Справа №483/1174/15-к 04.02.2016 04.02.2016 04.02.2016
Провадження № 11-кп/784/108/16 Категорія ст. 125 ч. 1 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачена ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку селі Чорноморка Очаківського району Миколаївської області, є громадянкою України, з повною загальною середньою освітою, не заміжню, не працюючу, раніше не судиму, проживаючу на АДРЕСА_1 ; -

- виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченої є склад злочину.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати даний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 вважає зазначений вирок суду незаконним та підлягаючим скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення, зокрема порушення судом невід`ємного гарантованого ч. 2 ст. 337 КПК України права прокурора змінити обвинувачення або відмовитися від підтримання державного обвинувачення під час судового розгляду.

Докладно наводить зміст обвинувачення ОСОБА_7 у спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 31 травня 2015 року та обґрунтування судом свого рішення тим, що надані стороною обвинувачення докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Зокрема: показаннями в суді судово-медичного експерта ОСОБА_10 про помилковість свого висновку та про можливість утворення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не раніше, ніж за п`ять днів до її огляду, тобто не раніше 13 червня 2015 року; невідповідністю висновку судово-медичної експертизи № 36 від 18 червня 2015 року за своїм змістом вимогам п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 102 КПК України, що ставить під сумнів достовірність цих висновків; розбіжностями в показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з одного боку та ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з іншого. У зв`язку із зазначеним, суд першої інстанції застосував ч. З ст. 62 Конституції України, та розтлумачив усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченої на її користь та зробив висновок, що тілесні ушкодження, які бачили свідки, могли бути спричинені в ході необхідної оборони. При цьому прокурор погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ході судового слідства не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між завданим обвинуваченою ударом та виниклими у потерпілої тілесними ушкодженнями, і твердить, що зважаючи на це він (прокурор) скористався своїм невід`ємним правом, гарантованим йому ч. 2 ст. 337 КПК України та в ході судового засідання 24.11.2015 року клопотав про відкладення судового засідання для надання йому можливості виконати вимоги ст. 341 КПК України.

Не погоджуючись з мотивуванням суду про відмову у задоволенні цього клопотання про відкладення судового засідання та надання йому часу для складення та погодження відповідних процесуальних документів, відповідно ч. 1 ст. 341 КПК України, з посиланням суду на заявлення клопотання на неналежній стадії судового розсліду - в ході судових дебатів, наводить зміст ч. 2 ст. 337 КПК України і зауважує, що відповідно до загальних вимог § 3 Глави 28 КПК України, етап судових дебатів відноситься до судового розгляду.

Вважає допущені судом вказані порушення вимог кримінального процесуального закону істотними, оскільки вони потягнули ухвалення неправосудного вироку та істотно порушили права сторін кримінального провадження.

Мотивуючи свою апеляційну вимогу щодо скасування оскаржуваного вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, прокурор зазначає, що п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України наслідки допущення судом саме цих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у цим законом не врегульовані, а тому просить застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7, ст. 9 цього Кодексу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Обвинувачена ОСОБА_7 в своїх запереченнях просить відхилити апеляційну скаргу прокурора, а вищезазначений вирок відносно неї залишити без змін. Твердить про незгоду з наведеним прокурором тлумаченням положення ч. З ст. 337 КПК України і наводить доводи щодо права суду на перекваліфікацію дії обвинуваченого, щодо санкцій ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 126 КК України, які передбачають одне й те саме покарання, щодо правильності рішення суду про не задоволення його клопотання про надання часу для зміни обвинувачення. Також твердить, що прокурор не звернув увагу на те, що виправдувальний вирок суду мотивований встановленим в судовому засіданні фактом дії обвинуваченої в межах необхідної оборони, що виключає кримінальну відповідальність. І при цьому зауважує, що прокурором не доведено, що мало місце перевищення меж необхідної оборони.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 31 травня 2015 року приблизно о 07.30 год. вона, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , під час виниклого конфлікту умисно нанесла не менше трьох ударів дерев`яною палицею з цвяхами в область ніг та тулуба останньої. Внаслідок вказаних дій потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді саден живота та нижніх кінцівок на фоні синців.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд прийшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому її слід виправдати на підставі п. З ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад злочину з огляду:

