Апеляційний суд Полтавської області
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду
Полтавської області у складі:
Головуючого Ландара О.В.
суддів НізельковськоїЛ.В., ОСОБА_1
за участю прокурора Деряги Л.М.
засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши 10 травня 2012 року у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 та помічника Лубенського міжрайонного прокурора на вирок Лубенського міжрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2012 року,-
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадяна України, не працюючого, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,-
засуджено за ч.З ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з двохрічним іспитовим строком.
У відповідності до ст.76 КК України на засудженого покладено обовязки не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично зявлятися туди для реєстрації.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, не працюючого, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,-
засуджено за ч.З ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього аналогічних обовязків, передбачених ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілих: ОСОБА_6 - 192,5 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. - моральної шкоди; ОСОБА_7 - 1305 грн. матеріальної шкоди; ОСОБА_8 3.1. - 273 грн. матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 81 КПК України по справі вирішено питання про долю речових
За вироком суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані винними у вчиненні ряду корисливих злочинів за слідуючих обставин.
27.07.2009року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, з метою вчинення крадіжки прийшли до господарства гр. ОСОБА_6. розташованого по вул.Першотравневій, 2 у с. В.Булатець Лубенського району, де пересвідчившись що господарка спить, засуджений ОСОБА_3 шляхом злому за допомогою монтировки навісного замка на вхідних дверях курника, таємно викрали з нього 11 курей вартістю 35 грн. за одну, які помістили в заздалегідь приготовані мішки, після чого з місця злочину зникли, заподіявши потерпілій ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 385 гривень.
07.08.2009року о 23 год., засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за попередньою змовою між собою аналогічним способом проникли до курника потерпілої ОСОБА_9, у с.Таранденці по вул..Червоноармійська. 22, і таємно викрали звідти 5 курей вартістю 35 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 175 гривень.
9 серпня 2009 року о 2 год. ночі, вони ж, за попередньою змовою між собою, з курника господарства гр.. ОСОБА_10, у с.В.Булатець Лубенського району таємно викрали і курей вартістю 35 грн. за одну на загальну суму 350 грн.
В ніч на 27.08.2009 року засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за попередньою змовою між собою, шляхом підбору замка з курника господарства гр..ОСОБА_11, що в с.Вили, вул.Жовтнева. З, Лубенського району таємно викрали звідти 15 курей на загальну суму 525 грн.
20.10.2009року о 23 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, з метою скоєння крадіжки прийшли до господарства гр. ОСОБА_12., що за адресою с. Вили, вул.. Кіма, 19, Лубенського району, Полтавської області та пересвідчившись що господарка спить, зайшли в двір, де ОСОБА_3 за допомогою монтировки відчинив двері курника, після чого таємно проник всередину та викрав звідти 9 курей вартістю 42 грн. за одну на загальну суму 378 грн., які помістив в заздалегідь приготовані мішки, після чого подав їх ОСОБА_4, який в свою чергу виносив їх з господарства. Після крадіжки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покинули місце злочину, а в подальшому розпорядилися викраденим на власний розсуд.
В ніч на 21.10.2009 року засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4. з курника господарства гр.
ОСОБА_13, у с. Таранденці. вул. Г.Полоси, Лубенського району таємно викрали 10 курей вартістю 42 грн. за одну на загальну суму 420 грн.
21Л0.2009 року о 00 год. 30 хв„ ОСОБА_3за попередньою змовою з ОСОБА_4, з метою скоєння крадіжки прийшли до господарства гр. ОСОБА_8 3.1.. що за адресою с. В. Булатець, вул.Шевченка. 1 7. Лубенського району, де проникли до незапертого курника таємно викрали звідти 13 курей вартістю 42 грн. за одну на загальну суму 546 грн.
06.11.2009року о 23 год., засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аналогічним способом з господарства гр. ОСОБА_14 у с. Таранденці Лубенського району таємно викрали 17 курей вартістю 50 грн. за одну на загальну суму 850 грн.
08.11.2009року о 18 год., засуджений ОСОБА_3за попередньою змовою з ОСОБА_4, з метою скоєння крадіжки прийшли до господарства гр.ОСОБА_7, що розташоване по вул.ШевченкаЛ 8 у с. Остапівка Лубенського району, та пересвідчившись що господарки вдома не має, ОСОБА_3 ліктем розбив вікно, після чого таємно проник в середину, а ОСОБА_4 чекав біля вікна та слідкував щоб їх ніхто не побачив. Перебуваючи в будинку ОСОБА_3 викрав звідти телевізор «Томсон» вартістю 1400 грн., БУБ програвач «ПО» вартістю 400 грн.. електрочайник вартістю 90 грн.. парову праску «Скарлет» вартістю 200 грн.. 1 зарядний пристрій до мобільного телефону «Нокія» вартістю 50 грн., 1 зарядний пристрій до мобільного телефону «Самсунг» вартістю 50 грн., та золоту сережку вагою 1.5 гр. вартістю 420 грн., після чого викрадене помістив в заздалегідь приготовану сумку, яку подав через вікно ОСОБА_4, а той в свою чергу виніс викрадене з господарства. Після доведення злочинних дій до кінця ОСОБА_3та ОСОБА_4 покинули місце злочину, а в подальшому розпорядилися викраденим за власним розсудом, чим завдали потерпілій ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 2610 гривень.
