Єдиний унікальний номер 725/5595/15-к
Номер провадження 1-кп/725/244/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000115 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та проживаючого: АДРЕСА_1 , одруженого, із вищою освітою, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України при наступних обставинах.

Так, 28 липня 2008 року ОСОБА_4 призваний на військову службу НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він проходить по теперішній час у лавах Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу голови Державної прикордонної служби України №275 від 23 червня 2012 року ОСОБА_4 призначений на посаду офіцера відділення автотехнічного забезпечення інженерно-технічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходить військову службу у військовому званні «старший лейтенант».

Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до статті 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно положення ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено часткову мобілізацію у тому числі в Чернівецькій області, що є підтвердженням особливого періоду на момент вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Разом з тим, 4 серпня 2015 року військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_3 старший лейтенант ОСОБА_5 маючи на меті ухилитись від військової служби, умисно, в умовах особливого періоду, самовільно залишив територію ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув за місцем постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить службу за контрактом, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 11, 16, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України 4 серпня 2015 року маючи на меті ухилитись від військової служби, умисно, в умовах особливого періоду, самовільно залишив територію ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув за місцем постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де проводить час на власний розсуд по теперішній час, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану - злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказавши на те, що такі дії ним були вчинені через збіг тяжких матеріальних і сімейних обставин, а саме необхідністю утримання малолітньої дитини та дружини, яка перебуває в стані вагітності. Просив суворо його не карати.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 408 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до категорії тяжких злочинів.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який є особою офіцерського складу, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та служби характеризуються позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також приймаючи до уваги те, що обвинувачений перебував в зоні проведення антитерористичної операції, а також те, що на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня дитина та вагітна дружина, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах мінімальної санкції ч.3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України, ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3(трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1