Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/152/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 вересня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Березники Пермської області Російської Федерації, є росіянином, громадянином України, не є одруженим, має на утриманні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здобув вищу освіту, є депутатом Миколаївської міської ради VI скликання, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Наказом голови адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 35 від 26 січня 2011 року ОСОБА_4 був призначений на посаду заступника голови адміністрації Центрального району; розпорядженням Миколаївського міського голови № 162рк від 12 вересня 2013 року йому був присвоєний 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування у межах четвертої категорії посад.

За такого відповідно до розпорядження голови адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 25-р від 27 січня 2014 року він мав, зокрема, з метою впорядкування об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва вживати заходи реагування на розміщення тимчасових споруд з порушенням встановленого законодавством порядку та прийнятих рішень міської ради.

ОСОБА_4 же, діючи всупереч наведеної мети з метою власного збагачення, 14 серпня 2014 року досягнув домовленості з представником ОСОБА_8 . ОСОБА_9 про те, що він не вживатиме заходів реагування на розміщення тою пересувних тимчасових споруд задля надання послуг з поповнення рахунків мобільних операторів всупереч встановленого порядку за винагороду, розмір якої був визначений у сумі 500 грн. за одну споруду.

Відповідно до досягнутої домовленості ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_9

-14 серпня 2014 року -1.000 грн. за невжиття заходів реагування на розміщення ОСОБА_8 двох пересувних тимчасових споруд задля надання послуг з поповнення рахунків мобільних операторів всупереч встановленого порядку;

-19 вересня 2014 року - 2.500 грн. за невжиття заходів реагування на розміщення ОСОБА_8 п`яти пересувних тимчасових споруд задля надання послуг з поповнення рахунків мобільних операторів всупереч встановленого порядку;

-16 жовтня 2014 року - 2.500 грн. за невжиття заходів реагування на розміщення ОСОБА_8 п`яти пересувних тимчасових споруд задля надання послуг з поповнення рахунків мобільних операторів всупереч встановленого порядку

Позиції сторін кримінального провадження.
Під час судового розгляду справи прокурор вважав вину обвинуваченого доведеною.

Спираючись про таке, він просив призначити обвинуваченому покарання з застосуванням статті 63 Кримінального Кодексу України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити обвинуваченого від відбування цього покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку в три роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 статті 76 Кримінального Кодексу України, а також позбавити його відповідного рангу та позбавити його права займати керівні посади в органах місцевого самоврядування та державної влади.

Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні злочину за вказаних обставин визнав повністю та підтвердив усі викладені вище обставини, заявив, що у содіяному кається.

Свої дії пояснив тим, що потребував грошей для організації громадських заходів, зокрема - поминальних заходів щодо осіб, які загинули під час проведення антитерористичної операції.

Спираючись про таке, обвинувачений не заперечував проти призначення йому покарання, запропонованого прокурором.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження вважав позицію прокурора такою, що ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Щодо сторін відносин.
1. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії наказу голови адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 35 від 26 січня 2011 року вбачається, що цим наказом ОСОБА_4 був призначений на посаду заступника голови адміністрації Центрального району.

З залученої до матеріалів справи копії розпорядження Миколаївського міського голови № 162рк від 12 вересня 2013 року вбачається, що цим розпорядженням ОСОБА_4 був присвоєний 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування у межах четвертої категорії посад.

З розпорядження голови адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 25-р від 27 січня 2014 року вбачається, що цим розпорядженням був затверджений розподіл обов`язків між заступниками голови адміністрації Центрального району, відповідно до затвердженого розподілу ОСОБА_4 мав, зокрема, вживати заходів реагування на розміщення тимчасових споруд з порушенням встановленого законодавством порядку та прийнятих рішень міської ради /пункт 19 обов`язків ОСОБА_4 /.

Порядок розміщення на території Миколаївської міської ради тимчасових пересувних споруд був врегульованим рішенням Миколаївської міської ради № 14/16 від 26 січня 2012 року, яке було прийнятим з метою, зокрема, впорядкування об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва.

2. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії свідоцтва серії НОМЕР_1 від 25 травня 2006 року вбачається, що ОСОБА_8 є фізичною особою-підприємцем.

З залученої до матеріалів справи копії довіреності серії ВТХ № 138630, посвідченої 4 червня 2014 року приватним нотаріусом миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 /реєстровий номер 743/ вбачається, вбачається, що з 4 червня 2014 року ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_9 з метою здійснення нею підприємницької діяльності укладати договір сервітуту будь-якої земельної ділянки та представляти її в усіх органах з метою вирішення питань щодо укладання такого договору.

