Справа №587/1386/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/693/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2015 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000344, за апеляційною скаргою прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 21 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянка України, українка,

мешканка

АДРЕСА_1 ,

раніше не засуджувалась;

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ст. 118 КК України та призначено покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на три роки. Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки:

1. не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

2. повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;

3.періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 18.04.2015 року близько 22 години ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_10 , перебували у кімнаті №2 за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_2 , де спілкувалися та вживали спиртні напої. Під час спілкування між ними виникла сварка на побутовому ґрунті. В ході сварки ОСОБА_10 на ґрунті виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , почав тягати її за одяг та вчинив її побиття, нанісши один удар кулаком правої руки в живіт. В ході конфлікту ОСОБА_10 , перебуваючи в вищевказаній кімнаті, вчиняв побиття ОСОБА_7 , яка в свою чергу, штовхнула ОСОБА_10 , від чого останній втратив рівновагу та впав на двері кімнати №4, розбивши при цьому скло. Розлютившись ОСОБА_10 , залишаючись в коридорі, схопив обома руками ОСОБА_7 за шию, стискаючи її таким чином протягом декількох секунд, але вона вирвалася та втекла. ОСОБА_10 не зупиняючи свої протиправні дії щодо ОСОБА_7 почав її наздоганяти.

ОСОБА_7 прагнучи захистити своє життя та здоров`я від протиправного посягання, схопила ніж, який знаходився на столі у кімнаті №2, та тримаючи його в правій руці, підійшла до ОСОБА_10 , який стояв біля вхідних дверей до кімнати №2 та перешкоджав її вийти з кімнати.

Розуміючи, що ОСОБА_10 продовжує посягання на її життя та здоров`я, усвідомлюючи, що відносно неї вчиняються суспільно небезпечні діяння, застосовуючи заходи необхідної оборони, проте перевищуючи межі необхідної оборони, тобто діючи за явної невідповідності завданої їй діями ОСОБА_10 шкоди, ОСОБА_7 умисно нанесла потерпілому один боковий удар ножем в область грудної клітини з лівого боку, після чого припинила свої дії. Від вказаного удару ножем, ОСОБА_10 втратив свідомість і не приходячи до свідомості помер на місці, ще до прибуття карети швидкої допомоги.

На даний вирок надійшла апеляційна скарга від прокурора у кримінальному провадженні в якій він просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, м`якістю призначеного покарання та ухвалити свій вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд не дав належної оцінки висновку судово медичної експертизи № 502 від 19-20.04.2015 року про те, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворились за 4-6 діб до моменту експертизи і не могли бути їй спричинені під час сварки з потерпілим 18.04.2015 року. Судом також належним чином не була оцінена судово медична експертиза відносно ОСОБА_10 з якої вбачається, що ОСОБА_7 нанесла удар ножем із силою, достатньою для спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тобто мала на меті позбавити життя потерпілого. Пославшись у вироку на показання свідка ОСОБА_11 суд не зазначив, чи бачив він реальну загрозу життю своїй матері ОСОБА_7 оскільки під час конфлікту ОСОБА_7 не отримала тілесних ушкоджень, то це свідчить про відсутність в її діях необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, захисника ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_7 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначенего у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка і про що зазначено у вироку.

Так, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала частково і пояснила, що 18.04.2015 року вона разом з ОСОБА_10 перебувала в квартирі по їх місцю проживання, де вони розпивали спиртні напої. У зв`язку з тим, що вона відмовилась піти за спиртним, між нею та ОСОБА_10 розпочався конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_10 став вимагати від її батька ОСОБА_12 щоб останній пішов за самогоном. Вона відсторонила його від батька, але ОСОБА_10 наніс їй удар ногою в спину. Її син ОСОБА_13 припинив дії ОСОБА_10 , а вона в цей час вийшла на балкон. Переслідуючи її ОСОБА_10 вийшов на балкон де продовжив сварку і наніс удар ногою в живіт. Після того як вона зайшла в коридор квартири ОСОБА_10 продовжував її переслідувати, схопив за волосся, повалив на підлогу та продовжував бити. Її син відтягнув ОСОБА_10 від неї, а вона сховалась в дитячій кімнаті і закрила двері.

На вимогу ОСОБА_10 вона відкрила двері і він схопив її руками за шию, а потім став душити та наніс удар ногою. Не втримавшись на ногах вона оперлася на комод і в праву руку їй потрапив предмет, як потім вона з`ясувала, це був кухонний ніж. ОСОБА_10 продовжував рухатись до неї та не давав вийти з кімнати, і вона махнула правою рукою в якій знаходився ніж і вдарила ним ОСОБА_10 . Вона зрозуміла що в руці тримала ніж лише після того, як витягла його з тіла потерпілого та кинула на підлогу. Після цього вона покликала сина і вони намагались надати допомогу потерпілому, але він помер до прибуття швидкої допомоги.

