Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/69/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.01.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000371 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, який не одружений, не працює, раніше судимий:

08.04.2008 року вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

26.10.2010 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

24.01.2011 року вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

визнаний винуватим та засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в закону силу залишено особисте зобов`язання.
Прийнято відмову потерпілого від цивільного позову в частині вимог до ОСОБА_6 .
Цим вироком також засуджений ОСОБА_7 , стосовно якого вирок не оскаржений.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджений за те, що вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у приміщення, за таких обставин.

20 червня 2015 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки курей прийшли до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 . Далі, на території вказаного домоволодіння ОСОБА_7 залишився чекати ззовні, а ОСОБА_6 проник до сараю, звідки таємно викрав двох курей вартістю згідно довідки КП «Ринок» - 75 грн. за одну курку, на загальну суму 150 грн. З викраденою птицею ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення злочину, правової кваліфікації та доведеності його винуватості, просить вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий, яким призначити йому покарання без обмеження волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині виду і розміру призначеного покарання. Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не дослідив у повному об`ємі причини скоєння злочину, зокрема відсутність у нього будь-яких можливих засобів для існування. Вказує, що крадіжку скоїв для придбання продуктів харчування, так як не може тривалий час знайти роботу, обмежується випадковими заробітками. Зазначає, що не має коштів навіть для сплати штрафних санкцій для отримання паспорта громадянина України. Мати з якою він проживає, також не працює і не має змоги йому допомогти.
Вказує також, що судом не враховано повне відшкодування ним завданої потерпілому шкоди. Просив врахувати повне визнання ним своєї вини та обіцяє в подальшому подібного не скоювати.
Від потерпілого ОСОБА_9 надійшли клопотання в яких він просив призначити ОСОБА_6 покарання без обмеження волі. В останньому клопотанні потерпілий зазначив, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України відмовляється від підтримання обвинувачення стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки збитки обвинуваченими йому відшкодовані. Провадження стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України просив закрити.
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження і в апеляційній скарзі не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється. При розгляді доводів апеляційних скарг колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів, вони є слушними.
Так, за змістом ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за що судимості не зняті і не погашені, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнано щире каяття, та враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Виходячи з наведеного, акцентуючи увагу на наявності попередніх судимостей, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і що підстав для застосування при призначенні покарання ст.ст. 69, 75 КК України немає.
Разом із тим, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, та вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд не повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, внаслідок чого призначив ОСОБА_6 покарання, яке хоча і в межах, установлених у санкції ч. 3 ст. 185 КК України, проте є явно несправедливим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції формально підійшов до дослідження обставин, які необхідно враховувати при призначенні покарання.
Так, судом залишено поза увагою обставини злочину, його наслідки та обставини, що спонукали до вчинення злочину, зокрема - внаслідок скрутного матеріального становища, відсутності продуктів харчування, обвинувачений вчинив крадіжку двох курей вартістю 150 грн., ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме повне визнання вини та добровільне відшкодування збитків, позицію потерпілого, який фактично пробачив обвинувачених, відмовився від позовних вимог у зв`язку з повним відшкодуванням збитків, та просив не позбавляти волі обвинувачених.
Наведені обставини, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, свідчать про щире каяття та бажання обвинуваченого виправити ситуацію, а за відсутності обставин, що обтяжують покарання, у своїй сукупності дають підстави для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання шляхом звільнення його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В даному випадку колегія суддів вважає, що наявні у ОСОБА_6 не зняті і не погашені судимості, самі по собі не можуть свідчити про недоцільність застосування щодо нього ст. 75 КК України.

З огляду на ряд інших встановлених як судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду пом`якшуючих обставин, відсутність у законі України про кримінальну відповідальність обмежень щодо повторного застосування ст. 75 КК стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням в конкретному випадку є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції зміні з пом`якшенням покарання обвинуваченому ОСОБА_10 .
Щодо заяви потерпілого про відмову від підтримання обвинувачення та про закриття з цих підстав кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити таке.
Закрити кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України можливо лише якщо це провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 Кримінального кодексу України якщо воно вчинено чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо воно вчинено особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоди виключно власності потерпілого.
Під час апеляційного розгляду жодної з наведених вище підстав не встановлено, а тому клопотання потерпілого про закриття кримінального провадження не може бути задоволене, а лише враховано колегією суддів як обставина, що вплинула на пом`якшення обвинуваченому покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 року стосовно ОСОБА_6 змінити, пом`якшивши призначене покарання.
ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

У решті вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4