Справа № 534/2555/15-к
№ 1-кс/534/210/15
У Х В А Л А
06 листопада 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого слідчого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
слідчогоОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
підозрюваногоОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Волиця Камінь-Каширського району Волинської області, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, працюючого на СЦВВР «ВАТ «Полтавський ГЗК» охоронцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Комсомольського міського суду Полтавської області звернувся слідчий СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 з клопотанням, погодженим з прокурором, в якому прохає застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обрання саме такого запобіжного заходу вмотивовано необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганням спробам останнього ухилитись від слідства, суду, здійснювати вплив на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з повідомленням про підозру органами досудового розслідування встановлено, що 01 листопада 2015 року близько 20 год. 40 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 , знаходились біля будинку АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, що переросла у бійку. Під час бійки ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 , схопив ніж та наніс ним потерпілому два удари в область шиї зліва.

Згідно довідки Кременчуцького міжрайонного відділення Полтавського обласного БЮРО СМЕ смерть ОСОБА_9 настала внаслідок масивної зовнішньої та внутрішньої крововтрати з пошкодженням кровоносних судин шиї.

01 листопада 2015 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001405 та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до протоколу про затримання підозрюваного ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України 03 листопада 2015 року о 21 год. 40 хв. (а.с.40-41).

Копія клопотання та копії доданих до нього матеріалів вручена підозрюваному ОСОБА_6 о 08 год. 30 хв. 05 листопада 2015 року, з дотриманням вимог ч.2 ст.184 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримуючи клопотання слідчого та наголошуючи про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наполягав на обранні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Мотивуючи подання пояснив, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин, за який Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, під загрозою покарання може переховуватись від органів досудового слідства та суду, здійснювати вплив на свідків, а також перешкоджати встановленню обставин кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_6 в суді відмовився від дачі показань з приводу затримання та підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, прохав суд обрати йому інший запобіжний захід, пояснивши, що добровільно з`явився до правоохоронних органів і наміру ухилятися від слідства не має.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання слідчого заперечував та пояснив, що обґрунтованість винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сумнівними доказами. Підозрюваний ОСОБА_6 офіційно працевлаштований, позитивно характеризується і не має наміру ухилятись від слідства, а також не зможе вплинути на встановлення істини у справі.

Заслухавши думки учасників судового розгляду та пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно із ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя щоразу зобов`язаний, у тому числі, здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з приєднаних до клопотання матеріалів, ОСОБА_6 03 листопада 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Згідно з протоколу допиту підозрюваного, останній відмовився від дачі показань в порядку ст.63 Конституції України.

Виходячи із змісту протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 останні бачили потерпілого незадовго до його вбивства разом із підозрюваним, який був напідпитку та поводив себе агресивно по відношенню до свідка ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 впізнав підозрюваного як особу, що 01 листопада 2015 року біля будинку АДРЕСА_2 наносила удари руками іншій особі, сидячи на ній зверху.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що в районі будинку АДРЕСА_2 він побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , останньому було зле і ОСОБА_15 викликав йому швидку медичну допомогу та пішов додому. Через незначний час він повернувся до місця події та побачив в кареті швидкої медичної допомоги закривавленого ОСОБА_9 . Свідок ОСОБА_15 додатково показав, що чув як ОСОБА_6 висловлював погрози на адресу потерпілого.

Суд вважає, що наведенні вище докази, доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому суд вважає хибними посилання захисника ОСОБА_5 на ст.62 Конституції України щодо недоведеності вини ОСОБА_16 , так як у відповідності до положень ч.1 ст.194 КПК України під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити лише обґрунтованість підозри.

Поняття «обґрунтоване обвинувачення» не є тотожним поняттю «обґрунтована підозра» і на стадії обрання запобіжного заходу не вимагається, щоб було достатньо доказів саме для висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого правопорушення.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий і прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 року у справі «Смірнови проти Росії», в якому сформовано загальне правило про те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатнім підстави для тримання особи під вартою. У цій справі (п.59) Суд зазначив, що в досудовому звільнені особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд; ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя; вчинення ним подальших правопорушень або спричинення ним порушень громадського порядку.

