Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1439/15-к
Провадження № 1-кп/376/95/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" листопада 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира кримінальне провадження № 0000220 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, одруженого, з повною вищою освітою, працюючого вчителем Сквирської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2., жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, суд, -

встановив:

Суд визнав доведеним, що 25 березня 2015 року, о 12 годині ОСОБА_4 , будучи призначеним наказом № 120-К від 28 серпня 2007 року, який виданий відділом освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області на посаду вчителя фізичної культури та курсу «Захист Вітчизни» в Сквирській ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, згідно розкладу занять, в підвальному приміщенні школи (тир), проводив урок «Захист Вітчизни» в 11-А класі, зазначеної вище школи, за темою «Прикладна фізична підготовка» розділ 2 «Прийоми самозахисту», в ході якого, ігноруючи правила безпеки для учнів, для показу прийому «звільнення від захвату противника шиї з заду» викликав до себе учня ОСОБА_5 , та з необережності, не маючи наміру спричинити тілесних ушкоджень учню, під час відпрацювання прийому рукопашного бою, допустив падіння ОСОБА_5 на підлогу, в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому човноподібної кістки лівої кисті, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 30/Д від 26 травня 2015 року належить до категорії тілесних пошкоджень середньої тяжкості, так як для зрощення перелому потрібно більше 21 дня. В подальшому, після отримання травми ОСОБА_5 , ОСОБА_4 вчасно не повідомив медичного працівника та адміністрацію навчального закладу.

В ході судового розгляду по справі встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України визнав повністю та показав, що з 28 серпня 2007 року він призначений наказом №120-К, який виданий відділом освіти Сквирської районної державної адміністрації Київської області на посаду вчителя фізичної культури та курсу «Захист Вітчизни» в Сквирській ЗОШ І-ІІІ ступенів №2.

25 березня 2015 року близько 12 години згідно розкладу занять він проводив урок «Захист Вітчизни» в 11-А класі. В той день заняття відбувалося за темою «Прикладна фізична підготовка» розділ 2 «Прийоми самозахисту» і він попередив учнів 11- А класу про те, що заняття відбуватиметься в підвальному приміщенні. По дзвінку він розпочав урок, черговий класу вишикував клас в одну шеренгу та доповів йому про готовність класу до уроку. Потім він перевірив готовність класу до уроку та довів учням тему заняття. Далі він провів інструктаж з мір безпеки під час виконання прийомів рукопашного бою та самозахисту. Після проведення інструктажу він провів фізичну «розминку» близько 5 хвилин. Після проведення розминки він разом з класом приступив до вивчення прийомів самозахисту, а саме звільнення від захвату спереду та ззаду. Вивчення прийомів проводилось наступним чином: спочатку показ прийому в цілому, а потім вивчення та відпрацювання по розділах. При цьому, ним було наголошено, що останній розділ, в якому відбувався больовий ефект або кидок не проводиться, а тільки імітується.

Для показу прийому він кожний раз викликав по одному учню та показав чотири прийоми. На п`ятий прийом він викликав до себе учня ОСОБА_5 . З ним він мав відпрацювати звільнення від «захвату противником ззаду за шию». Коли учень вийшов до нього, він повернувся до нього спиною і сказав йому зробити захват однією рукою за шию. ОСОБА_5 здійснив захват правою рукою його за шию ззаду. Далі він, коментуючи прийом, показав як потрібно звільнятися від даного захвату. Зафіксувавши його праву руку своєю правою рукою, він зробив крок в праву сторону, зробив імітацію удару в пахову область «противника», після чого після розслаблюючого удару, він обома руками захватив його праву кисть. Далі він повинен був зробити крок лівою ногою назад та «нирнути» під праву руку ОСОБА_5 , але коли він почав це виконувати ОСОБА_5 перечепився через його ліву ногу та впав вперед на ліву руку. Права рука ОСОБА_5 залишилася в нього руках і він намагався його ще втримати. Не випускаючи його руки, він допоміг ОСОБА_5 піднятися. Коли ОСОБА_5 піднявся, то він відразу у нього запитав чи все добре. ОСОБА_5 відповів йому, що в нього болить кисть лівої руки. Далі він оглянув кисть, на ній набряків, синців та порушення функцій кінцівки не було. Так як до кінця уроку було декілька хвилин, і щоб решту дітей не залишати без нагляду, він запропонував ОСОБА_5 присісти на лавку та зачекати кінця уроку.

