Справа № 11а-737 / 2010 р. Головуючий у І інстанції Зеліско Р.Й.
Категорія ст.187 ч.2 Доповідач Яременко О.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого Галина В.П.,

Суддів Танечника І.І., Яременка О.Д.,

з участю прокурора Горин У.І.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

захисника-адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_4 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 05 березня 2010 року,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_1,

який народився 04 січня 1981 року в смт. Магерів

Жовківського району Львівської області,

українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1,

непрацюючого, одруженого, раніше судимого,

проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2,

Жовківського району Львівської області,

засуджено

- за ч.2 ст.187 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 залишено без зміни взяття під варту.

Строк відбування покарання обчислюється з 17 березня 2005 року.

ОСОБА_2 ,

який народився 21 квітня 1978 року в м. Львові,

українця, громадянина України, з середньою

освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше

судимого, проживаючого у ІНФОРМАЦІЯ_3,

засуджено

- за ч.2 ст.187 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишено без зміни взяття під варту.

Строк відбування покарання обчислюється з 06 квітня 2009 року.

Зараховано ОСОБА_2 в строк відбуття покарання час знаходження ним під вартою з 17 березня 2005 року по 11 січня 2008 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5, вирок відносно якого в апеляційному порядку не оскаржується.

Вироком суду ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

16 березня 2005 року, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, поблизу памятника ОСОБА_6 на проспекті Свободи в м. Львові підійшли до потерпілого ОСОБА_7, обступили його і стали вимагати гроші, а коли потерпілий відмовився видати гроші, ОСОБА_1 взяв ОСОБА_7 за запястя руки, а іншою рукою відхилив свою куртку і показав іграшковий пістолет, який ОСОБА_7 сприйняв як справжній та реальну небезпеку для свого життя та здоровя. В цей час ОСОБА_5 і ОСОБА_2 створювали видиму загрозу для потерпілого і спостерігали за його реакцією, а ОСОБА_1, обшукавши кишені потерпілого ОСОБА_7, заволодів його майном, а саме мобільним телефоном марки „ Самсунг С100 вартістю 750 гривень з сім- картою вартістю 50 гривень, гаманцем „ Найк вартістю 20 гривень, в якому знаходилось 3 грн.40 коп., двома таксофонними карточками вартістю 10 гривень 80 копійок, презервативом вартістю 3грн.50 коп., десятьма візитками та двома фотографіями, а всього заволоділи майном на загальну суму 837 гривень 70 копійок.

На вирок суду засуджені ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_4 подали апеляції.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_1 не погоджується з тим, що його дії були кваліфіковані судом за ст. 187 ч.2 КК України, як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж. Посилається на те, що досудове та судове слідство проведено з порушенням вимог кримінально-процесуального закону та Конституції України. Вказує, що суд не звернув достатньої уваги на первинні покази потерпілого та на те, що він неодноразово змінював свої покази на досудовому слідстві, також суд не взяв до уваги показів свідка ОСОБА_8

На підставі викладеного просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання за цей злочин із застосуванням ст. 69 КК України, взявши до уваги його щире каяття, а також те, що він має малолітню дитину, дружину, яка на даний час перебуває в стані вагітності та має незадовільний стан здоровя.

Захисник ОСОБА_4, який виступає в інтересах засудженого ОСОБА_2, в своїй апеляції вважає вирок суду незаконним, вказує, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Покликається на те, що вина ОСОБА_2 у інкримінованому злочині не доведена. ОСОБА_2 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні категорично заперечив свою участь у вчиненні злочину, як в судовому засіданні заперечили про його участь і засуджені ОСОБА_5, ОСОБА_1, а також і сам потерпілий ОСОБА_7 При цьому захисник не погоджується з тим, що суд, як доказ вини ОСОБА_2, взяв до уваги покази, дані на досудовому слідстві свідками ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, оскільки ці покази є суперечливими та не узгоджуються з показами засуджених та потерпілого і належним чином не перевірені судом під час судового слідства.

Враховуючи наведене, захисник просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_2 скасувати а кримінальну справу щодо нього закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутності в його діях складу злочину.

Засуджений ОСОБА_2 в своїй апеляції вважає вирок суду незаконним, вказує на неповноту та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. При цьому покликається на те, що категорично заперечує свою участь у вчиненні злочину. Зазначає, що на досудовому слідстві слідчим до нього застосовувались недозволені методи ведення слідства, а суд під час судового слідства не взяв до уваги всі докази по справі, які могли вплинути на висновки суду, зокрема покази потерпілого, який заперечив про його участь у вчиненні злочину. Також не були допитані всі свідки по справі, не були досліджені всі документи та речові докази. Крім цього вказує, що судом були порушені його права, в тому числі при проведенні судових дебатів та при наданні йому останнього слова.