В судовому засіданні, вказуючи на ймовірність того, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування, прокурор послався на те, що останній покинув місце вчинення злочину. При цьому в клопотанні слідчого було замовчено ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_6 добровільно з`явився до відділку міліції. Висунуті в судовому засіданні слідчим припущення про те, що ОСОБА_6 добровільно здався правоохоронними органами для того щоб в подальшому ухилятися від слідства є нелогічними і матеріалами, приєднаними до клопотання не підтверджуються. Сам факт залишення місця вчинення злочину, з урахуванням вище викладеного, не є достатньою підставою вважати про наявність наведеного ризику. В пункті 60 рішення ЄСПЛ у справі «Смірнови проти Росії» Суд зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку.

З матеріалів кримінального провадження, приєднаних до клопотання, та пояснень слідчого вбачається, що ще до звернення до суду із відповідним клопотанням органами досудового розслідування у справі проведено огляд місця події, обшуки за місцем проживання підозрюваного та обшук його транспортного засобу, в ході яких виявлені сліди вчинення злочину та вилучено одяг ОСОБА_6 із слідами речовини, схожої на кров. При цьому суд звертає увагу на висновки ЄСПЛ у справі «Водяник проти України», а саме на те, що Суд негативно оцінив таку підставу тримання під вартою заявника, як невизнання ним вини та відмову від свідчень проти себе, зазначивши, що за своїм характером ця підстава суперечить важливим елементами концепції права на справедливий суд праву не свідчити проти себе та презумпції невинуватості.

З метою відшукання та фіксації доказів, органами досудового розслідування у справі проведено всі можливі обшуки та огляди, призначені експертизи, тому суд вважає, що за таких умов відмова підозрюваного від дачі показань, в тому числі повідомити місце знаходження знаряддя вчинення злочину (ножа), не може вказувати на наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність ув`язнення підозрюваного, прокурор послався на те, що ОСОБА_6 є колишнім працівником міліції, а саме співробітником ізолятора тимчасового утримання Комсомольського МВ, і тому може впливати на свідків «за місцем свого проживання», у тому числі використовуючи свої зв`язки в правоохоронних органах.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 раніше із підозрюваним ОСОБА_6 знайомі не були і будучи попередньо ретельно допитаними, під час впізнання вказали на підозрюваного як на особу, яку останнє бачили із потерпілим за його життя, але самої події спричинення йому ножового порання вони не бачили. Тобто зазначені свідки не є очевидцями самої події злочину і прокурором не надано суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 , не будучи ув`язненим, буде чинити на них тиск. Лише та обставина, що підозрюваний є колишнім працівником міліції не може вказувати на те, що він зможе перешкоджати кримінальному провадженню, використовуючи свої зв`язки, в тому числі в слідчих органах Оновленої поліції.

Твердження слідчого про те, що зазначені свідки або деякі з них проживають разом із підозрюваним не є підтвердження ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, тим більше, що зазначене твердження не відповідає дійсності, так як згідно відомостей, зазначених в протоколах допитів свідки та підозрюваний проживають у різних домах та на різних вулицях міста Комсомольська.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підтримуючи клопотання слідчого, прокурором не надано суду переконливих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.177 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

При цьому суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», в пункті 74 якого Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Підозрюваний ОСОБА_6 раніше не засуджувався, неодружений, має на утриманні 6-тирічну дитину, має постійне місце роботи та проживання, де характеризується позитивно.

Оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваного, те, що він раніше не судимий, суд вважає, що забезпечити його належну процесуальну поведінку можливо шляхом обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

В рамках здійснення повноважень із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, суд звертає увагу на те, що в порушення вимог ст.184 КПК України, в клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу, замість викладу обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, наведено лише перелік слідчих дій, проведених у справі, без зазначення обставин, які ними підтверджено або спростовано. Зазначені недоліки усувалися в судовому засіданні, в тому числі шляхом опитування слідчого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178,183,194 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.

Застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня без дозволу слідчого, прокурора або суду, та покласти на нього обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження;

-утримуватись від спілкування зі свідками у справі: ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 тощо.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Комсомольський МВ УМВС України Полтавської області.

Строк дії ухвали закінчується 04 січня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) діб з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1