Єдиний унікальний № 500/1077/15-к
Провадження № 1-кп/500/173/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
16 жовтня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
потерпілі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001071, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, не працюючого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

12.02.2008 р. Сімферопольським районним судом АР Крим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік;

24.02.2009 р. Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185 КК України, в силу ст. 71 КК України до 3 р. та 6 міс. позбавлення волі, звільненого 02.03.2012 р. за відбуттям строку покарання;

28.05.2013 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.186 КК України до 4 р. 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на два роки;

16.06.2014 р. Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
1. В кінці березня 2014 року, приблизно о 12:00 години, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з двору вказаного домоволодіння таємно викрав металеву плиту з двома швелерами вагою 135 кг. (вартістю по 1,80 грн. за 1 кг. металу) на загальну суму 243 грн., що належать ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому збитки на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

2. Крім того, 08 квітня 2014 року, приблизно о 22:30 годині, ОСОБА_6 , знаходячись на території ЗАТ «Ізмаїльський завод залізобетонних виробів», розташованого за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Нахімова, 320, шляхом вільного доступу, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна зі складу, розташованого на території вказаного заводу, у якому працював за наймом різноробочим, таємно викрав дві металеві каністри об`ємом по 20 літрів вартістю по 180 грн. за одну каністру, на суму 360 грн., у яких знаходилось дизельне паливо об`ємом 40 літрів (вартість одного літру дизельного палива складає 13,40 грн.) на суму 536 грн., що належать ОСОБА_8 , чим завдав потерпілій збитки на загальну суму 896 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

3. Також, 21 квітня 2014 року, в обідній час, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 , умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна проник до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав мобільний телефон «iPhone4» вартістю 1 000 грн. та золоті сережки вагою 3 грами вартістю 1 500 грн., що належать ОСОБА_9 , чим завдав останній матеріальні збитки на суму 2 500 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину по першому та другому епізодам обвинувачення, а саме крадіжки металевої плити з двома швелерами у потерпілого ОСОБА_7 , та крадіжки 2 металевих каністр з дизельним паливом об`ємом 40 літрів у потерпілої ОСОБА_8 , визнав повністю, щиро розкаявся у їх вчиненні та докладно розповів про обставини вчинення вказаних злочинів. Вину по третьому епізоду крадіжки мобільного телефону «iPhone4» та золотих сережок не визнав, заперечивши свою причетність до цього злочину.

По першому епізоду обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він проживав у потерпілого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , приблизно з середини січня до початку квітня 2014 року. ОСОБА_7 інколи придбавав у своїх знайомих металеві предмети по вартості металобрухту, оскільки вказані предмети могли знадобитися йому у господарстві. Іноді, коли ОСОБА_7 не було вдома, той дзвонив йому і просив прийняти та зважити металеві предмети, що йому принесуть, після чого він казав ОСОБА_7 вагу цих предметів і останній розраховувався з продавцями. Декілька разів він приймав метал без участі ОСОБА_7 та казав останньому і людям меншу вагу цих предметів, ніж було насправді. ОСОБА_7 вірив йому на слово і не перевіряв дійсну вагу металу. Потім він вирішив, що за рахунок заниження ваги накопичилися залишки, в рахунок яких він взяв плиту, хоча її вага дещо перевищувала розмір залишків. Це відбувалося в кінці березня 2014 року. Металеву плиту зі швелерами він здав на металобрухт разом з ОСОБА_10 на автомобілі останнього. Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що після того, як люди принесли метал, той належав ОСОБА_7 . Він не питав дозволу у ОСОБА_7 на те, щоб забрати метал. Більше він нічого не брав. За вказану плиту він отримав приблизно 200 грн., частину з яких він заплатив за бензин ОСОБА_10 , а решту залишив собі, потерпілому він гроші не повернув.

По другому епізоду викрадення двох металевих каністр з дизельним паливом, які належали потерпілій ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 спочатку вину визнавав частково, зазначаючи, що паливо він взяв з дозволу, а потім вину визнав повністю та пояснив, що він з початку березня до кінця квітня 2014 року працював за усною домовленістю на заводі по вул. Нахімова у потерпілої ОСОБА_8 на виробництві метало-пластикових труб. На роботу його приймав старший майстер по імені ОСОБА_11 . Потерпіла ОСОБА_8 тільки розраховувалася з ним та іншими працівниками, а усі питання з приводу роботи вони вирішували безпосередньо з ОСОБА_11 . 08 квітня 2014 року він повинен був заступати звечора, але він прийшов на роботу в обідній час, приблизно о 13:00 годині, оскільки була додаткова робота. В цей же день, приблизно о 21:00 годині, йому подзвонив його знайомий ОСОБА_12 і запитав, чи зможе він продати йому дизельне паливо, а розрахуватися він зможе після приїзду. Тоді він з дозволу ОСОБА_11 набрав дві каністри палива, які виносив через прохідну. На відстані приблизно 100 200 м. від прохідної, в місці, де починається паркан целюлозного заводу, його затримали охоронці служби «Придунав`є», які викликали міліцію.

