АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/50/16 Справа № 178/973/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000213, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2015 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий

22 квітня 2015 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України на 2 роки,

засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року та остаточно призначене покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Перший заступний прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованості засудження обвинуваченого ОСОБА_7 , порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. В обґрунтування апеляції прокурор зазначає про безпідставне застосування щодо ОСОБА_7 , який вчинив новий злочин в період іспитового строку, положень ст.75 КК України, що при призначенні покарань за сукупністю злочинів є неприпустимим. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року та призначити остаточне покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 10 травня 2015 року близько 13.00 години прийшов у дім своєї матері ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись у будинку, реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, з шухляди гардеробу викрав пластикову картку банку «Аваль», яка належала його матері ОСОБА_10 та була загорнута у папір із зазначенням пін-коду. 11 травня 2015 року близько 13.00 години ОСОБА_7 приїхав у смт. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області, де, скориставшись раніше викраденою пластиковою карткою банку «Аваль» № НОМЕР_1 , з банкомату банку «Аваль», що розташований у приміщенні будинку побуту, вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 1 500 грн., викраденими коштами розпорядився на свій розсуд.

14 травня 2015 року приблизно о 17.00 годині, керуючись єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого мана, ОСОБА_7 приїхав в с. Болтишка Криничанського району Дніпропетровської області, де, скориставшись раніше викраденою пластиковою карткою, розрахувався у безготівковому рахунку у магазині ПП ОСОБА_11 , придбав жувальну гумку вартістю 7 грн. 50 коп.

15 травня 2015 року близько 12.00 години, керуючись єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого мана, ОСОБА_7 приїхав в смт. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області, де, скориставшись раніше викраденою пластиковою карткою, з банкомату банку «Аваль», що розташований у приміщенні відділення банку «Аваль», вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 1 000 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка повністю підтримала апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , просила скасувати вирок суду першої інстанції через м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та незаконне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання, зазначене у апеляції, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які кожен окремо, просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за який він засуджений, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження, які відповідно до ст.349 КПК України судом за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним досліджувати щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.

Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються, тому під час апеляційного розгляду не перевіряються.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як зазначено у вироку, суд виходив із вимог ст.65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілої, яка до обвинуваченого претензій матеріального характеру не має. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може. Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання за вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 суд, навівши у вироку обставини, які впливають на вид і розмір покарання, обґрунтовано призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції частини 2 статті 185 КК України та за сукупністю вироків визначив остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України.

Разом з тим, повторно звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч.2 ст. 75 КК України, відповідно до яких умовою ухвалення рішення суду про звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням є те, що вони протягом іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч.3 ст. 78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину має розцінюватися як порушення умов застосування ст. 75 КК України. У такому разі суди повинні призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, що унеможливлює повторне ухвалення рішення суду про звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не можна вважати достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, а тому вирок щодо нього в частині призначення покарання відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 409, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України підлягає скасуванню у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції.

Перевіркою доводів апеляці2йної скарги прокурора про посилення покарання, колегією суддів встановлено, що вони є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Прокурор взагалі не мотивував у чому полягає незаконність чи необґрунтованість призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України та чому вирок суду у цій частині підлягає скасуванню. Аналіз доводів апеляційної скарги прокурора свідчить про те, що судом першої інстанції лише неправильно застосовано положення ст. 75 КК України. На переконання колегії суддів, покарання за ч.2 ст. 185 КК України призначено обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального закону, за своїм видом і розміром покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі, а за сукупністю вироків у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, тому зазначені вимоги апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року скасувати у частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в апеляційному суді Дніпропетровської області.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4