Щодо змісту відносин між сторонами.
3. З показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які у цій частині повністю узгоджуються поміж собою та ніким не заперечуються, вбачається, що влітку 2014 року вони вирішили спільно займатись підприємницькою діяльністю щодо надання населенню послуг з поповнення особових рахунків операторів мобільного зв`язку. З метою здійснення цієї діяльності ОСОБА_8 , яка мала відповідно до закону право здійснювати підприємницьку діяльність, надала доручення ОСОБА_9 щодо вчинення юридичних та фактичних дій з метою її організації.

При цьому організація цієї діяльності потребувала використання на території міста Миколаєва тимчасових пересувних споруд.

4. Відповідно до пунктів 1.12 та 1.13 Порядку розміщення на території міста Миколаєва тимчасових пересувних споруд, затвердженого згаданим вище рішенням Миколаївської міської ради № 14/16 від 26 січня 2012 року розміщення тимчасових пересувних споруд на території міста Миколаєва дозволялось лише на підставі договору сервітуту, укладеного у встановленому цим рішенням порядку, а самовільне встановлення таких споруд не дозволялось.

З залучених до матеріалів кримінального провадження матеріалів дозвільних справ вбачається, що 17 червня 2014 року та 9 вересня 2014 року ОСОБА_9 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_8 , звертався до Миколаївської міської ради із заявами про укладання договорів сервітуту для розміщення п`яти тимчасових пересувних споруд, проте в укладанні таких договорів йому було відмовлено.

З матеріалів справи також вбачається, та сторони не заперечують того, що, не зважаючи на отримання такої відмови, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розміщували на території Центрального району міста Миколаєва у серпні 2014 року - дві тимчасові пересувні споруди, а у вересні та жовтні 2014 року - п`ять тимчасових пересувних споруд для здійснення підприємницької діяльності з надання населенню послуг щодо поповнення рахунків операторів мобільного зв`язку.

Отже, протягом вказаного періоду ОСОБА_8 розміщувала на території міста Миколаєва тимчасові пересувні споруди незаконно.

5. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений засвідчив, що таке стало можливим, оскільки він досяг угоди з ОСОБА_9 який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_8 , про те, що він не вживатиме заходів реагування на розміщення тою пересувних тимчасових споруд задля надання послуг з поповнення рахунків мобільних операторів всупереч встановленого порядку за винагороду, розмір якої був визначений у сумі 500 грн. за одну споруду.

Ці покази обвинувачений надав суду добровільно, у найбільш сприятливих для надання ним показів умовах, що були спеціально створені судом під час судових засідань, починаючи з 14 травня 2015 року відповідно, зокрема, до ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2015 року.

За такого підстави вважати ці покази недостовірними в суду відсутні.

Далі, будучи допитаним піч час судового розгляду кримінального провадження, як свідок, ОСОБА_9 в свою чергу підтвердив, що протягом 2014 року він, діючи від імені та в інтересах своєї родички ОСОБА_8 , займався організацією роботи з надання населенню послуг щодо поповнення рахунків операторів мобільного зв`язку. Займаючись такою організацією, він намагався оформити договори щодо розміщення тимчасових пересувних спору для надання таких послуг, але їх оформити не зміг.

За такого він домовився їз ОСОБА_4 , в обов`язки якого входив контроль за їх розміщенням, про те, що обвинувачений не вживатиме заходів реагування на незаконне розміщення таких споруд, за що він /свідок/ сплачуватиме обвинуваченому по 500 грн. за кожну споруду.

Свідок також зазначив, що свої обов`язки за цим договором ОСОБА_4 виконував, заходів реагування на факти неправомірного розміщення споруд не вживав.

Він же /свідок/ в свою чергу на виконання взятих на себе зобов`язань передав ОСОБА_4 вказані вище суми.

Факт наявності вказаної домовленості підтверджують й матеріали аудіо фіксації розмови, що відбулась між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 28 серпня 2015 року (DVD-диск № 21/2-194т), під час якої обвинувачений та свідок обговорюють можливість розміщення тимчасових пересувних споруд, обставини, які свідчать про можливість для ОСОБА_4 не вживати заходів реагування та їх розміщення, а також порядок дій свідка задля реалізації досягнутої раніше домовленості.

Наведені вище докази суд вважає допустимими та достовірними за такого.

Матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що сума угоди, що була укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , перевищує ту, відносно якої законом дозволяється укладання усного договору. За такого, оскільки письмовий договір щодо цих коштів сторонами не укладався, відповідно до статті 218 ЦК України його умови мають доводитись, зокрема, показами його учасників та засобами аудіо запису.

Щодо обставин виконання домовленості між сторонами.
6. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений підтвердив факт отримання особисто від ОСОБА_9

-14 серпня 2014 року -1.000 грн. за невжиття заходів реагування на розміщення ОСОБА_8 двох пересувних тимчасових споруд задля надання послуг з поповнення рахунків мобільних операторів всупереч встановленого порядку;

-19 вересня 2014 року - 2.500 грн. за невжиття заходів реагування на розміщення ОСОБА_8 п`яти пересувних тимчасових споруд;

-16 жовтня 2014 року - 2.500 грн. за невжиття заходів реагування на розміщення ОСОБА_8 п`яти пересувних тимчасових споруд.

Він також пояснив, що свої обов`язки за вказаним договором виконував належним чином, а саме - за необхідності виїжджав з метою усунення можливих перешкод у здійсненні ОСОБА_8 підприємницької діяльності, та, будучи освіченим про факт використання нею земельних ділянок для своїх споруд незаконно, ніяких заходів щодо припинення такого не вживав та, через наявну домовленість, не збирався вживати.

Ці покази обвинувачений надав суду добровільно, через що підстави вважати ці покази недостовірними в суду відсутні.

Далі, будучи допитаним піч час судового розгляду кримінального провадження, як свідок, ОСОБА_9 в свою чергу підтвердив, що на виконання взятих на себе зобов`язань передав ОСОБА_4 вказані вище суми.

Свідок також зазначив, що свої обов`язки за цим договором ОСОБА_4 виконував, заходів реагування на факти неправомірного розміщення споруд не вживав.

Окрім того:

-заява ОСОБА_9 від 18 вересня 2014 року, лист слідчого СЧ СВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 18 вересня 2014 року № 21/4-б.н., протокол огляду, ідентифікації (помітки) та вручення грошових коштів від 19 вересня 2014 року протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту від 13 жовтня 2014 року та протокол обшуку квартири АДРЕСА_2 у своїй сукупності підтверджують факт передачі ОСОБА_9 ОСОБА_4 19 вересня 2014 року 2.500 грн. саме на виконання умов домовленості між ними щодо невжиття заходів реагування на факт незаконного розміщення п`яти тимчасових пересувних споруд за гроші;

-заява ОСОБА_9 від 16 жовтня 2014 року, листа слідчого СЧ СВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 16 жовтня 2014 року № 21/4-б.н., протокол огляду, ідентифікації (помітки) та вручення грошових коштів від 19 вересня 2014 року, протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту від 17 жовтня 2014 року, протокол огляду місця події від 16 жовтня 2014 року, протокол особистого обшуку ОСОБА_4 від 16 жовтня 2014 року, висновок експерта № 2091 від 21 жовтня 2014 року та висновок експерта № 2284 від 13 листопада 2014 року у своїй сукупності підтверджують факт передачі ОСОБА_9 ОСОБА_4 16 жовтня 2014 року 2.500 грн. саме на виконання умов домовленості між ними щодо невжиття заходів реагування на факт незаконного розміщення п`яти тимчасових пересувних споруд за гроші;

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.
Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 3 статті 368 Кримінального Кодексу України - як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого.
Як обставини, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує вчинення ним злочину вперше, визнання ним своєї вини, а також - щире каяття у вчинення злочину.

Про останнє свідчить, зокрема, факт його звільнення з обійманої ним посади одразу після вчинення злочину.

Обставин, що передбачені статтею 67 КК України як такі, що обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину.
В цьому випадку суть злочину полягає в отриманні неправомірної винагороди службовою особою.

Об`єктом цього злочину є правильна, тобто - така, що відповідає вимогам законодавства та справедливості, діяльність органів місцевого самоврядування, а додатковим об`єктом - справедливий розподіл матеріальних благ у суспільстві.

Суспільна небезпека, а за такого - ступень тяжкості вчиненого злочину - в цьому випадку полягає у тому, що внаслідок корисливої бездіяльності обвинуваченого суб`єкт підприємницької діяльності отримав змогу безкоштовно використовувати майно Миколаївської міської громади, до того ж - отримав незаконні переваги порівняно з іншими особами, які здійснюють відповідну діяльність.