В ніч на 14 листопада 2009 року засуджені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою, з курника господарства гр. ОСОБА_12 у с. Вили. вул. ОСОБА_15. 19. Лубенського району, таємно викрали 7 курей вартістю 45 грн. за одну на загальну суму 315 грн., та 1 індокачку вартістю 80 грн.. чим завдали потерпілій ОСОБА_12. матеріальних збитків на загальну суму 395 гривень.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5В вважає вирок суду щодо його підзахисного ОСОБА_3 незаконним, оскільки він грунтується на сумнівних і недопустимих доказах, які. на думку апелянта, здобуті незаконним шляхом. Досудове слідство було неповним, а судове однобічним, при цьому суд невірно оцінив зібрані докази, по суті не спростував алібі ОСОБА_3 по 6 епізодах, залишив поза увагою грубі порушення процесуального законодавства. Просить вирок суду скасувати та винести щодо ОСОБА_3 виправдувальний вирок, а цивільні позови потерпілих залишити без задоволення.
В апеляції помічник Лубенського міжрайонного прокурора не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності юридичної кваліфікації дій засуджених, просить вирок суду щодо засудженого ОСОБА_3 скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості, постановити новий вирок, призначивши засудженому ОСОБА_3 за ст. 185 ч.З КК України більш суворе покарання у виді 5 років позбавлення волі, та застосувати ст.75
КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванняім з іспитовим строком на 3 роки.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора Деряги Л.М.. що підтримувала апеляцію частково на просила про скасування' вироку з направленням справи на додаткове розслідування через істотну неправильність і неповноту слідства, порушення процесуального законодавства, пояснення захисника ОСОБА_5 і засудженого ОСОБА_3 які підтримували апеляцію та просили про скасування вироку місцевого суду з постановленням нового виправдувального вироку щодо ОСОБА_3, вислухавши засудженого ОСОБА_4. який погодився з вироком, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що принесені апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.323 КПК України та розясненням, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні.
Кожен із цих доказів повинен бути ретельно перевірений в суді та обєктивно оцінений судом у вироку.
Ці вимоги закону по даній справі не виконані.
При оцінці показань органами слідства і судом ігноровані найважливіші вимоги закону про те, що ніякі докази, в тому числі і показання обвинуваченого, не мають заздалегідь установленої сили перед іншими доказами. Визнання обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувального вироку лише у сукупності з іншими доказами.
Як видно із вироку суду на обгрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні крадіжок чужого майна суд послався та показання самого засудженого, які він давав на початковій стадії слідства, та показання іншого засудженого ОСОБА_4, глибоко не вникаючи в обставини їх походження, процесуальну допустимість, що є невідємною частиною доказування у судочинстві і витікає із головних його принципів - встановлення обєктивної істини та суворого дотримання законності.
Вбачається, що усі десять злочинів 2009 року, які інкриміновані засудженим, були розкриті у травні 201 Ороку, коли засуджений ОСОБА_4 нібито добровільно зявився до міліції та написав явки з повинною. які прийняв ДІМ ОСОБА_16
Визнаючи доказами винуватості явки з повинною ОСОБА_4 суд мав перш за все переконатися, чи розяснюватися йому та у який спосіб і ким саме перед їх написанням зміст ч. 1ст.63 Конституції України. Між тим у всіх цих десяти явках з повинною, які датовані одною датою - 8 травня 201 Ороку, ОСОБА_4 спочатку повідомляв, що крадіжки свійської птиці та іншого майна на території району він вчиняв сам. (т. 1 а.с.58, т.2 а.с.81,111,13 9,166,196,217,21,44.67)
Як суд, так і досудове слідство не дали ніякої оцінки тому факту, що вслід за його явками з повинною підшиті десять пояснень ОСОБА_4, датованих тією ж датою 8.05.1 Ороку і складених ст.ДІМ ОСОБА_17 у яких той уже показує, що ці крадіжки він вчинив разом з ОСОБА_3К.(т.1 а.с.59,т.2а.с.82,112,140,167,197,218,22,68).Причому, як наголошував ОСОБА_15, про вчинення злочинів з ОСОБА_3 вони домовлялися напередодні по телефону. Але органи досудового слідства навіть не намагалися вживати якихось заходів до витребування цих важливих викриваючих доказів - роздруківок їх мобільних телефонів.
