Справа № 159/420/16-к
Провадження № 1-кс/159/68/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2016 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

прокурора Ковельської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 25.12.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000057, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2015 року, -
в с т а н о в и в :
25 грудня 2015 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2015 року за № 0000057з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України, закрито постановою старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Отримавши 11 січня 2016 року вказану постанову, ОСОБА_3 оскаржив її до суду, посилаючись на неповноту розслідування та передчасність винесення цієї постанови. Зокрема заявник вказує, що слідчим не прийнято усіх процесуальних рішень стосовно заявлених ним заяв (клопотань), зокрема: щодо звернення з клопотанням до слідчого судді в порядку ст.ст. 170, 171 КПК України про накладення заборони розпоряджатись правом на нерухоме майно; щодо звернення до прокурора з клопотанням про вирішення питання щодо об`єднання матеріалів досудового розслідування кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 192 КК України; щодо притягнення свідка ОСОБА_6 до відповідальності за відмову від давання показань під час провадження досудового розслідування. Крім цього, зазначає, що слідчим не встановлено та не допитано ряд осіб, показання яких, на його думку, мають відношення до справи, не надано належної оцінки зібраним доказам, не встановлено форму співучасті групи осіб, тощо.

В своїй скарзі заявник просив скасувати зазначену вище постанову про закриття кримінального провадження.

Під час розгляду скарги в суді заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав з вищевказаних підстав.

Заслухавши пояснення заявника, старшого слідчого ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення скарги, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Кожен факт протиправної поведінки підлягає належній перевірці.
З моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочинається стадія досудового розслідування, яка може закінчитись закриттям кримінального провадження чи направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого процесуального рішення.

В силу вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, покладено на слідчого.

За своєю суттю доказування - збирання, перевірка, оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В ході досудового розслідування слідчий зобов`язаний встановити та перевірити обставин, які мають значення для кримінального провадження. Їх перелік наведений у ч. 1 ст. 91 КПК України.