Просить вирок суду скасувати а кримінальну справу щодо нього закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутності в його діях складу злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав подану ним апеляцію, пояснення засудженого ОСОБА_2 та виступ його захисника, які підтримали подані ними апеляції, думку прокурора, котрий заперечив проти поданих апеляцій та просив вирок суду залишити без зміни, розглянувши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини засуджених в тому, що вони за попередньою змовою групою осіб вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоровя потерпілого, вчиненого засудженими за обставин, встановлених судом, відповідає матеріалам справи та ґрунтується на доказах, ретельно перевірених в судовому засіданні й докладно наведених у вироку.

Покликання засудженого ОСОБА_2 та його захисника в апеляціях на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються зібраними по справі доказами, які були перевірені в судовому засіданні і яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

У вирок суд обґрунтовано поклав первинні покази потерпілого ОСОБА_7, з яких вбачається, що 16.03.2005 року біля 23.00 год. у м. Львові на проспекті Свободи біля памятника ОСОБА_6 до нього підійшли троє хлопців, як в подальшому зясувалось, що це були ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, які обступили його кругом і стали вимагати гроші, а коли він відповів, що в нього немає грошей, вони почали погрожувати йому застосовуванням пістолета та показали йому цей пістолет. Він дану погрозу застосування щодо нього вогнепальної зброї сприймав реально і не чинив опору нападникам, боячись реального виконання даної погрози. В результаті розбою в нього було викрадено мобільний телефон та інше майно, всього на загальну суму 837 гривень 70 копійок.

Саме ці покази потерпілого відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема :

- показами свідка ОСОБА_8, даними ним на досудовому слідстві, які були оголошені в судовому засіданні, який показав, що 16.03.2005 року попередньо домовившись про зустріч з ОСОБА_7 в м. Львові на проспекті Свободи біля памятника ОСОБА_6, підходячи до місця зустрічі побачив ОСОБА_7, який стояв і кругом нього стояло троє невідомих хлопців. При цьому свідок показав, що був очевидцем того, що один з хлопців, тримаючи ОСОБА_7 за руку, обшукував його по кишенях і забрав мобільний телефон та гаманець, а також він чув, що хлопець, який був з пістолетом, погрожував ОСОБА_7, що прострілить йому ногу, наказував щоб він не рипався і тримав його. ( т.1 а.с.130, 131)

- показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9, даними ними на досудовому слідстві і оголошеними в судовому засіданні ( т.1 а.с. 132, 133 )

- показами свідка ОСОБА_12, даними ним в судовому засіданні, який показав, що він є працівником міліції і проводив досудове слідство по даній справі. Покази всіх фігурантів по справі він записував з їх слів, жодного психологічного чи фізичного тиску ні на кого не чинилось.

- заявою потерпілого ОСОБА_7 ( т.1 а.с 115)

- протоколом вилучення ( т.1 а.с.121)

- протоколом добровільної видачі ( т.1 а.с. 122)

- протоколів ставок віч-на-віч між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 161, 163, 165 )

- протоколів ставок віч-на-віч між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ( т.1 а.с.162, 164 )

На підставі цих доказів суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку, що ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоровя потерпілого та правильно кваліфікував їх дії за ст. 187 ч.2 КК України.

Наведені докази спростовують і покликання в апеляції ОСОБА_1, що суд невірно кваліфікував його дії за ст. 187 ч.2 КК України.

Доводи апелянтів про те, що потерпілий під час судового розгляду змінив свої покази і свідчив на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не ґрунтуються на матеріалах справи, перевірялись судом першої інстанції і, на думку колегії суддів, суд правильно критично віднісся до тих показів і визнав такими, які не відповідають дійсним обставинам справи, повністю суперечать його первинним показам та іншим доказам, які були здобуті під час розгляду даної кримінальної справи, а його покази в судовому засіданні розцінив, як змінені у звязку з небажанням потерпілого в притягненні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину судом обґрунтовано визнані неправдивими, даними ним з метою уникнення від кримінальної відповідальності і такими, які спростовуються сукупністю досліджених судом доказів у справі.

Як видно із матеріалів справи судом досліджені всі обставини, зясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення справи. Тому доводи у апеляціях про неповноту судового слідства є безпідставними. Не встановлено колегією суддів і істотних порушень кримінально-процесуального закону під час досудового та судового слідства, порушень прав засуджених, в тому числі і на захист, та порушень вимог закону при проведенні судових дебатів та надання ОСОБА_2 останнього слова, про що він вказує в своїй апеляції.

Щодо покарання, то таке засудженим призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, їх осіб та обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

Це покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Підстав для застосування до ОСОБА_1 ст.69 КК України та помякшення йому покарання, про що порушується питання в його апеляції, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити апелянтам в задоволенні їхніх апеляційних вимог.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його захисника адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 05 березня 2010 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15