ОСОБА_7 також пояснила, що ОСОБА_10 часто вживав спиртні напої, вчиняв сварки та вчиняв її побиття. Від цих дій потерпілого її неодноразово захищав син ОСОБА_14 . Так як в цей вечір ОСОБА_10 протягом тривалого часу продовжував сварку та наносив їй удари, вона злякалась цих його дій, і схопивши на столі предмет який попав під руку , як пізніше їй стало відомо що це був ніж, і захищаючись від дій потерпілого, нанесла йому удар, але вбивати його не хотіла.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_11 підтвердив, що він проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 , сестрами та братом. З ними також проживав вітчим ОСОБА_15 . Перебуваючи в стані сп`яніння ОСОБА_10 часто вчиняв сварки з матір`ю. 18 квітня 2015 року знаходячись в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_10 вчинив сварку з матір`ю, а потім став кричати на їх діда ОСОБА_16 , який знаходився на кухні і його мати побігла їх розмиряти. Він зайшов на кухню і побачив, як ОСОБА_10 штовхав матір руками, і він припинив їх сварку. Знаходячись на балконі ОСОБА_10 знову вчинив сварку з матерю, висловлювався нецензурною лайкою та вдарив матір, і він знову припинив їх сварку. ОСОБА_7 пішла в спальню де поклала менших сестер та брата спати, але вітчим знову пішов за нею, вчинив сварку та ударив матір у живіт. Вийшовши в коридор мати попросила ОСОБА_10 припинити сварку, але він схопив її за волосся та прижав до підлоги. Він знову припинив ці дії ОСОБА_10 , а мати пішла у дитячу кімнату. Він намагався заснути, але вітчим продовжував кричати і намагався зайти до дитячої кімнати, але мати його не пускала. Він почув як розбилося скло, але кто його розбив не бачив. Потім він почув, що щось впало і його покликала мати. Вийшовши з кімнати він побачив, що ОСОБА_10 лежить на підлозі, а мати прижимає рану одягом. Конфлікт в цей вечір продовжувався більше двох годин. ОСОБА_10 майже кожного дня вживав спиртні напої, ставав збудженим, вчиняв сварки та бив його матір.

Потерпіла ОСОБА_17 допитана в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що очевидцем подій, які сталися 18 квітня 2015 року вона не була. Її син ОСОБА_10 проживав в смт. Хотінь разом з ОСОБА_7 , дітьми та батьками невістки. Син та ОСОБА_7 іноді сварились і він міг вдарити дружину, і вона інколи бачила у ОСОБА_7 синці.

З протоколу огляду місця події від 19.04.2015 року слідує, що в квартирі АДРЕСА_3 було виявлено труп ОСОБА_10 зі слідами насильницької смерті ( т. 1 а.с. 121-173).

Смерть ОСОБА_10 згідно висновку судово медичної експертизи №367/252 настала внаслідок проникаючого ножового поранення грудної клітини, що супроводжувалося пошкодженням серця та ускладненого тампонадою серця.

Висновок експертизи №231 підтверджує, що лоскуті шкіри з трупу ОСОБА_10 виявлена колото-різана рана, яка могла бути утворена клинком ножа наданого на експертизу, або іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями (т.1 а.с. 233-235).

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_7 розповіла та показала, яким чином вона нанесла ножове поранення потерпілому ОСОБА_10 (т. 1а.с. 244). З висновку судової експертизи № 367/252 ДОП вбачається, що утворення пошкоджень виявлених на трупі ОСОБА_10 не суперечить механізму, який був продемонстрований ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту.

Суд обґрунтовано зазначив у вироку, що посилання ОСОБА_7 на те, що під час сварки вона не знала, що в руках у неї був ніж і вона не бажала наносити ним удар потерпілому, а вчинила це з необережності, суперечить її ж показанням як в судовому засіданні так і під час проведення слідчого експерименту з її участю, де вона вказувала, що застосувала ніж саме з метою захисту від протиправних посягань ОСОБА_10 .

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що 18 квітня 2015 року під час сварки ОСОБА_10 не заподіював тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що спростовується висновком судово медичної експертизи про те, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження були їй заподіяні за 4-6 днів до події що призвели до смерті потерпілого, а тому суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував її дії з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України не надавши належної оцінки всім дослідженим в судовому засіданні доказам.

З висновку судово медичної експертизи №502 від 19.04.2015 року вбачається, що виявлені у ОСОБА_7 крововиливи задньої поверхні правого та лівого бедра, які утворилися від дії тупих предметів за 4-6 діб до моменту проведення експертизи.

В той же час допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 вказала, що ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями на протязі значного періоду часу, вчиняв сварки та наносив її побої. В цей вечір, а саме 18.04.2015 року ОСОБА_10 перебуваючи в стані сп`яніння вчинив сварку та наносив її побої в квартирі, на балконі, душив її за шию, хапав за волосся і її син ОСОБА_14 неодноразово відтягував ОСОБА_10 від неї.