Разом із цим, в цьому випадку, як свідчать матеріали кримінального провадження, суб`єктом підприємницької діяльності використовувались лише пересувні лотки та пересувні пристрої для здійснення підприємницької діяльності, що не були та не могли бути закріпленими стаціонарно, через що їх встановлення порушувало встановлений порядок використання земельних ділянок не суттєво.

Суд також відзначає, що розмір отриманої обвинуваченим неправомірної вигоди є меншим за 5 мінімальних заробітних плат, отже - не є значним та вочевидь не відповідає розміру неправомірної вигоди, що асоціюється із зловживанням (в оригіналі Конвенції ООН проти корупції для передання змісту цього українського слова вжито слово - trading - дослівно "торгівля") відповідальним (тобто-впливовим) становищем службової особи.
Ці обставини у їх сукупності знижують суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії, що вчинюються посадовими особами, які займають відповідальне становище, майже до рівня суспільної небезпеки злочинів, що утворюють "низову корупцію" /у термінах Керівництва для законодавчих органів щодо здійснення Конвеції Організації Об`єднаних Націй проти корупції/.

Щодо особи винного.
Суд враховує, що ОСОБА_11 брав участь у бойових діях, за що неодноразово отримував урядові нагороди, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Суд також враховує, що усі позитивні морально-ділові якості надали ОСОБА_11 можливість зайняти відповідальне становище, а його участь у бойових діях не є пов`язаною із сутністю вчиненого ним злочину.

Суд також враховує також, що ОСОБА_4 майна у власності практично не має, заощаджень не має, предмети розкоші не використовує, має хвору мати та неповнолітнього сина. Таке, зокрема, свідчить про те, що своє службове становище для власного збагачення він систематично не використовує, та опосередковано підтверджує ту обставину, що цей злочин обвинувачений вчинив вперше.

Призначення основного покарання.
Частина 3 статті 368 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-наявність встановлених судом ознак, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 зокрема, те, що:

1.обвинувачений вчинив злочин вперше /про що свідчать відомості про його особу/

2.він покаявся в описаний вище спосіб

-наведені вище обставини щодо характеру та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину;

-відомості про особу винного, зокрема - про його майновий та сімейний стан.

у їх сукупності свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 3 статті 368 Кримінального Кодексу України - з числа тих, що відповідають злочинам, що утворюють "низову корупцію".

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 основне покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців.

Прокурор пропонував призначити ОСОБА_4 основне покарання в межах санкції частини 3 статті 368 Кримінального Кодексу України, але звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Але з такою пропозицією погодитись неможливо, оскільки таке призначення покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

Так, як зазначено у Керівництві для законодавчих органів щодо здійснення Конвеції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, "низова" корупція утворює додаткові витрати для громадян та суттєво знижує якість надання ним послуг. До того ж, небезпека такого виду корупції визнано національними державними органами, міжнародними організаціями та підтверджується дослідженнями сприйняття поширеності та досвіду корупції серед населення. Повсюдна корупція та відсутність дієвих засобів її приборкання стали однією з головних причин масових протестів громадян України у листопаді 2013 року лютому 2014 року, вона становить собою загрозу демократії, реалізації принципу верховенства права, додержанню прав і свобод людини, національній безпеці, економічному та соціальному розвитку. За такого звільнення обвинуваченого від покарання за вчинений ним злочин вочевидь суперечить суспільному інтересу, необхідності захисту прав та свобод громадян, системи місцевого самоврядування в цілому та породжуватиме безкарність подібних посягань на суспільний лад у країні.

В той же час призначення покарання у вигляді позбавлення волі, як доведено вище, в цьому випадку не є адекватним встановленому вище характеру вчиненого ним злочину, тобто - також суперечить засадам розумності та справедливості.

Призначення додаткового покарання.
Частина 3 статті 368 Кримінального Кодексу України передбачає додаткові покарання у вигляді конфіскації майна, спеціальної конфіскації та позбавлення права обіймати певні посади.

Разом із цим, наведені вище обставини свідчать про те, що суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_4 діяння є істотно зниженою, через що суд, враховуючи також його матеріальне становище, вважає за необхідне на підставі частини 2 статті 69 Кримінального Кодексу України не застосовувати відносно його додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до статей 96-1, 96-2 Кримінального Кодексу України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, одержаних внаслідок вчинення злочину. Підстав для незастосування цього виду додаткового покарання суд не вбачає.

