КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/57/16-к
Провадження № 1-кс/552/11/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2016 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Слідчого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2 ,

За участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію),-

В С Т А Н О В И В:

11.01.2016 року до Київського районного суду м.Полтави надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію). Свою скаргу він обґрунтовував тим, що прокуратурою Полтавської області за дорученням Генеральної прокуратури України в порядку ст.587 КПК України стосовно нього проводиться екстрадиційна перевірка. Постановою Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2015 року до нього застосовано екстрадиційний арешт та поміщено до Полтавського СІЗО. 31.12.2015 року йому вручено Постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію), якою вирішено його видати до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.159-4, ч.3 ст.159-4 КК Російської Федерації в редакції Федерального закону № 207-Ф3 від 29.11.2012 року та ч.4 ст.159 КК Російської Федерації в редакції Федерального закону №26Ф3 від 07.03.2011 року. Так, при винесенні оскаржуваної постанови заступник Генерального прокурора України виходив з того, що він є громадянином Російської Федерації, що не відповідає дійсності та спростовується дійсними обставинами, а саме те, що на даний час він є громадянином України та має паспорт громадянина України. Крім того, в оскаржуваній постанові помилково зроблено висновок про те, що злочини передбачені ч.2 ст.159-4, ч.3 ст.159-4 КК Російської Федерації в редакції Федерального закону № 207-Ф3 від 29.11.2012 року та ч.4 ст.159 КК Російської Федерації в редакції Федерального закону №26Ф3 від 07.03.2011 року відповідають ч.4 ст.190 КК України. Як вбачається з матеріалів екстрадиційної перевірки, йому інкримінується шахрайство, що спричинене навмисним невиконанням договірних зобов`язань. Так у чинному КК України взагалі відсутній такий вид злочину, як шахрайство споріднене з навмисним невиконанням договірних зобов`язань. У відповідності до процесуального закону, органи, що проводять екстрадиційну перевірку не вправі давати оцінку винуватості особи на видачу якої отримано запит, однак для вирішення питання чи передбачає злочин, за який запитано видачу, покарання у виді позбавлення волі за законом України необхідно надати правильну правову кваліфікацію діянням особи саме виходячи з законодавства України. Таких дій а ні Генеральною прокуратурою України, а ні Прокуратурою Полтавської області взагалі зроблено не було. А висновок про те, що злочини, за які його розшукують на території РФ відповідають ч.4 ст.190 КК України, зроблений взагалі без будь-якого обґрунтування, що в свою чергу не може бути підставою для спростування відсутності обставин передбачених ч.2 п.1 ст.589 КПК України. Просив суд задовольнити скаргу та скасувати постанову заступника Генерального прокурора України від 25.12.2015 року про видачу його (екстрадицію) до Російської Федерації.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_5 скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію) підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Прокурор прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію) просив відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши скаржника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_6 , вивчивши та дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 28 грудня 2015 року заступником Генерального прокурора України винесено постанову про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_5 , 1966 року народження.
Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Така скарга була подана ОСОБА_5 в строки передбачені ч.1 ст.304 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 розшукується ГУ МВС Росії по м. Москва Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.159 КК Російської Федерації (розшукова справа № 7790 від 07.12.2012, кримінальна справа № 96117 від 11.04.2012, запобіжний захід - тримання під вартою) та затриманий 20 липня 2015 року о 15 год. 45 хв. в м.Полтава співробітниками СКР Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області в порядку ст.ст.208, 582 КПК України.
Зокрема, згідно з наданими російською стороною документами, 11 квітня 2012 року першим відділом СЧ по РОКД СУ УВС по ЗАО ГУ МВС Росії по м.Москва порушено кримінальну справу № 96117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.159 КК Російської Федерації за фактом вчинення ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 шахрайських дій.
По кримінальній справі винесено постанову про притягнення ОСОБА_5 в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.159-4, ч.3 ст. 159-4, ч.4 ст.159 КК Російської Федерації .
07 грудня 2012 року обвинувачений ОСОБА_5 оголошений в розшук, а 14 січня 2013 року у міжнародний розшук.
Постановою Никулінського районного суду м.Москви від 18 січня 2013 року ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За результатами екстрадиційної перевірки не було встановлено обставин які б перешкоджали б у видачі особи іноземній державі, що передбачені ст.589 КПК України.
Так, відповідно до ч.1 ст.589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо:

1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України;

2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України;

3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу;

4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію);

5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України;

6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Відповідно до ч.2 вищевказаної статті особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Так під час екстрадиційної перевірки Генеральною прокуратурою України доручено Державній міграційній службі України провести перевірку наявності підстав для втрати ОСОБА_5 громадянства України.
Указом Президента України від 10.10.2014 року №767/2014 ОСОБА_5 припинено громадянство України внаслідок втрати.
20.07.2015 року ОСОБА_5 було затримано на території Полтавської області.
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2015 року до ОСОБА_5 було застосовано екстрадицій ний арешт. На теперішній час він утримується в Полтавському СІЗО.
Під час екстрадиційної перевірки було також встановлено, що ОСОБА_5 09.09.2015 року оскаржив Указ Президента України від 10.10.2014 року до Вищого адміністративного суду України. Ухвалою зазначеного суду від 17.11.2015 року позовну заяву повернуто ОСОБА_5
ОСОБА_5 на даний час є громадянином Російської Федерації.
Крім того, злочини передбачені ч.2 ст.159-4, ч.3 ст.159-4, ч.4 ст.159 КК Російської Федерації, які вчинив ОСОБА_5 , згідно українського законодавства підпадають під кваліфікацію злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення воліна строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників видача особи здійснюється за умови вчинення нею злочину, за яким за законодавством сторони, що вимагає видачі, може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком не менше як один рік.
Тому злочин вчинений ОСОБА_5 є екстрадиційним.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на даний час не є громадянином України, статусу біженця не має, до кримінальної відповідальності не притягується на території України та за станом здоров`я може бути етапованим.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію) слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора України від 28.12.2015 року про видачу особи (екстрадицію) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1