Справа № 11-1379 Головуючий у І інстанції Гумбатов
Категорія 2 21.12.2011
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді Бех М.О.

суддів Орла А.І., Миколюка О.В.

з участю прокурора Скрипки І.М.

захисника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_3 та прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_4 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 03.10.2011 року, яким:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працює комерційним директором інституту «Кварк», проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 49, 80 КК України звільнено від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 320 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

22.06.2006 р. о 14 години в приміщенні Ірпінського міського виконавчого комітету Київської області за адресою м. Ірпінь Київської області, вул. Шевченка 2-а відбувалось засідання першої сесії Ірпінської міської ради пятого скликання, де разом з іншими були присутні член Ірпінської міської територіальної виборчої комісії ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_3, знаходячись в приміщенні Ірпінської МТВК, став виштовхувати з приміщення ОСОБА_5 Між ними виникла суперечка, яка переросла в штовханину, після чого ОСОБА_5 вийшов з приміщення Ірпінської МТВК. ОСОБА_3 вийшов за ОСОБА_5 на ганок приміщення виконкому Ірпінської міської ради, де суперечка між ними продовжувалася. Далі ОСОБА_5 побіг від ОСОБА_3 в напрямку приміщення Пенсійного фонду, що по вул.. Шевченка. Наздогнавши ОСОБА_5 ОСОБА_3 наніс йому біля приміщення Ірпінського міського виконавчого комітету два удари невстановленим слідством предметом схожим на ніж в праве плече та в область живота справа, заподіявши ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран передньої черевної стінки та зовнішньої поверхні правого плеча, після чого повернувся в приміщення Ірпінського виконавчого комітету.

На даний вирок суду подані апеляції засудженим ОСОБА_3 та прокурором який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, виправдати його, в задоволенні цивільного позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляцію зазначає, що слідчі дії (огляд місця події, одягу, відтворення обстановки і обставин події, впізнання) проводилися з порушенням норм КПК, стверджує, що потерпілому ударів він не наносив і свідків цьому немає, знаряддя злочину не було знайдене, а свідок ОСОБА_6 розповів слідчому, що бачив, як ОСОБА_5 сам себе порізав, крім того слідство не перевірило можливості отримання пошкоджень потерпілим під час падіння та пораненні об гострий предмет, що лежав на землі, чи знаходився в його руках або кишені.

В апеляції прокурор, який брав участь у справі просить вирок суду скасувати у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам та неправильним застосування кримінального закону, постановити новий вирок та засудити ОСОБА_3 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі. Обґрунтовуючи апеляцію зазначає, що дії ОСОБА_3 були спрямовані на умисне заподіяння смерті ОСОБА_5, на це вказує те, що він переслідував ОСОБА_5 та наніс йому два удари колючо-ріжучим предметом в область життєво-важливих органів. При цьому прокурор в апеляції зазначає, що ОСОБА_3 не є фахівцем в області анатомічної будови людини і тому він не міг бути впевненим, що своїми ударами не заподіє пошкодження життєво важливих органів. Тому на думку прокурора є підстави стверджувати, що ОСОБА_3 бажав настання смерті потерпілому шляхом ураження колючо-ріжучим предметом життєво важливих органів потерпілого. На думку прокурора, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_3, поскільки внаслідок нанесених ним двох ударів в область життєво важливих органів не було пошкоджено цих органів з незалежних від його волі обставин. Злякавшись цього ОСОБА_3 втік з місця події.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію державного обвинувача та просить задовольнити її з підстав викладених в апеляції, а апеляцію засудженого просить залишити без задоволення, засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_2, які заперечили проти апеляції прокурора і просили залишити її без задоволення, апеляцію засудженого підтримали, при цьому зазначили, що в разі її не задоволення, просять вирок залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції до задоволення не підлягають.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно та обєктивно встановлені фактичні обставини справи, їм дана належна юридична оцінка та призначено покарання в межах санкції статті, за якою ОСОБА_3 визнаний винним.

Доводи засудженого ОСОБА_3 про те, що він не вчиняв інкримінований йому злочин, колегія суддів знаходить безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи.