При цьому:

-відповідно до частини 2 статті 96-2 Кримінального Кодексу України у разі, якщо конфіскація грошей на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

- відповідно до частини 5 статті 96-2 Кримінального Кодексу України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю).
В цьому випадку матеріали справи свідчать, що обвинувачений внаслідок вчинення злочину незаконно отримав загалом 6.000 грн.; грошові кошти на загальну суму 2.750 грн. з числа отриманих ним в його були вилучені та підлягають поверненню власнику. Решту - (6.000 - 2.750) - 3.250 грн. - слід конфіскувати в доход держави.

Суд також вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_12 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади.

Прокурор пропонує позбавити обвинуваченого права займати лише керівні посади в органах місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Але з урахуванням становища ОСОБА_4 в органах місцевого самоврядування суд вважає запропоновані прокурором обмеження недостатніми, та вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права обіймати будь-які посади в органах місцевого самоврядування та державної виконавчої влади строком на три роки.

При цьому з урахуванням степеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину суд вважає за можливе не приймати рішення про позбавлення його рангу посадової особи органу місцевого самоврядування.

Судові витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Вирішення питання про доля речових доказів.
Речові докази у справі:
-грошові кошти в сумі 2.500 грн., представлені:

?двома купюрами номіналом 500 грн. :

¦серії ГК № 4171367;

¦серії ВД № 0818938;

?трьома купюрами номіналом 200 грн.:

¦серії ЄИ № 3049118;

¦серії ЄШ № 18350994

¦серії МБ № 6393859;

?сьома купюрами номіналом 100 грн.:

¦серії КИ № 6612628;

¦серії ЗГ № 7073972;

¦серії МЛ № 88901954

¦серії ЕЮ № 2439580;

¦серії КД № 85875014

¦серії КМ № 59105324

¦серії КИ № 5978112

?чотирма купюрами номіналом 50 грн.:

¦серії ЗЕ № 1763066;

¦серії ПГ № 1412441;

¦серії КА № 0575163;

¦серії ПЗ № 7975663;

-грошові кошти в сумі 250 грн., представлені:

?двома купюрами номіналом 100 грн.:

¦серії ЗА № 5700607;

¦серії АД № 3543828

?купюрою номіналом 50 грн. серія ЗЕ № 9514640

відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути їх законному володільцю ОСОБА_13 . При цьому арешт з перелічених купюр, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2014 року, слід зняти.

Речові докази у справі - брюки темно-сірого кольору - слід повернути обвинуваченому ОСОБА_11 , а арешт з цього майна, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2014 року - слід зняти.

Речові докази у справі - 2 аркуші паперу з чорновими записами - на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 КПК України, як майно, що не має ніякої цінності, слід знищити.

Вирішення питання про запобіжний захід.
Під час досудового розслідування та на період судового розгляду справи відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді застави у сумі 55.000 грн.

До набрання вироком чинності підстав для зміни цього запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 348 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді арешту строком на 6 місяців із спеціальною конфіскацією грошових коштів у сумі 3.250 грн. та позбавленням права обіймати будь-які посади в органах місцевого самоврядування та державної влади строком на три роки, без конфіскації майна.
До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попереднім - заставу у сумі 55.000 грн.

Речові докази:

-грошові кошти в сумі 2.500 грн., представлені:

?двома купюрами номіналом 500 грн. :

¦серії ГК № 4171367;

¦серії ВД № 0818938;

?трьома купюрами номіналом 200 грн.:

¦серії ЄИ № 3049118;

¦серії ЄШ № 18350994

¦серії МБ № 6393859;

?сьома купюрами номіналом 100 грн.:

¦серії КИ № 6612628;

¦серії ЗГ № 7073972;

¦серії МЛ № 88901954

¦серії ЕЮ № 2439580;

¦серії КД № 85875014

¦серії КМ № 59105324

¦серії КИ № 5978112

?чотирма купюрами номіналом 50 грн.:

¦серії ЗЕ № 1763066;

¦серії ПГ № 1412441;

¦серії КА № 0575163;

¦серії ПЗ № 7975663;

-грошові кошти в сумі 250 грн., представлені:

?двома купюрами номіналом 100 грн.:

¦серії ЗА № 5700607;

¦серії АД № 3543828

?купюрою номіналом 50 грн. серія ЗЕ № 9514640

повернути ОСОБА_13 . Арешт з перелічених купюр, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2014 року зняти.

Речові докази у справі - брюки темно-сірого кольору - повернути обвинуваченому ОСОБА_11 ..

Арешт з цього майна, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 21 жовтня 2014 року - зняти.

Речові докази у справі - 2 аркуші паперу з чорновими записами - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Миколаївській області 1.375 грн. 92 коп. за проведення експертизи.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_14 =

01.09.2015