По третьому епізоду викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що потерпіла ОСОБА_9 являється матір`ю його співмешканки ОСОБА_13 . Потерпіла ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а він зі співмешканкою ОСОБА_13 на той момент проживали по вул. Островського. Сам він до ОСОБА_9 не приходив, вони разом з ОСОБА_13 приходили до потерпілої в гості. В той день по АДРЕСА_4 , він не був, востаннє він був за тією адресою в березні, після чого більше там не бував.

Майже весь той день він перебував з працівниками СБНОН. Вранці того дня, приблизно о 10:00 годині, до них додому прийшла потерпіла ОСОБА_9 допомогти зробити прибирання в будинку, і він перебував вдома разом з нею та своєю співмешканкою, після чого, приблизно о 13:00 годині, за ним приїхали працівники БНОН, з якими він пробув приблизно 1,5 години, після чого ті привезли його додому, де він перебував приблизно 40 хвилин, після чого працівники ОСОБА_14 знову приїхали за ним та забрали його, цього разу він перебував з ними приблизно до 18:00 чи 19:00 години, після чого вони залишили його на вул. Пушкіна біля ринку і він пішов додому. Вдень потерпіла ОСОБА_9 перебувала у них вдома, але коли він повернувся після 18:00 години, її вже не було.

Наступного дня, коли він був на роботі, ОСОБА_13 дзвонила йому і запитувала, чи барв він ключі, також від співмешканки ОСОБА_13 йому стало відомо, що у ОСОБА_9 зникли мобільний телефон і злоті сережки, він заспокоював ОСОБА_13 , казав, що вони знайдуть викрадені речі.

І. Крім повного визнання своєї вини у вчиненні крадіжки металевої плити зі швелерами потерпілого ОСОБА_7 , що мало місце в кінці березня 2014 року, приблизно о 12:00 годині, вина обвинуваченого ОСОБА_6 також в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 проживав в його будинку приблизно з кінця лютого початку березня 2014 року, протягом приблизно півтора місяця. ОСОБА_6 не був його найманим працівником. Декілька разів він просив його зважити металеві предмети, які придбавав у своїх знайомих для особистого використання за ціною металобрухту. Одного дня, приблизно в березні 2014 року, він прийшов до цього будинку, і побачив, що ОСОБА_6 немає, і він зрозумів, що ОСОБА_6 , нічого не сказавши, пішов і більше там не проживає. В той день він не помітив зникнення предметів. Він телефонував ОСОБА_6 , проте телефон останнього був вимкнений. Після цього він прийшов до цього будинку через 2 3 дні, і виявив зникнення металевої плити. Коли він прийшов ще через 2 3 дні, то виявив зникнення гідрантів великих кранів з трубами.

Через деякий час до нього приїхав слідчий і розпитував, чи зникали в нього металеві предмети, і він відповів, що дійсно пропадали, слідчий розпитував його про ці події, щось записував, після чого він також щось писав та підписував документи. У наданій йому для огляду заяві почерк схожий на його. Також потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 приглядав за його речами, проте дозволу розпоряджатися ними він не давав. Сам він не підозрював ОСОБА_6 в крадіжці, і стверджувати цього не може.

Всі предмети від людей він придбавав за ціною металобрухту. Це не були тонни металу, люди йому приносили приблизно по 80 100 кг., а інколи і зовсім трохи. Не могло бути, щоб людей обважили на 130 140 кг., і ОСОБА_6 не міг обважити людей на таку кількість металу, як він стверджує, оскільки той не приймав його в такій великій кількості.

Викрадене майно йому не повернуте, його вартість не відшкодована.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що приблизно рік тому весною 2014 року ОСОБА_6 приніс метал, чи продавав він гідрант вона не пам`ятає. Вказаний метал вона згодом продала. Вона не може точно сказати, чи був це саме ОСОБА_6 чи ні.