на показання в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_10 про допущену ним помилку у наданому ним експертному висновку № 36 від 18 червня 2015 року щодо можливості утворення виявлених у ОСОБА_9 18 червня 2015 року тілесних ушкоджень 31 травня 2015 року, які фактично могли утворитися не раніше, ніж за п`ять днів до огляду потерпілої, тобто не раніше 13 червня 2015 року. При цьому суд зазначив, що вказане свідчить про недоведеність стороною обвинувачення причинно-наслідкового зв`язку, як елементу об`єктивної сторони складу злочину, між діями ОСОБА_7 та виявленими експертом у потерпілої ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями;

на розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 щодо дій потерпілої відносно обвинуваченої, з показаннями потерпілої і свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо тілесних ушкоджень на тілі потерпілої у вигляді подряпин на животі. При цьому суд зазначив про застосування ч. 3 ст. 62 Конституції України і тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченої на її користь;

суд також вважав, що тілесні ушкодження, які бачили свідки, могли бути спричинені в ході необхідної оборони. При цьому у вироку зазначено, що судом встановлено, що обвинувачена діяла в межах необхідної оборони, але завдання особі, яка посягає, легких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, не утворює складу злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 ; доводи обвинуваченої ОСОБА_7 , яка фактично заперечувала проти апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000541, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її підлягаючою задоволенню.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Згідно загальних положень § 3 Глави 28 КПК України, стадія судових дебатів відноситься до судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 341 КПК України якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.

Зазначених вимог закону суд не дотримався.

Як вбачається з журналу судового засідання від 24.11.2015 року (а. с. 73 із звороту) та звукозапису, що міститься на технічному носії інформації, прокурор 24.11.2015 року заявив клопотання про надання йому часу для вирішення питання щодо зміни обвинувачення чи відмови від обвинувачення відносно ОСОБА_7 .

Тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 341 КПК України суд повинен був відкласти судове засідання та надати прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.

Жодних альтернатив з приводу дій суду у разі наявності такого клопотання прокурора діючий кримінальний процесуальний закон не містить.

Натомість, як вбачається із звукозапису, що міститься на технічному носії інформації, суд, в порушення цих імперативних вимог закону, поставив вирішення вищевказаного клопотання прокурора в залежність від думок потерпілої та обвинуваченої, а також від стадії судового розгляду, і відмовив прокурору у задоволенні його клопотання. Тобто, відмовив у реалізації вищезазначеного права прокурора.

До речі, звертає на себе увагу і той факт, що судом була штучно створена ситуація щодо розгляду певних клопотань прокурора на стадії судових дебатів. Так, суд переніс розгляд клопотання прокурора про надання йому часу для підготовки до судових дебатів (заявленого ним на стадії закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, тобто - до переходу суду до судових дебатів) у цю стадію - стадію судових дебатів, не розглянувши його своєчасно. В подальшому під час уточнення судом (на стадії судових дебатів) саме цього клопотання прокурора, суд звинуватив того ж прокурора у заявленні останнім клопотань на неналежній стадії судового розгляду на стадії судових дебатів.

Таким чином, за вчасного і належного розгляду судом всіх клопотань прокурора до початку судових дебатів, суд мав можливість уникнути допущених ним вищезазначених порушень вимог КПК.

З огляду на зазначене допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

За такого є слушними доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

І хоча у даному кримінальному провадженні встановлені істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, про які йдеться у ч. 1 ст. 412 КПК України, але з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України та у зв`язку із порушенням судом першої інстанції загальної засади кримінального провадження законності, постановлений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

За такого доводи прокурора і в цій частині є обґрунтованими.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Тому всі інші доводи апелянта та доводи заперечень обвинуваченої щодо суті оскаржуваного вироку апеляційний суд не переглядає.

Під час нового судового розгляду суду належить з суворим дотриманням прав сторін кримінального провадження дослідити докази у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами КПК України, надати їм належну оцінку, і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9 ч. 6, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 424, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу старшого групи процесуальних керівників - прокурора Очаківської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2015 року, яким ОСОБА_7 виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4