АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у режимі відеоконференції з Житомирською установою виконання покарань (№8) заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 26 січня 2001 року щодо ОСОБА_5 , засуженого за п.п. «ж», «з» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), -

засудженого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Київського міського суду від 26 січня 2001 року ОСОБА_5 засуджений за п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі; за ч. 4 ст. 117КК України (1960 року) на 15 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 118 КК України (1960 року) на 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого. На підставі ст. 42 КК України (1960 року) визначено покарання за їх сукупністю шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого. На підставі ч. 3 ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю вчинених злочинів, передбачених цим вироком і за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2000 року, ОСОБА_5 визначено довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 подав до Апеляційного суду міста Києва заяву про перегляд вироку Київського міського суду від 26 січня 2001 року щодо ньогоза нововиявленими обставинами, в якій просить відкрити провадження за його заявою; вирішити питання підсудності розгляду його заяви по суті; за наслідками розгляду його заяви по суті, скасувати вирок Київського міського суду від 26 січня 2001 року щодо нього і винести новий вирок, в якому врахувати вказані в даній заяві зауваження стосовно призначення покарання, яке, на думку заявника, не повинно перевищувати 15 років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав свою заяву, перевіривши матеріали заяви, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_5 про перегляд вироку апеляційного суду підлягає передачі до Святошинського районного суду м. Києва, виходячи з таких підстав.
Як убачається з заяви засудженого, ОСОБА_5 порушує питання про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 26 січня 2001 року, яким на підставі ч. 3 ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю вчинених злочинів, передбачених цим вироком (п.п. «ж», «з» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) і за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2000 року, ОСОБА_5 визначено довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю засудженого.

У частині першій ст. 463 КПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Відповідно до ст. 33 КПК України кримінальне провадження за нововиявленими обставинами здійснюється судом, який ухвалив рішення, що переглядається. А оскільки ст. 33 КПК України визначає принципи інстанційної підсудності, тому мається на увазі саме суд тієї інстанції, який ухвалив судове рішення.

Оскільки на даний час апеляційні суди діють в Україні виключно як суди апеляційної інстанції, тому слід прийти до висновку, що Апеляційний суд міста Києва не вправі проводити судовий розгляд за правилами, передбаченими для кримінального провадження в суді першої інстанції, як того вимагає ст. 466 КПК України.

При цьому слід врахувати, що вирок суду, про перегляд якого ставиться питання, постановлено судом першої інстанції, до складу якого входили народні засідателі, оскільки відповідно до ст. 17 КПК України 1960 року кримінальна справа про злочини, за який передбачалася можливість довічного позбавлення волі, підлягала розгляду саме за участю народних засідателів.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 КПК України перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами здійснюється у такому самому кількісному складі, в якому вони були ухвалені.

Згідно ч. 3 ст. 31 КПК України 2012 року кримінальне провадження щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі за клопотанням обвинуваченого підлягає розгляду судом за участю присяжних. А тому, при необхідності перегляду заяви за нововиявленими обставинами саме Апеляційним судом міста Києва, права обвинуваченого будуть порушені, оскільки присяжні здійснюють судочинство лише в судах першої інстанції - районних, районних в містах, міських та міськрайонних.

Таким чином, перегляд вироків, які постановлено судами першої інстанції, повинні здійснювати суди першої інстанції, якими є районні, районні в містах, міські та міськрайонні суди (місцеві суди).

Отже Апеляційний суд міста Києва не є судом першої інстанції у зв`язку зі зміною чинного законодавства України, тому позбавлений можливості здійснювати кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 26 січня 2001 року щодо ОСОБА_5 , засуженого за п.п. «ж», «з» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Із матеріалів заяви убачається, що більш тяжким злочином, порівняно зі злочинами, передбаченими п. «з» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), які вчинив ОСОБА_5 , є умисне вбивство, поєднане із зґвалтуванням, що передбачене п. «ж» ст. 93 КК України (1960 року), яке ОСОБА_5 вчинив 09 липня 1996 року близько 2 год. на стику будинків АДРЕСА_1 .
Таким чином, виходячи з положень ч. 1 ст. 32 КПК України, у разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження має здійснювати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, тобто в даному випадку Святошинський районний суд м. Києва.

У відповідності з положеннями ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції, вирішується колегією суддів відповідного апеляційного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 26 січня 2001 року щодо ОСОБА_5 , засуженого за п.п. «ж», «з» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), не підлягає розгляду в Апеляційному суді міста Києва, та вважає за необхідне передати вказану заяву для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення.

Керуючись ст. ст. 463, 464 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського міського суду від 26 січня 2001 року щодо ОСОБА_5 , засуженого за п.п. «ж», «з» ст. 93, ч. 4 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року), передати для розгляду до Святошинського районному суду м. Києва.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-о/796/72/2015
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_6
Доповідач: ОСОБА_1