При цьому, слідчому не достатньо лише зібрати докази. Йому, в силу ст. 94 КПК України, необхідно їх оцінити з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення про можливість кримінального переслідування конкретної особи.
Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного злочину. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
При встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та відсутність можливості їх отримати слідчий, відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закриває кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, повідомлені ОСОБА_3 в його заяві від 26.10.2015 року відомості про вчинення злочину 04.11.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 364 КК України та з фабулою: "службовою особою ОСОБА_6 з 29.08.2013 року вчинено шахрайські дії способом обману та зловживання довірою ОСОБА_7 , групою осіб, вчинено комплекс фактичних та юридичних дій, без визначених на це повноважень, щодо нерухомого майна, на яке накладено арешт, внаслідок чого ОСОБА_3 позбавлено права власності на 1/3 частку квартири" /а.п. 1, 20-21/.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, старшою слідчою зібрано усі письмові докази, які мають відношення до порушеного питання та надано відповідну правову оцінку цим доказам; допитано всіх учасників події, в тому числі й осіб, які мають відношення до реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема: свідка ОСОБА_7 /а.п. 60-63/, начальника відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Ковельської міської ради ОСОБА_8 /а.п. 71-72/, директора МДП "Послуга" ОСОБА_9 /а.п. 73-74/, приймальника замовлень Ковельської філії КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_10 /а.п. 75-76/ та надано правову оцінку їх діям та їх показанням.
Зокрема, як вбачається з показань зазначених вище свідків, будь-які протиправні дії, пов`язані з позбавлення заявника права власності на частину його нерухомого майна, ними не вчинялись. Ті дії, які були вчинені відповідними посадовими особами щодо реєстрації прав власності у квартирі АДРЕСА_1 , були вчинені ними в силу своїх посадових обов`язків, в межах наданих їм повноважень та не містять ознак складу будь-якого злочину.
Покликання заявника на необхідність допиту свідка ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки остання скористалась своїм безумовним правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, і це право не може бути порушеним /а.п. 58/.
Наведені заявником обставини переходу права власності на 1/3 частину житлового будинку до ОСОБА_7 були предметом судового розгляду в порядку цивільного та адміністративного судочинства, про що свідчать відповідні судові рішення /а.п. 14-15, 16, 31-33, 51-54/. Зокрема, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.06.2009 року було визнано мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_7 перейшла у власність належна ОСОБА_3 частка, відтак частка позивача ( ОСОБА_7 ) в цій квартирі збільшилась до 2/3.
Зазначене дає підстави вважати, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 вибула з власності ОСОБА_3 на законних підставах.
В той же час, в своїй заяві (повідомленні) про вчинення злочину, ОСОБА_3 вказував на те, що неправомірні дії вчинено ОСОБА_11 як службовою особою /а.п. 20/.
Як вбачається з копії службового посвідчення ГРВ № 009, виданого на ім`я ОСОБА_6 , остання перебуває на посаді члена громадської ради УМВС України у Волинській області та здійснює громадський контроль за діяльністю ОВС України у Волинській області /а.п. 59/. Участь ОСОБА_6 в Громадській раді при УМВС України у Волинській області підтверджується також персональним складом цієї ради, відповідно до якого ОСОБА_6 входить до цієї ради як член Громадської організації "Волинська правозахисна група" /а.п. 34/.
Відповідно до Примітки 1 до ст. 364 КК України, службовими особами у ст. 364 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Аналізуючи витяг з Положення про Громадську раду при УМВС України у Волинській області /а.п. 35/, слід прийти до висновку, що ОСОБА_6 , як член цієї ради не займає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, є членом громадської організації, а відтак не є суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Крім цього, як вбачається з показань допитаних свідків, ОСОБА_6 діяла виключно в межах довіреності, наданої їй ОСОБА_7 /а.п. 70/, а в органах БТІ отримувала лише інформаційну довідку, а не здійснювала будь-які дії щодо реєстрації нерухомого майна. При цьому слідчим не встановлено фактів використання ОСОБА_6 вказаного вище службового посвідчення.
В ході досудового розслідування будь-яких інших службових осіб, причетних до події, слідчим не встановлено, оскільки такі особи дійсно відсутні, а будь-яких доказів на підтвердження фактів зловживання владою або службовим становищем, викладених ОСОБА_3 , слідчим не здобуто. Надана слідчим правова оцінка є правильною, оскільки викладені ОСОБА_3 дії учасників події не можна кваліфікувати як зловживання владою або службовим становищем.

Покликання заявника на передчасність винесення оскаржуваної постанови через неприйняття слідчим усіх процесуальних рішень стосовно заявлених ним заяв (клопотань), є також безпідставними. Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 дійсно було заявлено ряд клопотань, однак ці клопотання заявлялись ним до моменту визнання його потерпілим по даному кримінальному провадженню, тобто будучи заявником /а.п. 41-44, 40/.

В той же час, розгляд слідчим клопотань, поданих заявником в кримінальному провадженні, нормами КПК України не передбачено, а тому старша слідча правомірно не розглядала дані клопотання.

В подальшому, будучи потерпілим, вказаних у скарзі клопотань ОСОБА_3 не заявляв. Ті ж клопотання, які були заявлені ОСОБА_3 в якості потерпілого, слідчою було розглянуто та надано відповідну відповідь /а.п. 77-78, 82/.

Не підлягали розгляду й клопотання ОСОБА_3 , які були подані ним після винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, оскільки на той момент це провадження вже не здійснювалось.

Перевіряючи законність та обґрунтованість винесеної слідчим постанови, слідчий суддя прийшов до висновку, що рішення слідчого про закриття провадження є обґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, тобто сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене діяння як конкретний злочин, передбачений Кримінальним кодексом України.

Проте під час досудового розслідування, з врахуванням здобутих доказів, не було встановлено факту можливого зловживання владою чи службовим становищем в діях ОСОБА_6 чи інших осіб, як і не було встановлено об`єктивних та суб`єктивних ознак складу цього злочину.

Під час досудового розслідування слідчим дотримані вимоги закону, зібрані всі можливі докази, а постанова про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є мотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам по матеріалам справи.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для скасування постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 25.12.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000057, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2015 року, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 22 лютого 2016 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1