Із заяви на ім`я в. о. начальника Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області (далі Ізмаїльський МВ) від 09.04.2014 р. вбачається, що 09.04.2014 р. ОСОБА_7 повідомив про здійснення крадіжки належного йому майна.

Під час проведення огляду, згідно даним протоколу від 09.04.2014 р., а також фототаблиці, доданій до нього, був оглянутий будинок АДРЕСА_3 . Перед будинком розташовані металеві ваги.

Відповідно до даних довідки ПАТ «Втормет», станом на березень 2014 року вартістю 1 кг. чорного металу складає 1,80 грн.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_6 в частині, що він мав право забрати металеву плиту зі швелерами, оскільки обманув інших людей на приблизно таку кількість металу, тому що в усякому разі викрадений предмет йому не належав, а належав потерпілому ОСОБА_7 , і обвинувачений ОСОБА_6 не питав дозволу в останнього на те, щоб забрати його, про що в судовому засіданні пояснив сам ОСОБА_6 . Крім того, покази обвинуваченого в цій частині не співвідносяться з показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що ОСОБА_6 лише два рази приймав метал, і то другий раз у його присутності, і у маленьких розмірах, а тому у ОСОБА_6 не могли утворитися надлишки у такому великому розмірі.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині заволодіння ним металевою плитою зі швелерами, а також послідуючої її реалізації, показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_15 є послідовними, співвідносяться між собою та відповідають сукупності інших доказів, досліджених в судовому засіданні.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_6 майна потерпілого ОСОБА_7 та кваліфікує його дії по даному епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

ІІ. Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у крадіжці двох каністр з дизельним паливом, які належали потерпілій ОСОБА_8 , його вина також у повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є власником цеху з виробництва пластикової труби і вона прийняла обвинуваченого ОСОБА_6 на роботу. Коли це було вона точно не пам`ятає, на її думку, восени 2014 року, і в цей же період була вчинена крадіжка. Про працевлаштування ОСОБА_6 її попросив її знайомий. Майстер, що відповідав за роботу цеху ОСОБА_16 пояснив ОСОБА_6 суть роботи та контролював роботу цеху. Вона познайомилася з ОСОБА_6 , коли він, відпрацювавши декілька змін, прийшов за грошима. Одного дня ОСОБА_6 , заступивши в нічну зміну, без її відома та без її дозволу взяв дві каністри дизельного палива в кількості 40 літрів, які намагався винести для того, щоб продати, проте його впіймали охоронці целюлозного заводу. Вранці наступного дня їй подзвонили і повідомили, що ОСОБА_6 був пійманий з двома каністрами палива, після чого вона звернулася до міліції із заявою, а ще через декілька місяців їй повернули пальне. ОСОБА_6 знав, що саме вона є власницею цеху, та знав, що ОСОБА_16 власником не був. Оскільки викрадене майно їй повернуте в повному обсязі, претензій до обвинуваченого вона не має.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що приблизно весною 2014 року він працював в приватній охоронній фірмі. Він здійснював охорону території Ізмаїльського целюлозно-картонного комбінату. Вночі він здійснював обхід території і побачив чоловіка, що ніс дві каністри. Коли він підійшов до того, то запитав, що він там робить, та що знаходиться в каністрах, на що той відповів що в каністрах дизельне паливо. Згодом виявилося, що той взагалі там не працював, а проник на територію заводу і намагався винести паливо. Він повідомив про це старшого зміни, з яким вони відвели того на контрольно-пропускний пункт, де старший зміни викликав працівників міліції. Він затримував чоловіка, але не може стверджувати, що це був ОСОБА_6 , оскільки пройшло багато часу. Затриманий сказав, що взяв паливо, а подробиці, що саме казав, він на теперішній час не пам`ятає. Також він точно не пам`ятає, де саме затримали того чоловіка на території заводу чи поза неї.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що приблизно з 2012 по 2014 рік він працював в цеху з виробництва пластикових труб, роботодавець привів ОСОБА_6 , щоб той працював з ним. Він був старшим робітником, в його обов`язки входило виготовлення труб і організація роботи, в обов`язки ОСОБА_6 входило бути на зміні та виготовляти трубу, той пропрацював протягом приблизно півтора місяця. На виробництві були бочки з дизельним пальним, які належали власнику виробництва. Одного дня вранці він прийшов на роботу та повинен був змінити ОСОБА_6 , але того не було в цеху, а коли він запитав у охорони, йому пояснили, що вночі приїздили працівники міліції з ОСОБА_6 та сказали, що затримали того з двома каністрами дизельного пального. Також свідок ОСОБА_16 пояснив, що їхній роботодавець не давав дозволу розпоряджатися цим пальним ні йому, ні ОСОБА_6 . Також і він не давав ОСОБА_6 право використовувати пальне. ОСОБА_6 не дзвонив йому в квітні 2014 року, в вечірній час, і не питав дозволу взяти на час дизельне паливо для власних потреб, щоб потім повернути. Точну дату коли це відбулося він не пам`ятає.

