Справа № 368/1801/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/153/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 10.02.2016

ВИРОК
Іменем України

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 26 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лобачів Володарського району, Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, прож. АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30.04.2015 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.1 ст.289 КК України - 3 роки обмеження волі, згідно ст.75 КК України з випробуванням та іспитовим строком - 1 рік;
- засудженого за ч.1 ст. 186 КК України - 1 рік позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 30.04.2015 року і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання - 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, 06.09.2015 року близько 14.40 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на автобусній зупинці, розташованій по вул. Фрунзе в м. Кагарлик, Київської області поблизу постаменту «Танк», під час розмови з присутнім там же незнайомим ОСОБА_9 , помітивши в останнього в руках мобільний телефон «Qumo QUEST 452», з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, маючи умисел на відкрите викрадення такого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_9 стояв поблизу нього, відкрито заволодів, вихопивши у останнього з руки вказаний мобільний телефон вартістю 2000 грн., в якому знаходилася сім картка оператора мобільного зв`язку МТС з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю 10 грн., сім картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилися кошти в сумі 7 грн. 66 коп. та картою пам`яті «MicroSD», з об`ємом пам`яті 1Гб, вартістю 100 грн. Після чого, не реагуючи на вимогу ОСОБА_9 , повернути його, відкрито викрав вказаний мобільний телефон. З місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 2 127 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати, оскільки судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України 2 роки позбавлення волі. Відповідно до ст. ст.71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначити шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та призначити остаточне покарання - 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вказує, що згідно із положенням ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
Пунктом 26 Постанови ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується не відбута частина покарання за попереднім вироком та суди повинні точно встановлювати не відбуту частину основного й додаткового покарань і зазначити їх вид та розмір у новому вироку.
В перерахунку, відповідно до вимог ст.72 КК України, не відбута частина покарання за вироком від 30 квітня 2015 року у виді 3 років обмеження волі становить 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Відповідно п. б ч. 1 ст. 72 КК України при складані покарань за сукупністю вироків чи злочинів менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, а тому призначене остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, яке не є більшим від покарання, призначене за попереднім вироком.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному, у зв`язку з чим, за згодою учасників процесу, судове слідство проведено відповідно до ст. 349 КПК України.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), відповідає фактичним обставинам справи й обґрунтовані наведеними у вироку доказами в їх сукупності, є вірною, що не оскаржується апелянтом.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості скоєного, особу обвинуваченого, який вину свою визнав, розкаявся, характеризується за місцем проживання посередньо. Обставиною, що обтяжує покарання, суд вірно визнав те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вірно вказав - щире каяття.
Разом з тим, призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 186 КК України та остаточне покарання з врахуванням вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року, суд не виконав вимоги ст. ст. 71, 72 КК України, та призначив покарання, яке не відповідає вимогам закону. Доводи апелянта в цій частині обґрунтовані та вмотивовані, з якими колегія суддів погоджується.
При таких обставинах, вирок суду в частині призначеного покарання, згідно ст. 409 п.2 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.
Також, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_8 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -
з а с у д и л а:
вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначити шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та остаточно призначити покарання - 1 рік 7 місяців позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 26 листопада 2015р. по 10 лютого 2016р. включно.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді