ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ознайомившись з касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 26 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_2, 1959 р.н., громадянина України, не судимого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

- за ч. 2 ст. 190 КК України до 1700 грн штрафу;

- за ч. 3 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі із звільненням від покарання на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь УПФУ в Суворовському районі міста Одеси 77 582,40 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_2 в червні 2003 року в місті Одесі з метою незаконного отримання безстрокової групи інвалідності для довічного отримання пенсії від невстановленої особи, справу щодо якої виділено в окреме провадження, отримав завідомо підроблений витяг з акту огляду МСЕК про безстрокове встановлення засудженому 2-ї групи інвалідності, яку останній подав до УПФУ в Суворовському районі міста Одеси, на підставі чого йому була встановлена та з червня 2003 року по червень 2004 року нараховувалась пенсія по інвалідності, загалом 77 582,40 грн.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на недоведеність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі засудженого відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

Твердження засудженого про недоведеність його вини у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такі висновки відповідають показанням засудженого ОСОБА_2 про отримання ним в червні 2003 року від особи на ім'я Люда витягу з акту огляду МСЕК про безстрокове встановлення йому 2-ї групи інвалідності, яку він подав до УПФУ в Суворовському районі міста Одеси та отримував пенсію, хоча за 2 тижні до отримання вказаної довідки він отримав аналогічну, в якій було зазначено термін проходження наступного медогляду - через рік; показанням представника потерпілого районного УПФУ ОСОБА_3 про те, що з червня 2003 року по червень 2004 року ОСОБА_2 нараховувалась пенсія по інвалідності згідно акту огляду МСЕК, виданому іншій особі; показанням свідка ОСОБА_4 щодо проходження ОСОБА_2 в червні 2003 року огляду МСЕК та видачу йому довідки 2-18 ОА № 074826 про встановлення 2-ї групи інвалідності та необхідністю проходження повторного огляду через рік, яку він повинен був подати до пенсійного фонду, натомість подана ним довідка 2-18 ОА № 074738 про безстрокове встановлення останньому 2-ї групи інвалідності не відповідає дійсності, так як видана раніше іншій особі; даним витягу з акту огляду МСЕК 2-18 ОА № 074738 на ім'я ОСОБА_2; даним обліку довідок МСЕК, книги реєстрації документів та книги протоколів засідань МСЕК за 2003 рік.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в скоєнні вказаних кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії.

Суд обґрунтовано, на підставі уточненого цивільного позову, постановив стягнути із засудженого 77 582,40 грн безпідставно нарахованих грошей з червня 2003 року по червень 2004 року, тобто коли останньому фактично перестали нараховуватись ці виплати, оскільки в обвинувальному акті була зазначена сума 69 642,18 грн за період з 12.06.2003 по 25.02.2014. Зазначений перерахунок ніяк не вплинув на обсяг пред'явленого засудженому обвинувачення.

Факт недійсності поданого до УПФУ засудженим витягу з акту огляду МСЕК був встановлений показанням свідка ОСОБА_4 та шляхом дослідження даних обліку довідок МСЕК, книги реєстрації документів та книги протоколів засідань МСЕК за 2003 рік, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту щодо призначення експертизи зазначеного акту та витребування особової справи особи, якій було видано дійсний акт, обґрунтовано відмовлено.

Додані засудженим копії заяв захисника ОСОБА_5 про видачу журналу та носія технічного запису судового засідання не підтверджують відмову суду у їх видачі, за умови сплати судового збору.

Інші порушення, які як зазначає засуджений мали місце під час судового розгляду кримінального провадження щодо нього безпідставні (щодо розгляду справи без участі прокурора) та нічим не підтверджені (порушення порядку оголошення вироку).

Покарання засудженому призначено з урахуванням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.

Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України, вмотивувавши свої висновки, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції, а доводи засудженого на спростування вищезазначених висновків не переконливі.

Описки в написанні у відповідних відмінках прізвища ОСОБА_2 в ухвалі суду підлягають виправленню у порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 26 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8