Після закінчення уроку він вивів дітей з підвального приміщення, а ОСОБА_5 він запропонував пройти до його кабінету. В кабінеті він надав ОСОБА_5 першу медичну допомогу, яка полягала в тому, що він знову оглянув руку, при цьому побачив, що змін з нею ніяких не відбулося, він наклав йому на кисть еластичний бинт, зафіксував його та запропонував йому звернутися до лікарні, щоб виключити можливість перелому та тріщини. ОСОБА_5 погодився звернутися в лікарню. Тоді він запитав ОСОБА_5 , що він буде говорити в лікарні про те, де саме він отримав травму. Він повідомив, що якщо ОСОБА_5 буде говорити, що дану травму отримав в школі, то йому потрібно буде після уроку писати доповідну директору про даний випадок, а якщо він скаже в лікарні, що травму отримав вдома, то тоді нічого писати не потрібно. ОСОБА_5 відповів йому, що в лікарні буде говорити про те, що дану травму він отримав вдома з власної необережності. Після цього ОСОБА_5 вийшов з кабінету та пішов на наступний урок.

26 березня 2015 року близько 09 год. 30 хв. він побачив на перерві біля спортзалу однокласників ОСОБА_5 в яких запитав про те, чи є ОСОБА_5 в школі, але йому відповіли що ОСОБА_5 відсутній взагалі. На наступний день він зателефонував до ОСОБА_5 дізнатись як у нього самопочуття та чому він відсутній в школі, на що той йому відповів, що йому наклали гіпс і в нього перелом кисті.

Він декілька разів намагався передати гроші на лікування та операцію ОСОБА_5 , але ніяк не міг найти спільну мову з матір`ю потерпілого щодо такої оплати.