Свідок ОСОБА_11 , син обвинуваченої, підтвердив, що ОСОБА_10 зловживав спиртними напоями, дуже часто вчиняв сварки з матір`ю та наносив її побої і до 18 квітня 2015 року. В цей вечір ОСОБА_10 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння перебуваючи в квартирі вчинив сварку з його матір`ю та став наносити їй побої. При цьому він наносив матері удари в живіт, хапав за волосся прижимаючи її до підлоги. Він декілька разів припиняв ці протиправні дії ОСОБА_10 , але він продовжував сварку не реагуючи на прохання матері припинити ці дії, та вчиняв її побиття.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_11 в цій частині оскільки вони логічні та послідовні та узгоджуються між собою.

Суд першої інстанції на переконання колегії суддів обґрунтовано дійшов до висновку, що пред`явлене органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 за ст.. 115 ч.1 КК України є недоведеним і обґрунтовано перекваліфікував її дії на ст.. 118 КК України.

При цьому суд зазначив, що порівняння суспільно небезпечних діянь, передбачених ст.115 КК України та ст.118 КК України, свідчить про їх певну подібність за окремими рисами, зокрема, за об`єктом посягання - життя іншої людини, суб`єктом злочину - фізична осудна особа, за такими ознаками об`єктивної сторони, як обстановка, спосіб та знаряддя злочину, настання наслідків у вигляді смерті.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

З фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених під час судового розгляду доказів та показань самої ОСОБА_7 , вбачається, що між обвинуваченою та потерпілим, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, за ініціативи та активних протиправних дій останнього, раптово виник конфлікт, в ході яких потерпілий у продовж тривалого часу вчиняв протиправні дії щодо обвинуваченої та завдавав їй ударів. При цьому, саме ОСОБА_10 вчиняв протиправні дії щодо обвинуваченої, які декілька разів намагався припинити син обвинуваченої, але ОСОБА_10 не зупинявся та продовжував переслідувати обвинувачену, яка намагалася від нього сховатися. Саме під час вчинення ОСОБА_10 протиправних дій щодо обвинуваченої, остання, прагнучи захистити своє життя та здоров`я від посягання, схопила ніж. Вважаючи, що ОСОБА_10 посягає на її життя та здоров`я, усвідомлюючи, що відносно неї вчиняються суспільно-небезпечні дії, проте невірно їх оцінюючи, намагаючись захиститися від посягання на її життя та здоров`я, у зв`язку із чим, застосовуючи заходи необхідної оборони, перевищуючи межі необхідної оборони, тобто діючи за явної невідповідності завданої їй діями потерпілого шкоди, ОСОБА_7 , розмахуючи перед нападником ножем, умисно нанесла удар ножем в область тулубу, після чого відразу припинила свої дії та почала надавати потерпілому допомогу.

Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_7 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, яке, з урахування попередньої поведеними потерпілого, створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю і не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападником, використала ніж, який знаходився у квартирі та використовувався сім`єю у побуті.

Такі дії ОСОБА_7 свідчать, що у неї виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.

За таких обставин твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що мотивом дій обвинуваченої були особисті неприязні стосунки, які виникли під час конфлікту, не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідають фактичним обставинам справи. В даному випадку мотивом дій ОСОБА_7 був захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Водночас застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_7 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

Ситуація, яка передувала вчиненню злочину, супроводжувалася завданням ударів обвинуваченій, при цьому потерпілий почав діяти перший, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, внаслідок чого його поведінка була агресивною та неадекватною. Під час цього посягання, ОСОБА_7 не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з боку потерпілого та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, використала ніж, якій використовувався у побуті.

Крім цього прокурором у кримінальному провадженні, як того вимагає, ч.3 ст. 404 КПК України як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заявив клопотання та не вказав які ж обставини необхідно було повторно дослідити встановлені під час кримінального провадження, та не вказав умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушеннями.

Таким чином ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до однозначного висновку, про те, що фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення судом першої інстанції встановлені правильно, а юридична кваліфікація її дій за ст. 118 КК України є вірною, так як вона вчинила умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі, через м`якість, то на переконання колегії суддів, вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив його враховуючи ступінь, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та обставини що пом`якшують покарання, а саме: що ОСОБА_7 раніше не засуджувалась, щиро кається, має на утриманні малолітніх та не неповнолітніх дітей, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченій суворого покарання.

Судом також врахована обставина, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навівши у вироку обставини що пом`якшують покарання, врахувавши особу обвинуваченої, обставини вчинення кримінального правопорушення, вірно та обґрунтовано дійшов до висновку що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування покарання і застосувавши вимоги ст. 75 КК України звільнив її від відбування покарання з випробуванням і встановив іспитовий строк, та відповідно до ст. 76 КК України поклав на неї відповідні обов`язки.

У зв`язку з цим, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для скасування вироку відносно ОСОБА_7 та ухвалення нового вироку, як це зазначено в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні.

Істотних порушень норм кримінального процесуального та кримінального закону при розслідуванні у кримінальному провадженні і його розгляді в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 21 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Дана ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками судового провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засуджена ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення їй копії цієї ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4