Як вбачається з рапорту оперативного чергового Ізмаїльського МВ від 09.04.2014 р. 09.04.2014 р. о 00:10 год. до чергової частини Ізмаїльського МВ по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_17 про те, що на території очисних споруд ІЦКК він затримав чоловіка, який ніс в руках дві металеві ємності з дизельним паливом.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 09.04.2014 р. вбачається, що ОСОБА_8 просить вжити заходи до ОСОБА_6 , який з території складу, розташованого на заводі ЖБІ по вул. Нахімова в м. Ізмаїлі шляхом вільного доступу викрав її майно (дизельне паливо об`ємом 40 л.).

В ході проведення огляду місця події, згідно даним протоколу від 09.04.2014 р., на проходінй в целюлозний завод на АДРЕСА_5 , при вході з правого боку біля дверей були виявлені дві металеві каністри червоного кольору, в яких знаходилося горюче-змащувальна речовина (дизельне паливо). З поверхні ручок каністр були зняті змиви. В стороні знаходився молодий чоловік, від рук якого було чутно запах дизельного палива. З його рук відібрані змиви. Вказаний молодий чоловік представився як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно даним висновків експерта № 98/оц. від 14.04.2014 р. ринкова вартість металевої каністри об`ємом 20 літрів, що була у використанні станом на 14.04.2014 р. без врахування ПДВ складає 180 грн.

Відповідно до даних довідки ТОВ «Алвас» роздрібна вартість дизпалива станом на 08.04.2014 р. складає 13,40 грн.

Суд критично оцінює та не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним в судовому засіданні на початку судового розгляду про те, що він взяв каністри з пальним з дозволу свідка ОСОБА_18 , оскільки вони суперечать сукупності інших доказів, що були досліджені в судовому засіданні, зокрема, свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні пояснив, що дозволу брати пальне обвинуваченому ОСОБА_6 він не давав, і той в ніч вчинення злочину йому не дзвонив і дозволу взяти пальне не питав. Покази обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині також суперечать і показам потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_17 .

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_6 майна потерпілої ОСОБА_8 та кваліфікує його дії по даному епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

ІІІ. Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини по епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_9 , його вина повністю підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що її донька ОСОБА_19 на той момент проживала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_6 з її донькою переїздили на іншу квартиру, у зв`язку з чим вона в той день, приблизно о 10:00 годині, прийшла допомогти в прибиранні. Доки вона з донькою цілий день прибирали, ОСОБА_6 декілька разів то уходив, то повертався, за ним приїздили якісь люди на машині «Жигулі» червоного кольору та забирали його, однак чи були вони працівниками міліції, їй невідомо. Коли вона, приблизно о 17:00 годині, повернулася додому, то звернула увагу на те, що вхідні двері були зачинені на два оберти та на два замки не так, як вона зазвичай їх зачиняє, зазвичай вона зачиняє на один оберт і тільки верхній замок. Вона відразу перевірила свої речі і виявила зникнення мобільного телефону і золотих сережок. Телефон «iPhone» знаходився в її кімнаті в комоді, а сережки були в кімнаті її доньки в коробочці.

