Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області
ВИРОК Справа № 1-3 / 2010р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2010 року Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді - Іващенка А.І., при секретарі - Шевкун О.Є.

за у час тю:

прокурора - Лугової О.М., Кузюри А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новгород-Сіверський кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, українка, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одружена, пенсіонерка, раніше не судима,-

в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК України.,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2008 року під час судового засідання по кримінальній справі за звинуваченням підсудного ОСОБА_2 за ч.З ст.153, ч.2 ст.156 КК України, судом була допитана в якості свідка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка в своїх показах про обставини подій які відбувалися 02.09.2007 року в господарстві по місцю її проживання, дала завідомо неправдиві покази в частині непричетності її чоловіка ОСОБА_2 до вчинення ним насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом та в частині її необізнаності про обставини цього злочину. Дані покази свідка ОСОБА_1 визнані судом завідомо неправдивими поєднані зі створенням штучних доказів захисту.

Своїми умисними діями, які виразилися у завідомо неправдивому показанні свідка в суді, поєднані з обвинуваченням у тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів захисту ОСОБА_3 скоїла злочин, передбачений ч.2 ст. 384 КК України.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_3 свою вину в скоєнні інкримінованого їй злочину не визнала повністю та надала суду показання, що інкримінованого їй злочину не вчиняла, зазначила, що працівники міліції її оговорили, вона в розмові з ними навпаки говорила, що її чоловік ніяких розпусних дій відносно дітей не вчиняв. В кабінеті слідчого вона дійсно підписала протокол, що відмовилась від дачі показів на підставі ст..63 Конституції України, але його суті не розуміла.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дав показання, що ОСОБА_3 в 2007 році зверталась до нього як до посадової особи Семенівського РВ УМВС з приводу затримання її чоловіка ОСОБА_2 підозрюваного в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст 156 КК України. В його кабінеті вона розповіла йому, що бачила на подвірї свого господарства малолітніх Худобець та Котляр, які були оголені і звязані а її чоловік знаходився рядом, при цьому в нього були зняті штани а в руках держав якусь лозинку. Розмова відбувалась у нього в кабінеті. На його пропозицію занести дані покази до протоколу ОСОБА_3 відмовилась, зазначивши, що не хоче свідчити проти свого чоловіка, зіславшись на ст.,63 Конституції України. Під час судового слідства як йому в подальшому стало відомо ОСОБА_3 в якості свідка давала показання, щодо непричетності її чоловіка до вчиненні інкримінованого йому злочину за який він був засуджений.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав показання, що в 2007 році в його провадженні знаходилась кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України. В день затримання та в наступний після цього день, до нього зверталась ОСОБА_3, як до посадової особи Семенівського РВ УМВС з приводу затримання її чоловіка ОСОБА_2 де вона просила щоб його відпустили, оскільки його посадили ні защо. В його кабінеті вона розповіла йому, що бачила на подвірї свого господарства малолітніх Худобець та Котляр, які були оголені та лежали під навісом а поруч з ними стояв її чоловік в якого були зняті штани та при цьому в руках держав якусь лозинку та лаявся на дітей. Після чого вона розвязала дітей та відправила їх додому. Про те що вона була свідком цих подій вона розповідала йому в службовому кабінеті. На його пропозицію записати ці дані покази до протоколу ОСОБА_3 відмовилась, зазначивши, що не хоче свідчити проти свого чоловіка, зіславшись на ст. 63 Конституції України. Про цю обставину він рапортом доповів начальнику райвідділу. Під час судового слідства як йому в подальшому стало відомо ОСОБА_3 в якості свідка давала показання, щодо непричетності її чоловіка до вчиненні інкримінованого йому злочину за який він був засуджений, з метою захисту свого чоловіка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав показання про обставини відомі йому по даній

кримінальній справі та повністю підтвердив свої показання надані ним під час досудового слідства.

Суд критично відноситься до показів підсудної ОСОБА_1Г у вчиненні інкримінованого їй

злочину та вважає це природньо -захисною реакцією підсудної, з метою уникнути відповідальності за

скоєний нею злочин, оскільки, вони також протирічать показам свідків та інших матеріалів справи.

Незважаючи на таку позицію підсудної, її вина у скоєнні інкримінованого їй злочину в повному

обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні іншими зібраними по справі доказами, а саме:

вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 26.11.2008 року, згідно

якого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.З ст.153 КК

України. В цьому вироку внаслідок оцінки доказів у їх сукупності суд повністю відкинув

дані у судовому засіданні з умислом на штучне створення доказів захисту підсудного

неправдивими показання свідка ОСОБА_1 про те, що підсудний не вчинював взагалі

діянь сексуального характеру з малолітніми дітьми. Вирок набрав законної сили. (а.с. 69-

74)

постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26.11.2008 року,

згідно якої перед прокурором Семенівського району поставлено питання про притягнення

до кримінальної відповідальності свідка ОСОБА_1 за завідомо неправдиві показання

в суді, поєднані зі штучним створенням доказів захисту, за ч.2 ст.384 КК України (а.с.4,5)

протоколом судового засідання по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7,

згідно якого 09.04.2008 року свідок ОСОБА_1 дала в судовому засіданні покази про

те, що підсудний не вчинював взагалі діянь сексуального характеру з малолітніми. (а.с. 8-

67)

та іншими матеріалами справи.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності Суд вважає, що вина ОСОБА_1 в

умисних діях, які виразилися у завідомо неправдивому показанні свідка в суді, поєднані з обвинуваченням

у тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів захисту, доведена повністю, її дії органом

досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 384 КК України

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_1 судом не встановлено.

Обставини, що помякшують покарання ОСОБА_1 відсутні.

Обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_1 суд у відповідності

до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що

помякшують та обтяжують покарання, дані, що характеризують особу, сімейний стан підсудної та вважає,

що її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства і підсудній

має бути призначено покарання - у межах санкції відповідної статті Кримінального кодексу України з

застосуванням ст.75 КК України.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

На підставі наведеного та керуючись -ст.ст. 323, 324, 335 КПК України, Суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 384 КК

України, призначити їй покарання у виді 2 (двух) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від призначеного судом

покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 місяців зобовязавши, керуючись ст.76 КК

України, протягом цього строку повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця

проживання або роботи, зявлятись для реєстрації періодично у визначені цими органами день і час.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_1 залишити без

зімін підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Н-Сіверський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку

Головуючий А.І. Іващенко