Справа № 359/3448/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1378/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 09.12.2015

УХВАЛА
Іменем України
09 грудня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням встановлене вироком Бориспільського міськрайсуду Київської області від 27.10.2014 року та направлено його для відбуття покарання, у виді позбавлення волі на строк 3 роки щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Целіноград Республіки Казахстан, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Бориспільського міськрайсуду Київської області від 27.10.2014р. за ст. 185 ч.3 КК України до З років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ухвали суду, вироком Бориспільського міськрайсуду Київської області від 27.10.2014р. ОСОБА_8 засуджено за ст. 185 ч.3 КК України і призначено покарання - 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки, та зобов`язано періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти останню про зміну місця свого проживання та роботи. Бориспільський міжрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції (далі - КВІ) звернувся до суду з клопотанням про скасування засудженому звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення його в місця відбуття покарання на підставі ст.78 ч.2 КК України, оскільки останній, за час іспитового строку порушує порядок відбуття умовного покарання, а саме, систематично не з`являється на реєстрацію без поважних причин. Суд першої інстанції прийшов до висновку про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановленого вироком Бориспільського міськрайсуду від 27.10.2014 року та направлення ОСОБА_8 для відбуття покарання у виді позбавлення волі, оскільки засуджений не бажає стати на шлях виправлення та виконувати покладені на нього судом обов`язки, який 6 разів не з`являвся на реєстрацію без поважних причин, що підтверджують матеріалами провадження,
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні подання Начальника КВІ , оскільки вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною та жодним чином не мотивованою. Звертає увагу, що в поданні КВІ не наведено переконливих доказів того, що засуджений не бажає стати на шлях виправлення та є недостатніми для направлення його для відбування покарання за вироком суду, а висновки суду про те, що дії засудженого, свідчать про його небажання стати на шлях виправлення та виконувати зобов`язання встановлені для нього судом - є передчасними та необґрунтованими. Також, судом недостатньо досліджені всі обставини справи, особу засудженого, не встановлено причини неявки останнього до органів кримінально-виконавчої інспекції, його поведінку. Крім того, ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду подання, судовий розгляд проведено у його відсутність обвинуваченого, чим порушено його право на захист, що відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що рішення суду суперечить вимогам ст.ст. 75, 76, 78 КК України. Також, при розгляді подання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п.4 ст.409 КПК України є ще однією з підстав для скасування ухвали суду. Вказує, що 23 листопада 2015 року він отримав письмову відповідь, разом із належним чином завіреною медичною картою амбулаторного хворого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 16 аркушах, з якої вбачається, що засуджений ОСОБА_8 дійсно в 2015 році звертався за медичною допомогою до Вишенькінської сільської дільничної лікарні Бориспільського району, Київської області в період з 12.01.2015 року по 24.03.2015 року. Тому, вважає, що саме ряд захворювань засудженого в період його неявки до кримінально-виконавчої інспекції, що зазначені в медичній карті амбулаторного хворого вплинули на причини його поведінки, що в сукупності позбавило його можливості належного виконання умов іспитового строку і про які він неодноразово попереджав свого кримінально-виконавчого інспектора як в телефонному режимі так і в своїх письмових поясненнях, щодо поважності причин неявки на реєстрацію до КВІ. Крім того, захист ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та вважає, що він пропущений з поважної причини. Вказує, що ОСОБА_8 16.10.2015 р. відповідно до довідки Бориспільського MB ГУ МВС України в Київській області був затриманий працівниками міліції для відбуття покарання, повідомити про своє затримання зміг лише 17.10.2015 р. та цього ж дня між адвокатом ОСОБА_7 та батьком засудженого ОСОБА_9 було укладено угоду про надання правової допомоги в інтересах - ОСОБА_8 . Ухвалу суду захист отримав 20.10.2015 р. про що в матеріалах справи є відповідна розписка. Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 2 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення. Відповідно до журналу судового засідання від 05 червня 2015 року, ОСОБА_8 не був присутній під час проголошення судом даної ухвали суду. Крім того, матеріали провадження не містять даних, що ОСОБА_8 отримав копію ухвали суду, а про вказану ухвалу стало відомо захисту лише 20.10.2015 року під час ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що за наведених захисником обставин строк на оскарження ухвали від 05 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 був пропущений з поважних причин, тому його слід поновити. Відповідно до вимог ч.2 ст. 78 КК України, ч.2 ст. 166 КВК України суд, за поданням кримінально-виконавчої інспекції про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, може прийняти рішення про направлення засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Проаналізувавши суть та причини невиконання обов`язків, покладених на засудженого ОСОБА_8 вироком суду та вивчивши дані про його особу, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення про скасування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, оскільки ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про обов`язок з`явлення до відділу КВІ на реєстрацію та йому було встановлено дні явки, з чим він був ознайомлений (а.с.6,13, 14), даними листка реєстрації, відповідно до якого засуджений на реєстрацію, а саме: 13.01, 27.01, 10.02, 24.02, 10.03, 24.03.2015 року, тобто жодного разу не з`являвся (а.с.15), поясненнями засудженого, з яких вбачається, що йому зрозуміло про наслідки неявки та дати явки до КВІ (а.с. 16, 31,); попередженнями та довідками про бесіди з засудженим про наслідки неявки на реєстрацію, даними рапортів працівників міліції, подань на привід, який застосовувався 11.02.2015 року та 26.03.2015 року, після чого засуджений був доставлений до Бориспільського РП КВІ, де йому були повторно роз`ясненні порядок та умови відбуття покарання та наслідки їх порушень ( а.с. 23-26, 29-37, 39-41). Крім того, вбачається із пояснень засудженого від 20.02.15р., останній вказав, що не з`явився на реєстрацію 13.01., 27.01., 10.02.15р., оскільки не мав підтверджуючого документу; від 07.04.15р., де він повідомив, що « 24.02, 10.03, та 24.03.15р. не з`явився для реєстрації, тому що у нього не було можливості приїхати. Поважної причини неявок на реєстрацію немає ». Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_8 в період іспитового строку без поважних причин неодноразово не з`являвся на реєстрації у встановлений за постановою день, у зв`язку з чим йому було неодноразово винесено застереження у виді письмового попередження про можливість скасування покарання з випробуванням. Крім того, засуджений належними чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`являвся, причини неявки не повідомляв, у зв`язку з чим судом був здійснений привід 24.04, 12.05, 22.05, але доставити його в судове засідання не надалось можливим із-за відсутності останнього за місцем проживання. Ухвалою суду від 05 червня 2015 року ОСОБА_8 був оголошений в розшук. При таких обставинах, доводи захисту, про те, що ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду подання, судовий розгляд проведено у його відсутність, чим порушено його право на захист є безпідставними. Факт звернення засудженого до лікаря не свідчить, що останній не міг з`явитись на реєстрацію чи повідомити в телефонному режимі про неможливість такої явки до КВІ та вказує на те, що дана обставина не може бути визнана поважною причиною. Крім того, в своїх поясненнях від 20.02 та 07.04.15р. засуджений вказав, що не з`являвся на реєстрацію, не маючи на те поважних причин. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи захисту про те, що рішення суду суперечить вимогам ст.ст. 75, 76, 78 КК України, а також, що при розгляді подання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність є надуманими. Вищенаведене стверджує, що засуджений не виконував покладені на нього обов`язки вироком суду без поважних причин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Інші доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Таким чином, апеляційна скарга захисту не підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін. Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, у х в а л и л а: Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням встановлене вироком Бориспільського міськрайсуду Київської області від 27.10.2014 року та направлено його для відбуття покарання, у виді позбавлення волі на строк 3 роки щодо ОСОБА_8 .

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням встановлене вироком Бориспільського міськрайсуду Київської області від 27.10.2014 року та направлено його для відбуття покарання, у виді позбавлення волі на строк 3 роки щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Головуючий

Судді