСОБА_5 , будучи ознайомлений із ухвалою суду, 02 жовтня 2010 року, діючи умисно, з 30 липня 2010 року розпочав будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_3 та будівництво стін гаража на тій же земельній ділянці. Зокрема, станом на 06 серпня 2010 року він збудував фундамент під добудову. Станом на 03 вересня 2010 року він провів кладку огорожувальних конструкцій розміром 7,5 м на 6,1 м та збудував дві стіни гаража із блоків розміром 6,1 м на 3,5 м. В подальшому продовжив не виконувати рішення суду та провів будівництво добудови та гаража загальними зовнішніми розмірами 11,05 м на 7,25 м ,збудувавши добудову у два поверхи та дах добудови, облаштував заливку підлоги, стелі, змурувавши внутрішні приміщення та виконав інші будівельні роботи по облаштуванню добудови. Також здійснив будівництво господарського приміщення (сараю).

На вирок суду подані апеляції, з яких вбачається , що :

- засуджений ОСОБА_5 просить вирок скасувати, а його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, виправдати. Цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_7 до нього про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду. Міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, скасувати. Мотивує свої вимоги тим, що постановляючи обвинувальний вирок ,суд першої інстанції не взяв до уваги, що ухвала Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 жовтня 2009 року про забезпечення позову по справі у виді зобов`язання ОСОБА_5 не проводити ніяких будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_2 до вирішення спору по суті була нікчемною (недійсною) що стверджується ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2010 року. А тому, на думку апелянта, у його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

- захисник ОСОБА_6 просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12.06.2015 року скасувати, а ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України виправдати. Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що його підзахисний особисто не проводив ніяких будівельних робіт, а будівництвом займались його дружина ОСОБА_10 та його сини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . При цьому захисник зазначив, що відповідальність, передбачена санкцією ч.1 ст.382 КК України, настає лише у випадку невиконання правосудного судового рішення. Так, скасовуючи рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12.10.2010 року за позовом ОСОБА_9 у справі №2-163/10, та закриваючи провадження по справі, Апеляційний суд Рівненської області дійшов до висновку, що суд першої інстанції був зобов`язаний розглядати даний спір у порядку адміністративного судочинства. Тому, на думку апелянта, відкриття провадження у справі на підставі норм ЦПК України, постановлення ухвали про забезпечення позову 02.10.2009 року, а також винесення рішення 12.10.2010 року, є неправосудним;

- прокурор, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, ОСОБА_8 , ставить питання про скасування даного вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, та постановлення нового вироку, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Обґрунтовує свої вимоги тим, що пр. призначенні покарання суд не врахував поведінку підсудного після вчинення злочину, який не усвідомив протиправності своїх дій, не розкаявся у вчиненому, свою вину не визнав, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та характеризує як суспільно-небезпечну особу;

Заслухавши суддю-доповідача, міркування засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів поданих ними апеляцій та безпідставність апеляції прокурора, думку прокурора про обґрунтованість апеляційних доводів прокурора ОСОБА_8 та безпідставність апеляційних вимог засудженого та його захисника, пояснення потерпілої про законність та обґрунтованість вироку суду,

дослідивши та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного злочину, при обставинах, викладених у вироку, підтверджується зібраними в ході досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, та вірно судом кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, Дубенським міськрайонним судом Рівненської області 02.10.2009 року було постановлено ухвалу у справі №2-1180, згідно якої було заборонено ОСОБА_5 проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці по АДРЕСА_2 до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_9 про визнання недійсним державного акту на землю ОСОБА_5 .

Так, відповідно до ч.2 ст.294 ЦПК України (в редакції станом на 2009 рік) заяву про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції може бути подано протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

При цьому, ст.223 ЦПК України (в редакції станом на 2009 рік) визначає, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 в апеляційному порядку вказану ухвалу не оскаржував, тому вона набрала законної сили 07 жовтня 2009 року.

Таким чином, на час здійснення прибудови квартири АДРЕСА_4 , ухвала суду від 02.10.2009 року про заборону проведення будівельних робіт на вказаній земельній ділянці була чинною, та ОСОБА_5 достеменно знав про її існування. Оскільки 2 жовтня 2009 року він був присутній в судовому засіданні, в якому суд прийняв рішення про зобов`язання ОСОБА_5 не проводити ніяких будівельних робіт. Цю ухвалу суду він отримав на руки, ознайомився з нею і її не оскаржував.

Із протоколу відтворення обстановки і обставин події вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 розповів та показав, які саме він виконав будівельні роботи, зафіксовано стан будівництва, проведено заміри. ( т.1, а.с. 95-96).

При цьому приписами головного державного інспектора відділу контролю будівництва об`єктів ДАБК в Рівненської області та комісією ДАБК Рівненської області ОСОБА_5 неодноразово попереджено про незаконне будівництво, про що складено відповідні акти, з якими він ознайомлений та притягнуто його до адміністративної відповідальності ( т.1, а.с. 333, 36-39, 48 ) та попереджувався виконавчою службою Дубенського міськрайонного управління юстиції і притягувався до адмінвідповідальності за невиконання ухвали суду щодо заборони будівництва ( т.1, а.с. 160, 163, 170).

А пояснення свідка ОСОБА_10 про те, що це вона здійснювала добудову, а не підсудний ОСОБА_5 не заслуговує на увагу, оскільки це на думку колегії суддів є її способом захисту свого чоловіка з метою уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Покликання засудженого та захисника на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28.12.2010 року, як на підставу нечинності ухвали суду від 02.10.2009 року, колегія суддів вважає непереконливим, оскільки даною ухвалою не було скасовано ухвалу місцевого суду про забезпечення позову.

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ст.50 цього Кодексу визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами

Так, обираючи засудженому вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що злочин вчинений ОСОБА_5 відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, його матеріальний стан та наявність утриманця, дійшов вмотивованого висновку про призначення покарання у виді штрафу, ближче до найнижчої межі, передбаченого санкцією ч.1 ст.382 КК України.

Тому підстав для призначення ОСОБА_5 суворішого покарання колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на те, що під час апеляційного розгляду не була встановлено обставин для виправдання ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому підстав для залишення цивільного позову ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про стягнення із засудженого матеріальної та моральної шкоди, не вбачається.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.377 КПК України 1960 року, п.11 Перехідних положень КПК України ( 2012 року ), колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 червня 2015 року відносно ОСОБА_5 ( ч.1 ст. 382 КК України ) - залишити без змін, а апеляції захисника-адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_8 без задоволення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

С у д д і :

____________ _________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3