Дата документу Справа № 336/9563/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1911/15
Єдиний унікальний № 336/9563/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003341 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого у ТОВ «Співдружність Буд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення її захисником ОСОБА_8 ), на вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на незаконність судового рішення через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а свідок ОСОБА_10 заявив про те, що оговорив обвинуваченого під час досудового розслідування, суд прийняв рішення про дослідження усіх доказів у провадженні, у тому числі аудіо та відео записів. Але незважаючи на прийняте рішення, та в подальшому його неодноразові клопотання з цього приводу, у повному обсязі докази так і не дослідив. При цьому поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_10 надані останнім не під час судового розгляду, а досудового розслідування, а також показання свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є працівниками міліції, через що їх показання, відповідно до ст. 97 КПК України, не можуть бути визнані допустимими доказами. Крім того, не надав уваги тому, що під час судового засідання 08.09.2014 року прокурор ОСОБА_15 попросив зробити перерву для узгодження обвинувачення, яке в подальшому так і не узгодив. При цьому, згідно наданої прокурором ОСОБА_16 в судовому засіданні 07.11.2014 року постанови прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя про зміну групи прокурорів, до якої був залучений прокурор ОСОБА_16 , прокурор ОСОБА_15 був призначений старшим групи, що є порушенням вимог ст. 341 КПК України.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити через відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилаючись, зокрема на обставини, викладені у скарзі захисника ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції змінити, дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України і призначити покарання з урахуванням особи обвинуваченого із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, у тому числі із поданими до неї доповненнями, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення її захисником ОСОБА_8 ) підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжено до набрання вироком законної сили. Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання під час виконання вироку. У строк відбування покарання зараховано час знаходження обвинуваченого під вартою з 09.09.2013 року по 18.06.2014 року. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 09 вересня 2013 року приблизно у 15 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , яка є помешканням його племінника ОСОБА_17 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків, маючи умисел на умисне вбивство, взявши зі столу ніж і утримуючи його у правій руці, наніс цим ножем ОСОБА_17 один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши потерпілому одиночне колото - різане проникаюче поранення передньої поверхні грудної клітини зліва з пошкодженням серця, що ускладнилося гострою крововтратою, внаслідок якого 09 вересня 2013 року о 17 годині 50 хвилин у грудному відділенні Комунальної установи «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» м. Запоріжжя настала смерть ОСОБА_17 .

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно зі ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

У матеріалах кримінального провадження міститься постанова прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року, якою призначено прокурором у кримінальному провадженні № 0003341 прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_18 та старшого прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 5).

Також, вивченням матеріалів провадження встановлено, що у його розгляді приймали участь також прокурори: ОСОБА_19 (т. 3 а.п. 134) та ОСОБА_20 (т. 3 а.п. 171).

Таким чином, є незрозумілим на кого саме з вищевказаних прокурорів дійсно покладено обов`язок здійснювати повноваження прокурора у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Інших документів щодо повноважень прокурорів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , матеріали провадження не містять, що позбавляє суд апеляційної інстанції належним чином перевірити повноваження певних прокурорів.

Крім того, колегія суддів вважає, що прокурор ОСОБА_15 не мав права брати участь у судовому засіданні 19.09.2014 року (т. 3 а.п. 172), з огляду на наступне.

Згідно ст. 341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор України, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів. Якщо прокурор вищого рівня відмовляє у погодженні обвинувального акта із зміненим обвинуваченням, клопотання про висунення додаткового обвинувачення чи початок провадження щодо юридичної особи або постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення, він усуває від участі в судовому розгляді прокурора, який ініціював таке питання, та самостійно бере участь у ньому як прокурор або доручає участь іншому прокуророві. У такому разі судовий розгляд продовжується в загальному порядку.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 08.09.2014 року прокурор ОСОБА_15 заявив клопотання про оголошення перерви для узгодження обвинувачення в порядку ст. 341 КПК України (т. 3 а.п. 168).

Враховуючи вимоги закону, а також те, що прокурор вищого рівня фактично відмовив у погодженні обвинувального акту прокурору ОСОБА_15 , останній підлягав усуненню від участі в цьому судовому розгляді, чого зроблено не було і прокурор ОСОБА_15 приймав участь в судовому засіданні 19.09.2014 року (т. 3 а.п. 172). Більш того, прокурором вищого рівня було видано постанову від 04.11.2014 року про заміну групи прокурорів по цьому кримінальному провадженні, де до групи прокурорів знову включено старшого прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_15 та заступника прокурора району ОСОБА_21 (т. 3 а.п. 178).

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, виходячи з наступного.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 332 КПК України, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Враховуючи вимоги закону, а також те, що експерт ОСОБА_22 дійшов висновку про механізм спричинення смерті ОСОБА_17 на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_6 , які суперечать один одному (т. 2 а.п. 17; т. 3 а.п. 160), колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд повинен був допитати експерта ОСОБА_22 в судовому засіданні по цим суперечностям, і в залежності від результатів цього допиту, вирішити питання про проведення повторної експертизи за ухвалою суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевим судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути вказані недоліки, зокрема допитати експерта ОСОБА_22 , повно і всебічно перевірити всі доводи апеляційної скарги і доповнення до неї та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 (з урахуванням доповнення її захисником ОСОБА_8 ) задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4