Зокрема, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повністю підтвердив факт заподіяння йому ножових поранень засудженим ОСОБА_3. Висновками судово-медичних експертиз та медико-криміналістичної експертизи підтверджується факт заподіяння ОСОБА_5 двох ножових поранень. Ці поранення могли бути заподіяні саме 22.06.2006 року, тобто в той період, в який інкримінується вчинення злочину засудженому ОСОБА_3. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтвердили про наявність 22.06.2006 року в приміщенні Ірпінської міської ради засудженого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5. При цьому всі зазначені свідки вказали на виниклий між засудженим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 конфлікт. Крім цього, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_17 вказали, що бачили конфлікт між засудженим та потерпілим на дворі неподалік Ірпінської міської ради, коли потерпілий став тікати від засудженого. Всі зазначені вище свідки вказали, що коли після конфлікту між засудженим та потерпілим, останній зайшов в приміщення Ірпінської міської ради, то потерпілий казав, що його підрізав засуджений ОСОБА_3, а свідки ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_9, крім цього, безпосередньо після конфлікті за межами Ірпінської міської ради між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, бачили у нього сліди крові на одязі. До зазначеного вище конфлікту між засудженим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_7, не бачив у потерпілого слідів крові на одязі.

Аналіз всіх зазначених вище доказів дав можливість суду першої інстанції обґрунтовано прийти до висновку про заподіяння двох ножових поранень потерпілому ОСОБА_5 саме засудженим ОСОБА_3 22.06.2006 року біля приміщення Ірпінської міської ради. З даним висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується та вважає його обґрунтованим.

Посилання в апеляції засудженого ОСОБА_3 на те, що на досудовому слідстві свідок ОСОБА_6 розповідав слідчому, що потерпілий сам себе порізав, обєктивно нічим не підтверджується.

Безпідставними також знаходить колегія суддів і доводи засудженого в тій частині, що не виявлений ніж, яким начебто були заподіяні тілесні ушкодження потерпілому та не перевірено чи міг він сам собі заподіяти вказані пошкодження внаслідок падіння. Відсутність ножа, яким були заподіяні тілесні ушкодження потерпілому не може безпосередньо свідчити про відсутність вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, поскільки його вина встановлена сукупністю досліджених в судовому засіданні та викладених у вироку доказів. Що стосується твердження засудженого про необхідність перевірки можливості отримання потерпілим пошкоджень внаслідок падіння, то дане твердження спростовано при допиті в судовому засіданні судово-медичного експерта, який пояснив механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, зазначивши при цьому, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли за обставин, вказаних потерпілим при відтворенні обстановки та обставин події, тобто внаслідок нанесення двох ударів ножем.

Колегія суддів знаходить безпідставними та не обґрунтованими посилання в апеляції прокурора, на те, що засуджений діяв з умислом, спрямованим на умисне заподіяння смерті потерпілому, поскільки наносячи удари потерпілому ножем в область розташування життєво-важливих органів, не будучи фахівцем в галузі анатомічної будови людини, не міг бути впевненим в тому, що внаслідок цього не заподіє пошкоджень життєво-важливим органам.

Ні досудовим слідством, ні в судовому засіданні не було здобуто доказів наявності прямого умислу у засудженого ОСОБА_3 на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_5. Те, що ОСОБА_3 не є фахівцем в області анатомічної будови людини і те, що він наніс два удари ножем, один з яких в праву руку, а інший в область живота, не може свідчити про наявність у нього прямого умислу на вбивство потерпілого. В даному випадку, засуджений ОСОБА_3 діяв з невизначеним умислом, тобто він бажав настання шкідливих наслідків для потерпілого, однак не мав чіткого уявлення про характер та тяжкість можливих наслідків. В такому випадку відповідальність за вчинене повинна наступати за фактично заподіяне. В даному випадку потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, тому суд прийшов до вірного висновку про необхідність перекваліфікації дій засудженого з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

У відповідності до ст. 15 КК України, замах на вбивство передбачає наявність прямого умислу у особи на позбавлення життя іншої особи. При цьому, смерть потерпілого не настає лише за обставин, що винна особа не доводить свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Твердження в апеляції прокурора про те, що ОСОБА_3 не довів свій злочинний намір на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі, поскільки злякався і втік, є безпідставним. Дане твердження, тобто коли особа вчиняє певні дії, а потім лякається того, що вчинила і тікає, свідчить про добровільну відмову від доведеності злочину до кінця. В такому випадку, згідно ч. 2 ст. 17 КК України особа несе відповідальність лише в тому випадку, коли фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Тобто, відповідальність настає за наслідками вчиненого.

Крім цього, колегія суддів знаходить за необхідне зазначити, що твердження в апеляції прокурора про те, що засуджений ОСОБА_3 після нанесення ударів ножем потерпілому ОСОБА_5, втік з місця вчинення злочину, суперечить матеріалам справи. ОСОБА_3 після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5, повернувся в приміщення Ірпінської міської ради.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції належним чином встановлені фактичні обставини справи, їм дана належна юридична оцінка. В звязку з цим, колегія суддів знаходить доводи апеляцій потерпілого та прокурора не обґрунтованими і не знаходить підстав для їх задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 03.10.2011 року щодо ОСОБА_3, без змін.

Г О Л О В У Ю Ч И Й :

С У Д Д І :