Позовні вимоги потерпілого не визнав повністю, оскільки на його думку до позову не додано належних та допустимих доказів, що можуть підтвердити суму матеріальної шкоди, крім того тілесні ушкодження учню ним були нанесені з необережності під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За таких підстав, на думку обвинуваченого, позов подано не до належного відповідача. Не дивлячись на вищевказане, ним добровільно відшкодовано майнову шкоду в розмірі 1000 гривень та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 25 березня 2015 року на п`ятому уроці в нього був «Захист Вітчизни», який відбувався в підвалі школи (в приміщенні ТИРу). Вчителем цього уроку був ОСОБА_4 . На початку уроку вчитель їм розповів чим вони будуть займатися, а саме розповів, що вони будуть вивчати прийоми самооборони. Спочатку вчитель провів з ними «розминку» декілька хвилин. Після «розминки», вони класом стали в одну шеренгу та ОСОБА_4 розповів їм про прийоми та відразу почав викликати по одному хлопцю і показувати на них різні прийоми. Після того, коли вчитель показав декілька прийомів на хлопцях, то він викликав його. Викликавши його, вчитель сказав стати позаду нього і обхватити його за шию. При цьому вчитель стояв до нього спиною. Він виконав його команду і ОСОБА_4 взяв його за праву руку, що далі сталося він не зрозумів і опинився вже на підлозі. Коли він падав на підлогу, то під ним ніяких матів не було. Він прийшов до себе вже на підлозі, при цьому він лежав на правому боці і ліва рука була під ним, правою стороною обличчя він лежав також на підлозі. Через декілька секунд йому допоміг піднятися з підлоги вчитель та запитав в нього про те, як він себе почуває, на що він йому відповів, що в нього болить рука. Коли він піднявся з підлоги, то відчув біль в голові та дуже сильний біль в лівій кисті, і побачив, що рука сильно опухла. ОСОБА_4 запитав його про те, чи з ним все добре і чи досидить він до кінця уроку, на що він відповів про те, що досидить до кінця уроку. Почувши його відповідь, ОСОБА_4 пішов далі проводити урок і відразу постелив мати на те місце де він показував прийоми. В кінці уроку до нього знову підійшов ОСОБА_4 , і запитав як його рука. Він йому відповів, що рука болить, на що ОСОБА_4 сказав, якщо рука не сильно болить, то не потрібно писати пояснювальну записку, і щоб він говорив всім, що впав на власному подвір`ї. Після закінчення уроку ОСОБА_4 відвів його в підсобне приміщення де взяв еластичний бинт і перебинтував йому руку. Коли він перебинтовував руку, то вона була набрякла від зап`ястку до кінчиків пальців. Потім вчитель запитав його, про те як він себе почуває, на що він йому відповів, що рука болить. ОСОБА_4 сказав йому, що в нього скоріше всього вивих і відправив його в клас на наступний урок. Після чого він висидів до кінця сьомого уроку і пішов додому, при цьому в нього весь час боліла рука. Близько 18 години додому зайшла мама і запитала його, що в нього з рукою, він мамі тоді відповів, що впав на власному подвір`ї. Близько 20 години в нього дуже розболілася рука і він сказав про це мамі. Мама дала знеболюючу таблетку, сказавши при цьому, що зранку поїдемо робити знімок руки. Зранку, 26 березня 2015 року, йому зробили знімок та повідомили, що в нього перелом човноподібної кістки лівої руки, наклали гіпсову пов`язку і дали на направлення до травматолога. В квітні 2015 року він разом зі свою мамою поїхав до обласної лікарні м. Києва, де йомуі зробили цифровий знімок руки. В обласній лікарні травматолог його запитав як він впав, він відповів, що впав на власному подвір`ї, спіткнувшись на сходах. Лікар йому не повірив і він змушений був розповісти йому правду, що його перекинув вчитель через себе, коли показував на ньому один з прийомів. Тоді всю правду дізналась його мама. 07 квітня 2015 року в м. Ірпінь у воєнному шпиталі йому зробили операцію на руці. З моменту отримання ним травми і до проведення операції, до нього один раз зателефонував ОСОБА_4 і запитував про його самопочуття. Він знає, що ОСОБА_4 неодноразово телефонував до його матері, але про що вони спілкувалися він не знає

Крім того, в ході судового розгляду судом досліджені документи, що є доказами у кримінальному провадженні, зокрема :

-протокол огляду місця події від 08.05.2015 року з доданими фототаблицями (а.п. 17-23);

- висновок судово-медичної експертизи № 30/д від 26.05.2015 року (а.п. 47);

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, суд оцінюючи в сукупності вищевказані докази, що зібрані органами досудового розслідування та досліджені безпосередньо в судовому засіданні, дійшов висновку, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані вірно та обгрунтовано по ст. 128 КК України, а також вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 раніше не судимий, злочин вчинив невеликої тяжкості, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 ,судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вище вказані обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_4 покарання по ст.128 КК України у виді обмеження волі на певний строк.

Також, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив невеликої тяжкості з необережності, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , можливе без ізоляції від суспільства та маються достатні підстави для застосування ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку.

Одночасно суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до ст. 76 КК України.
Суд вважає, що цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення злочину, не підлягає задоволенню, оскільки поданий до неналежного відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника (фактичного завдавача шкоди) у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Отже, відповідно до чинного цивільного та трудового законодавства України, за шкоду заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. 130, ст. 132-134 Кодексу Законів про Працю України).

При цьому, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи в трудових відносинах з Відділом освіти Сквирської райдержадміністрації Київської області, працюючи на посаді вчителя фізичної культури та курсу «Захист Вітчизни» в Сквирській ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, на момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому виконував свої трудові обов`язки ( в робочий час та на робочому місці), в межах своєї посадової інструкції.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку виникли правовідносини, правова природа яких є іншою та не пов`язана з відшкодуванням шкоди фізичною особою, а виникли правовідносини пов`язані з відшкодуванням шкоди юридичною особою, завданою їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.

Виходячи з вищевказаного, керуючись ст. 370,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання один рік обмеження волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 про стягнення із ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення злочину, - відмовити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сквирський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1