У її доньки ОСОБА_20 є ключі від її будинку, у зв`язку з чим, вона подзвонила доньці і запитала про ключі, на що та перевірила наявність ключів в пальто і виявила, що ключі відсутні. ОСОБА_6 на той час вдома ще не було. В той же вечір, після того, як ОСОБА_6 повернувся додому, її донька подзвонила і сказала, що ключі від її будинку вже на місці в пальто. В її будинку слідів зламу чи безладу не було, все, окрім зниклих речей, було на місці і вона зрозуміла, що цю крадіжку вчинив ОСОБА_6 , коли від`їздив вдень поки вони прибирали, і вона сказала про це доньці, проте остання не вірила в це. Також вона розмовляла по телефону з ОСОБА_6 та звинувачувала його в крадіжці, на що той казав, що вони розберуться, і що він поверне цей телефон. Потім, також по телефону вона казала ОСОБА_6 , що крім нього ніхто не міг вчинити цю крадіжку та пригрозила, що якщо він не зізнається, то звернеться до міліції, на що ОСОБА_6 відповів, що це він вчинив крадіжку, і пообіцяв все повернути. В той день, коли вони прибирали, в квартирі були тільки вона, її донька і ОСОБА_6 . Хлопці, які приїздили за ОСОБА_6 , далі приміщення кухні не заходили, а пальто її доньки знаходилося в шафі в дальній кімнаті. Доступ до ключів мали лише ОСОБА_6 і її донька, яка цілий день була з нею. Згодом, приблизно на другий чи на третій день, її донька і ОСОБА_6 зізналися, що крадіжку вчинив ОСОБА_6 , він казав, що поверне їй телефон.

Також потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що її донька з ОСОБА_6 були у неї вдома та ночували лише одного разу. На її думку, обвинувачений ОСОБА_6 знав, що у неї є цей телефон, оскільки її донька користувалася ним. Викрадені речі їй повернуті не були, збитки не відшкодовані. У неї немає бажання та намірів обмовляти ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що приблизно весною 2014 року до неї підійшов невідомий хлопець і запропонував придбати мобільний телефон, на якому було намальоване яблуко, і сережки, сказавши, що його дружина в лікарні і йому терміново необхідно продати ці речі. Оскільки вона не вміла користуватися цим телефоном, вона його продала, також вона продала сережки. Вказані речі вона продала на ринку невідомим їй особам. Обвинувачений ОСОБА_6 схожий на того хлопця, проте вона не може стверджувати напевне, оскільки пройшло багато часу.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що він являється працівником Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області. Обвинувачений ОСОБА_6 був залучений до участі у проведенні оперативних заходів. В який саме день ОСОБА_6 був з ними він не пам`ятає, але вони за участю останнього проводили оперативну закупку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_23 . Коли вони приїздили за ОСОБА_6 , зі слів останнього, вдома перебували дружина і її мати. В той день вони забирали ОСОБА_6 два рази: один до обіду, другий після обіду, і приблизно до 21:00 22:00 години він перебував з ними. Вперше вони взяли ОСОБА_6 біля школи № 3, приблизно о 10:00 годині, і, приблизно об 11:00 годині, відвезли його додому, після чого, приблизно о 15:00 годині, вони знов забрали ОСОБА_6 з дому, а після завершення всіх заходів ОСОБА_6 пішов з Ізмаїльського МВ сам. Коли вони перший раз привезли ОСОБА_6 додому, той зайшов в хвіртку, а куди пішов далі він не знає.

Відповідно до рапорту оперативного чергового Ізмаїльського МВ від 07.05.2014 р. 07 травня 2014 р. о 13:55 год. до чергової частини по телефону надійшло повідомлення від начальника відділення ДІМ «Южний» про те, що до нього звернулася ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та повідомила, що 20.04.2014 р. в період часу з 07:30 год. до 18:00 години ОСОБА_6 проник в її будинок і викрав телефон «Айфон» чорного кольору та золоті сережки.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 07.05.2014 р. вбачається, що ОСОБА_9 просить вжити заходи до ОСОБА_24 , який 20.04.2014 р. проник в її будинок і викрав належне їй майно.

Під час огляду місця події, згідно даним протоколу від 07.05.2014 р., був оглянутий будинок АДРЕСА_4 . Вхід в будинок здійснюється через двостулкові металеві двері, що зачиняються на два врізані внутрішні замка. На момент огляду двері в зачиненому стані, слідів пошкодження на замках немає. В спальні розташоване трюмо, в одній із шухлядки якого, зі слів ОСОБА_9 , знаходився смартфон в корпусі чорного кольору, з чохлом рожевого кольору. В дитячій кімнаті, на верхній полиці комп`ютерного столу знаходиться порцелянова статуетка і дерев`яна шкатулка з біжутерією, в якій, зі слів ОСОБА_9 , знаходились золоті сережки круглої форми. На момент огляду обстановка в кімнатах не порушена, двері слідів пошкодження не містили.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_25 вартість одного граму золота станом на 20.04.2014 р. складає 500 грн.

Згідно довідці ФОП ОСОБА_26 , вартість мобільного телефону марки «iPhon 4» станом на 20.04.2014 р. складає 1 000 грн.