Даючи пояснення у апеляційній інстанції засуджений ОСОБА_4 заявив, що ці пояснення він насправді писав не в один день, а протягом трьох днів, заперечуючи при цьому факт свого перебування у міліції як затриманого за підозрою у вчиненні злочинів.
Наявні у справі процесуальні документи також не містять ніяких даних про затримання ОСОБА_4 в установленому законом порядку чи його увязнення.
Судячи з їх змісту, статусу підозрюваного ОСОБА_4 набув тільки 14 травня 2010року, після розяснення прав затриманого відмовився під послуг захисника (т.2а.с.82), і мірою запобіжного заходу йому в цей день була обрана підписка про невиїзд (т.2а.с.88)
18травня 201 Ороку показання підозрюваного ОСОБА_4 в порядку ст. 194 КПК України перевірялися на місці злочинів. При цьому, як підкреслила потерпіла ОСОБА_8, ОСОБА_4 був у наручниках.
На це в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_15 визнав, що коли він писав явки з повинного, його на місце злочинів працівники міліції вивозили у наручниках без понятих, а пізніше провели відтворення (т.4а.с.233)
Виходячи з того, що ОСОБА_15, як він стверджує, зявився у відділок міліції добровільно для написання зізнань, не затримувався і під вартою не перебував, суд мав розвязати закономірне питання чому тоді до нього застосовувалися спеціальні засоби - наручники.
Ці обставини вказували на необхідність ретельної перевірки законності джерел отримання доказів від ОСОБА_4 у контексті їх процесуальної допустимості, які покладені в основу обвинувачення засуджених і вироку суду. Це викликалося необхідністю і через те. що останній не служив у лавах збройних сил України нібито через вади здоровя, але орган слідства ці питання залишив поза увагою та не з'ясовував психічний стан засудженого, наявність таких захворювань.
Вбачається, що інший фігурант злочину, засуджений ОСОБА_3 був затриманій працівниками міліції в ніч на 16 травня 201 Ороку і без процесуального оформлення, розяснення прав та повідомлення про це рідних, три дні утримувався в Лубенському міськрайвідділі міліції. Про те, що вночі 15 травня 2012року ОСОБА_3 саме за підозрою у вчиненні крадіжок затримувався працівниками міліції, свідчать і їх власні рапорти та пояснення - ДІМ ОСОБА_16, ОСОБА_18. ОСОБА_19
Під час затримання, як неодноразово стверджував засуджений, його змушували зізнатися у злочинах, які він не вчиняв, застосовуючи при цьому тортури і побиття, сфальсифікували адмінпротокол про вчинення 16 травня 2010р. правопорушення, внаслідок чого він вимушений був себе обмовити.
У справі мається десять власноручних визнавальних пояснень ОСОБА_3, які усі збігаються за змістом з поясненнями ОСОБА_4, та не містять обовязкового елементу процесуального документу - дати його складання.
19травня 2010року коли дружина затриманого ОСОБА_3 ОСОБА_15 уклала угоду з адвокатом ОСОБА_5 про захист його інтересів, ОСОБА_3 був звільнений.
При цьому, як указує захисник, надавши ордер слідчому, який датований цією ж датою -19.05.1 Ор (т.2а.с.138), він попередив його, що на декілька днів виїздить за межі України та просив без його участі не проводити ніякі слідчі дії з його підзахисним.
Відразу після звільнення ОСОБА_3 подав скаргу прокурору на незаконне затримання працівниками міліції із застосування зброї 15 травня на автотрасі Київ-Харків
при поверненні додому, позбавлення волі та катування оперативними працівниками, які вимусили оговорити себе у вчиненні крадіжок.
При освідуванні судово-медичний експерт виявив на тілі ОСОБА_3 тілесні ушкодження у виді саден та після травматичне запалення лівого ліктьового серединного та променевого нервів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя та могли утворитися від дії тупих (тупого) предмету, які, найбільш вірогідно, діяли на здавлювання, якими могли бути наручники, можливо в указаний строк та за вказаних ОСОБА_3 обставин) застебнули наручниками руки поза стегнами та підвішували на трубі між стільцями)
Під час затримання ОСОБА_3, як вбачається із скарг і пояснень його дружини ОСОБА_15, працівники міліції провели в їх будинку несанкціонований обшук, шукали горілку, забрали зимові чоботи.
За документами ж, складеними слідчим Маляренком В.М., зафіксовано вилучення цих речових доказів у його службовому кабінеті 20 травня 201 Ороку у самого ОСОБА_3 (т.2 а.с.78)
Далі, як пояснював ОСОБА_3, у день його звільнення до нього додому під вечір знову прибули працівники міліції та зобовязали зявитися у відділення наступного ранку, де шляхом обману, під приводом того, що він тепер уже свідок у справі і захисник йому не потрібен, вимусили написати заяву про відмову від послуг адвоката і тим часом сфальшували справу.
Районний суд усунувся від з'ясування цих обставин та не перевірив і не дав оцінки його скаргам про порушення права на захист, та чи була добровільною відмова ОСОБА_3 від свого захисника у період з 20 по 25 травня 201 Ороку, коли захисник ОСОБА_5 був у відїзді.
При цьому з огляду на гарантії права на захист, передбачені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, процесуальний порядок запрошення і призначення захисника, встановлений ст.47 КПК України, суд повинен був не тільки ретельно перевірити ці скарги ОСОБА_3 про фактичне усунення адвоката ОСОБА_5, запрошеного його дружиною, а й оцінити їх у сукупності з матеріалами справи.
Між тим письмові документи засвідчують, що дійсно зранку 20 травня 2012року ОСОБА_3 І К., який у звязку з його попереднім затриманням по даній справі мав перебувати протягом 10 днів з моменту затримання у статусі підозрюваного (ст.43-1 КПК України), він чомусь допитувався слідчим у якості свідка, при цьому попереджався про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та від їх відмови, з ним, як зі свідком, проводилися очні ставки, а у другій половині дня, він став підозрюваним та обвинуваченим.
Після допиту у якості підозрюваного, з ОСОБА_3 було проведено відтворення обставин події. Воно звелося фотографування ОСОБА_3 на кожному місці злочину один раз.
За змістом ст. 194 КПК України суть такої слідчої дії як відтворення обстановки й обставин події полягає у тому, щоб відтворити умови, в яких ті чи інші події могли відбутися в дійсності, перевірити й уточнити результати допиту підозрюваного обвинуваченого чи свідка або дані, одержані при провадженні огляду та інших слідчих дій.
Але по даній справі при проведенні цієї слідчої дії слідчий не зясовував ні шлях прямування підозрюваних до місця злочинів, ні механізм проникнення до приміщень та слідоутворення чи дислокацію слідів злочину, та місцезнаходження крадіїв, що мало доказове значення для справи.
Замість цього у протоколі відображена загальна інформуй. - :®
прибутті до певного двору ОСОБА_3 добровільно рукою показував
крадіжку (т.2а.с.120-121)
Ідентично викладено і зміст протоколу відтворення з д:д::г
Видно також, що не заперечуючи того факту, що 20 травня наручниках, без понятих та захисника все ж возили працівники ОСОБА_3 стверджував, що окрім фотографування ніяких документів долучений по справи протокол відтворення є фальсифікований і ним не т т та. . всі
Районний суд при розгляді справи намагався перевірити д призначав почеркознавчу експертизу підпису ОСОБА_3. але через експерти не змогли дати відповідь на це питання т.4а.с.69-7 Візуально видно, що рукописний текст протоколу складений ОСОБА_20, а справжність підпису ОСОБА_3 на ньому викликає сумнів.
Тому ці обставини мають бути ретельно перевірені.
Як вбачається із матеріалів справи, апеляційний суд Полтавської обійсті уже двічі скасовував постанови Лубенської міжрайонної прокуратури про відмову у порушенні кримінальної справи з приводу незаконного затримання недозволених методів дізнання, проведення незаконного обшуку
Протягом двох років органи прокуратури так і спромоглися з'ясувати та дати зрозумілу відповідь за яких підставах ОСОБА_3 з 15 по 19 травня утримувався у правоохоронному органі без фіксації цього факту у документах чергової частини, за яких обставин у період перебування у цьому державному органі він отримав тілесні ушкодження (як того вимагає практика Європейського суду з прав людини), а ввечері 16 травня 2010р. на вулиці м.Лубни у нетверезому стані ще й вчинити дрібне хуліганство.
Останньою ухвалою від 7 травня 2012року колегія суддів апеляційного суду знов направила ці матеріали на додаткову перевірку, скасувавши судове рішення місцевого суду та постанову помічника Лубенського міжрайонного прокурора за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_21. як необгрунтовані, незаконні і необєктивні.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду належить скасувати, а с праву направити на додаткове розслідування для усунення виявлених недоліків, належної перевірки доводів засудженого ОСОБА_3 та його захисника.
Під час розслідування прокурору необхідно вирішити питання про можливість його проведення слідчим Маляренком В.М. з огляду на характер скарг про його зловживання службовим становищем та можливу фальсифікацію доказової бази по справі, вжити заходи для всебічного, повного і обєктивного дослідження справи відповідно до вимог ст.64 КПК України.
Керуючись ст.ст.364,365 КПК України, колегія суддів ,-
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5. В. в інтересах ОСОБА_3 та помічника Лубенського міжрайонного прокурора частково задовольнити.
Вирок Лубенського міжрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2012 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, а справу направити прокурору для організації додаткового розслідування.

СУДДІ:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_1