АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1990/15 Справа № 189/1493/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

25 лютого 2015 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч.3 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 грн. 50 коп., за проведення судово-трасологічної експертизи у розмірі 491 грн. 04 коп.

Вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим та таким, що ухвалений з суттєвими порушеннями норм процесуального та матеріального права, просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляції обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, відповідно до вимог ст.348 КПК України повинен був з`ясувати у обвинуваченого чи правильно він розуміє зміст всіх обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснити йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Крім того, обвинувачений звертає увагу на той факт, що ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні він не мав захисника. Вважає, що при розгляді справи у суді першої інстанції йому повинні були надати захисника за рахунок держави відповідно до положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу», оскільки апелянт сам захищати себе не зміг через те, що юридичної освіти не має та не розуміє змісту та порядку застосування норм кримінального права, крім того не дуже добре розуміє українською мовою юридичні терміни. Наголошує, що наявність зазначених ним порушень підтверджується в ході прослуховування запису фіксування судового процесу, який просить дослідити в судовому засіданні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 повторно вчинив нове умисне, корисливе кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, близько 17.00 години 09 травня 2015 року ОСОБА_10 з метою повторного викрадення чужого майна на велосипеді марки «Люкс» приїхав до нежитлового домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , із корисливих мотивів навмисно, повторно, таємно, із застосуванням фізичної сили, відірвавши дошку, якою була забита віконна рама, проник в середину будинку, де через відсутню стелю проник до горища, звідки викрав: дві упаковки пластикових римб «Вrуza» у кількості 8 шт. на загальну суму 516 грн. Викрадені пластикові римби ОСОБА_10 переніс на перший поверх будинку, а потім, відкривши з середини пластикове вікно, через нього виніс римби на подвір`я, де біля цього ж вікна склав, щоб в подальшому повернутися та розпорядитися викраденим на власний розсуд. Після цього ОСОБА_10 на велосипеді виїхав з домоволодіння ОСОБА_7 , однак не довів свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, до кінця, з причин, що не залежать від його волі, оскільки був помічений потерпілим та в подальшому затриманий співробітниками міліції.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку потерпілого, який відніс вирішення доводів апеляційної скарги на розсуд суду, позицію прокурора щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви для його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції під час судового провадження були порушені. Проводячи скорочений судовий розгляд, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_10 вину визнав повністю. При цьому суд не з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_10 зміст цих обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також не роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку, що підтверджується журналом судового засідання та даними носія технічної фіксації судового розгляду, з яких вбачається, що суд роз`яснив обвинуваченому те, що обмежиться допитом ОСОБА_10 та оголошенням його характеристики, ці докази він не зможе оскаржити в апеляційному порядку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. За вимогами ч.3 ч.1 ст. 409, ст. 412 КПК України підставою для скасування вироку суду є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, якими є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Апеляційним розглядом встановлено, що зазначені порушення вимог ст. 349 КПК України, які допустив суд першої інстанції, є істотними та відповідно до вимог ст.ст. 409, 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, в п.6 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян за забезпечення права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших державних органах.

В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст.ст. 20, 24 КПК України суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року відповідно до протоколів № 1, 2, 4, 7 та 11 Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто або використовувати юридичну допомогу захисника.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції порушив його право на захист. Перевіркою зазначених доводів встановлено, що суд лише впевнився у тому, що обвинувачений отримав пам`ятку про права та обов`язки, не з`ясував питання чи потрібен ОСОБА_10 захисник. Тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення права на захист.

Відповідно до вимог частини 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 КПК України. Приймаючи до уваги той факт, що згідно з діючим КПК України зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення, але не зазначені як підстави для призначення нового судового розгляду за положеннями ст. 415 КПК України, колегія суддів, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог п.п.1,2 ст. 7, ст. ст.8, 9, п. 13 ч.1 ст. 7 КПК України та ст. 20 КПК України, згідно з якими до них відноситься верховенство права та законність, забезпечення права на захист, вважає за необхідне скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, яким ОСОБА_10 було засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, скасувати. Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити ОСОБА_10 до 05 січня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4