Відповідно до листа Ізмаїльського міжрайонного прокурора від 15.10.2015 р. та копії вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.07.2014 р. ОСОБА_6 21.04.2014 р. приймав участь у проведенні контрольованої оперативної закупівлі наркотичних засобів та постановою від 21.04.2014 р. його дійсні анкетні дані були замінені на легендовані.

Суд критично оцінює показання потерпілої ОСОБА_9 , а також дані рапорту оперативного чергового від 07.05.2014 р. та заяви потерпілої ОСОБА_9 від 07.05.2014 р. про те, що злочин мав місце 20 квітня 2014 року, оскільки вказані відомості про дату вчинення злочину не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать сукупності інших досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, із досліджених в судовому доказів випливає, що злочин було вчинено саме в той день, коли потерпіла ОСОБА_9 допомагали прибирати своїй доньці за місцем проживання останньої з ОСОБА_6 , а також коли обвинувачений ОСОБА_6 приймав участь у оперативній закупці, а саме 21.04.2014 р. Оскільки потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що в той день ОСОБА_6 постійно то уходив з дому, то повертався, та за ним хтось приїздив на автомобілі, крім того, свідок сторони захисту ОСОБА_22 пояснив в судовому засіданні, що коли вони приїздили за ОСОБА_6 , зі слів останнього, вдома перебували дружина та її мати. Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 брав участь в оперативних заходах саме 21.04.2014 р., що випливає також з листа прокурора про те, що саме 21.04.2014 р. проводилася оперативна закупка за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , а також з копії вироку від 30.07.2014 р. відносно особи, у якої була проведена оперативна закупка.

Суд пов`язує розбіжності у зазначенні дати вчинення злочину з тим, що потерпіла ОСОБА_9 звернулася до міліції через певний проміжок часу, а саме 07 травня 2014 року, у зв`язку з чим помилково зазначила дату вчинення злочину не 21 а 20 квітня 2014 року.

Разом з тим, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження версія сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не мав можливості вчинити даний злочин, оскільки весь той день брав участь в слідчо-оперативних діях, і перебував поряд з працівниками міліції. Так, як пояснив в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_22 , ОСОБА_6 забирали з дому двічі, а саме перший раз приблизно о 10:00 годині, після чого приблизно об 11:00 годині завезли його додому, після чого знову забрали його приблизно о 15:00 годині і ОСОБА_6 перебував з ними вже до завершення всіх слідчих дій.

Таким чином, у ОСОБА_6 був вільний час в період приблизно з 11:00 до 15:00 години, коли ним і був вчинений злочин.

Крім того, як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , ОСОБА_6 вдома практично не перебував, а постійно то приходив, то виходив з будинку, що в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що ОСОБА_6 був вільним в період часу приблизно з 11:00 до 15:00 години, свідчить про непослідовність і нещирість показань обвинуваченого ОСОБА_6 , а також про те, що він мав достатньо час для вчинення крадіжки.

Більше того, як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , коли вона повернулася додому від її доньки, двері її будинку не були зламані, а були зачинені за допомогою ключів інакше, ніж вона завжди зачиняє, що також підтверджується даними проведеного огляду місця події згідно протоколу від 07.05.2014 р., відповідно до яких слідів злому чи пошкодження замків виявлено не було, і ОСОБА_6 мав доступ до ключів від її будинку, які перебували за місцем його ж проживання в речах доньки ОСОБА_9 . Крім того, та обставина, що обстановка в будинку потерпілої ОСОБА_9 внаслідок вчинення злочину порушена не була свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не тільки проник до будинку потерпілої із застосуванням ключів, а й достовірно знав, де розташовані викрадені ним мобільний телефон та золоті сережки. Більш того, обвинувачений ОСОБА_6 , знаючи про те, що потерпіла ОСОБА_9 перебувала з його співмешканкою за місцем його проживання, був впевнений, що він не буде застигнутий на місці вчинення злочину.

З урахуванням показань потерпілої ОСОБА_9 про те, що у її доньки зникали ключі від її будинку в той час, коли обвинуваченого ОСОБА_6 вдома не було, того, що після його повернення, вони з`явилися на місці, того, що проникнення в будинок потерпілої відбулося за допомогою ключів, без ознак зламу, а також з урахуванням показань свідка ОСОБА_21 про те, що телефон «iPhone» і золоті сережки вона купила у хлопця, схожого на обвинуваченого ОСОБА_6 , суд з впевненістю приходить до висновку, що цей злочин вчинив саме ОСОБА_6 .

