АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/213/16 Справа № 204/7322/15-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000905, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6 .
В с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 552,42 грн., 982,80 грн. та 306,90 грн.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за те, що він, 21 вересня 2015 року, близько 05-30 години, виконуючи свої функціональні обов`язки згідно трудового договору №3108/15-1ТР та, керуючи технічно справним автомобілем «Даф ЦФ 65», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався по вул. Шмідта м. Дніпропетровська, з боку пр. Пушкіна у напрямку пр. Карла Маркса, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виявлені перешкоди для руху у вигляді припаркованих під кутом близько 45° на його смузі руху автомобілів, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, скоїв наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на задню праву бокову частину припаркованого біля правого краю проїжджої частини автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер 213», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Від поштовху автомобілем «Даф ЦФ 65», автомобіль «Мерседес-Бенц Спрінтер 213» здійснив наїзд своєю лівою боковою поверхнею спочатку на пішохода ОСОБА_12 , а потім на праву бокову поверхню автомобіля «ГАЗ 2705-14», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що також був припаркований біля правого краю проїжджої частини ліворуч від автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер 213», між якими знаходилася пішохід ОСОБА_13 . Після чого автомобіль «Даф», за інерцією, здійснив наїзд на задню праву бокову поверхню автомобіля «Опель Мован», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який був припаркований за автомобілем «ГАЗ 2705-14».
Таким чином, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3.б) та 12.3. Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання водієм ОСОБА_7 вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої пішоходу ОСОБА_13 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які привели до смерті.
В апеляційній скарзі захисник, в інтересах обвинуваченого, просить вирок суду, в частині призначеного покарання, змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушенню та особі обвинуваченого через свою суворість та застосувати положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що суд неналежним чином виконав вимоги ст. 65 КК України, не прийняв до уваги, що скоєний злочин є необережним і обвинувачений не хотів настання тяжких наслідків, з першого дня визнав вину в повному обсязі, не оспорював фактичні обставини, не знаходився в стані алкогольного сп`яніння, не зник з місця пригоди, активно сприяв в розкритті злочину та добровільно відшкодував шкоду потерпілій. Зауважує, що ОСОБА_7 має позитивні характеристики, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, знаходиться в цивільному шлюбі, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Вважає, що суд необґрунтовано не відніс до обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та не врахував думку потерпілої та прокурора, які просили звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про необхідність призначення реального позбавлення волі та не навів належних мотивів такого висновку.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника, просив її задовольнити та не позбавляти його волі, публічно приніс вибачення перед потерпілою та зобов`язався відшкодовувати заподіяну шкоду і в подальшому. Захисник обвинуваченого підтримав свою апеляційну скаргу, просив врахувати поведінку та відношення обвинуваченого після скоєного злочину та його наслідків, його щире каяття, відшкодування завданої шкоди та просив задовольнити скаргу і не позбавляти волі його підзахисного.

Потерпіла ОСОБА_10 заперечувала проти доводів апеляційної скарги захисника, проте підтвердила добровільне відшкодування шкоди та просила суд не позбавляти волі обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор підтримав свою позицію щодо міри покарання і порядку його відбування, висловлену в суді першої інстанції і просив вирок суду змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, в решті вирок суду вважав законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, правильність встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались самим обвинуваченим в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому апеляційний суд не входить в їх перевірку та виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим судом.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальністьта невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні покарання врахував тяжкість скоєного злочину який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував шкоду, активно сприяв розкриттю злочину, що суд обґрунтовано відніс до обставин, які пом`якшують покарання, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання та прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо тільки в умовах тимчасової його ізоляції від суспільства, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Колегія суддів, погоджується з встановленими обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, характер вчиненого злочину, який є необережним, ступінь вини обвинуваченого, його поведінку до та після ДТП, а також, повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Проте, за таких обставин, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 75 КК України.

При призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень ПДР, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

При перевірці вироку в частині призначеного покарання та порядку його відбування, колегія суддів також враховує інші обставини, які впливають на вид і розмір покарання, зокрема позицію потерпілої, яка в судових дебатах в судах першої та апеляційної інстанції просила призначити обвинуваченому покарання з випробуванням,всі пом`якшуючі обставини, а саме повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, а також дані про особу обвинуваченого, характер допущенного правопорушення та ставлення обвинуваченого до нього, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному кримінальному провадженні, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Такі висновки узгоджуються і з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, таке покарання буде достатнє для досягнення його цілей і буде відповідати даним про особу обвинуваченого та принципу Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, - пропорційності обмеження прав людини та досягнення легітимної мети покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладенні на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3