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_6 майна потерпілої ОСОБА_9 та кваліфікує його дії по даному епізоду за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло.

З урахуванням принципу диспозитивності, що закріплений у ст. 26 КПК України, суд не може розглядати питання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 заходів впливу з боку працівників міліції, оскільки окремо це питання не вносилося на розгляд суду.

Крім того, враховуючи, що суду не подавалися як докази показання обвинуваченого ОСОБА_6 , дані ним під час досудового розслідування, а також те, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, то невирішеність питання про застосування заходів впливу відносно ОСОБА_6 працівниками міліції під час досудового розслідування з метою схиляння останнього до дачі викривальних показань не перешкоджає розгляду даного кримінального провадження по суті. Тому суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині.

Таким чином, аналіз сукупності усіх даних, що містяться в досліджених у суді доказах, дозволяє суду прийти до висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії за першим та другим епізодам за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за третім епізодом за ч. 3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Окрім вчинення вищенаведених злочинів, ОСОБА_6 стороною обвинувачення також обвинувачується у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

У відповідності до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що в кінці березня 2014 року, приблизно о 17:30 годині, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, він, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна з двору вказаного домоволодіння викрав 7 металевих гідрантів вагою 20 кг. кожний гідрант (вартістю по 1,80 грн. за один кг. металу) на суму 252 грн. та 2 металеві пластини вагою 20 кг. кожна пластина (вартістю по 1,80 грн. за 1 кг. металу) на суму 72 грн., а всього на суму 324 грн., що належать ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому збитки на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_15 , дослідивши матеріали кримінального провадження по цьому епізоду, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що цей злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 .

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину по вказаному епізоду крадіжки не визнав та пояснив, що він не викрадав предмети, зазначених в обвинувальному акті по цьому епізоду, він навіть не може сказати, чи знаходилися вказані предмети у дворі у ОСОБА_7 , оскільки не звертав на це увагу, також йому невідомо, куди вони поділися.

Стороною обвинувачення в обґрунтування вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаної крадіжки покладені такі докази, що були досліджені в судовому засіданні:

викладені показання потерпілого ОСОБА_7 ;

викладені показання свідка ОСОБА_15 ;

заява потерпілого ОСОБА_7 від 09.04.2014 р. про вчинення крадіжки;

протокол огляду місця події від 09.04.2014 р. будинку АДРЕСА_3 ;

довідка ПАТ «Втормет» про вартість 1 кг. чорного металу станом на березень 2014р. в розмірі 1,80 грн.

Суд, проаналізувавши усі надані стороною обвинувачення по цьому епізоду крадіжки докази в їх сукупності, приходить до того, що в обвинувальному акті правильно зроблений висновок про доведеність вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_7 переліченого в обвинувальному акті майна, і цей висновок підтверджений вищенаведеними дослідженими доказами. Однак вказані докази неможна визнати достатніми для того, щоб зробити безспірний та єдино правильний висновок про те, що вказана крадіжка переліченого в обвинувальному акті майна вчинена саме за участю обвинуваченого ОСОБА_6 .

Тому суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення в основу обвинувачення ОСОБА_6 по епізоду викрадення майна по цьому епізоду, що належить потерпілому ОСОБА_7 , покладені лише ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив крадіжку також у потерпілого ОСОБА_7 інших металевих предметів, а саме металевої плити з двома швелерами вагою 135 кг., на суму 243 грн., про що обвинувачений визнав свою вину та дав визнавальні покази. Усі інші досліджені судом докази ані прямо, ані опосередковано не свідчать про те, що вказана крадіжка вчинена за участю обвинуваченого ОСОБА_6 . Факт вчинення крадіжки обвинуваченим іншого майна потерпілого ОСОБА_7 ні в якому разі не може свідчити про його винуватість у вчиненні крадіжки майна за цим епізодом. Це лише безпідставні припущення, зроблені стороною обвинувачення.

А відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Інших же доказів, які б свідчили про винність ОСОБА_6 у вчиненні ним цієї крадіжки, стороною обвинувачення суду не було надано.

За таких обставин аналіз зібраних у кримінальному провадженні за цим епізодом крадіжки доказів дає підстави суду дійти висновку про те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, що крадіжку майна потерпілого ОСОБА_7 по цьому епізоду вчинено обвинуваченим ОСОБА_6 , у зв`язку з чим останній підлягає виправданню по цьому епізоду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин.

ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується негативно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_6 , по першому та другому епізодам суд відносить щире каяття.

Суд також враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який тяжко хворіє, а також те, що в його сім`ї виховується неповнолітня дитина.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого, того, що шкода, завдана потерпілій ОСОБА_8 фактично відшкодована в повному обсязі, позиції потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які пояснили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, а також того, що ОСОБА_6 має три непогашених судимості за вчинення умисних злочинів проти власності, в тому числі тяжких, та знов вчинив умисні злочини також проти власності, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання нових злочинів можливе лише з призначенням реального покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частин ст. 185 КК України, за якими його дії кваліфіковані.

Вказані обставини провадження а також те, що злочини вчинені при реальній сукупності дають підстави суду визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в силу ст.70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує те, що він вчинив злочини в період встановленого йому іспитового строку вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2013 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі та в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд приходить до висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009 р., відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Суд також враховує, що призначене ОСОБА_6 покарання по вказаному вироку у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі не відбуте ним частково: як вбачається з цього вироку ОСОБА_6 з 20.04.2012 р. по 22.11.2012 р. перебував під вартою, у зв`язку з чим невідбута частина покарання складає три роки десять місяців та двадцять вісім днів позбавлення волі, яка і має бути врахована судом при виконанні вимог ч. 4 ст.71 КК України.

Таким чином, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 із невідбутого ним покарання у виді трьох років десяти місяців та двадцяти восьми днів позбавлення волі, не відбутих за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, сім місяців позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд також враховує те, що злочини за цим вироком були вчинені ним до ухвалення вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2014 року, яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з випробуванням строком на два роки. Враховуючи, що за вказаним вироком від 16.06.2014р. до ОСОБА_6 було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а за цим вироком суд дійшов висновку про призначення йому покарання, що належить відбувати реально, суд позбавлений можливості застосувати принципи поглинення, часткового чи повного складення призначених покарань та визначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Такі висновки суду повністю співпадають з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені в абз. 2 п. 23 його постанови від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був затриманий 03.02.2015 р. та досі перебуває під вартою, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді від 03.02.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

З метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду та продовжити злочинну діяльність, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим строк покарання ОСОБА_6 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 03 лютого 2015 року, зарахувавши таким чином, в силу вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в строк його покарання строк попереднього ув`язнення.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України з набранням вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2014 р. арешт на перелічене в ній майно, та в силу п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК дві металеві каністри червоного кольору об`ємом 20 літрів кожна, наповнені соляркою слід повернути власнику, а саме потерпілій ОСОБА_8 ; два відрізки шлангу, один відрізок довжиною 18 см., діаметром 3,5 см., другий довжиною 12 см., діаметром 3,5 см., які опечатані в експертному пакеті за № 1761014, змив з каністри, який опечатаний в експертному пакеті № 1104312, змив з правої руки ОСОБА_6 , змив з лівої руки ОСОБА_6 , змив з каністри № 1, змив з каністри № 2 в силу п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК слід знищити, як майно, що немає ніякої цінності і не може бути використане.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, по епізоду таємного викрадення сімох металевих гідрантів вагою по 20 кг. кожний та двох металевих пластин вагою по 20 кг. кожна у потерпілого ОСОБА_7 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з не доведенням, що цей злочин вчинений обвинуваченим.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за:

ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік та шість місяців;

ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки та шість місяців.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю злочинів визначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

В силу ст. 71 КК України ОСОБА_6 з невідбутого ним покарання у виді трьох років десяти місяців та двадцяти восьми днів позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2013 року частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, сім місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_6 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та сім місяців.

Не застосовувати принципи поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за цим вироком та за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з випробуванням строком на два роки, та вказані два вироки виконувати самостійно.

Строк дії запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 03 лютого 2015 року, зарахувавши йому таким чином в силу ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строк його попереднього ув`язнення.

З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2014 р. арешт, та дві металеві каністри червоного кольору об`ємом 20 літрів кожна, наповнені соляркою повернути власнику, а саме потерпілій ОСОБА_8 ; два відрізки шлангу, один відрізок довжиною 18 см., діаметром 3,5 см., другий довжиною 12 см., діаметром 3,5 см., які опечатані в експертному пакеті за № 1761014, змив з каністри, який опечатаний в експертному пакеті № 1104312, змив з правої руки ОСОБА_6 , змив з лівої руки ОСОБА_6 , змив з каністри № 1, змив з каністри № 2 знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1