АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/436/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
Іменем України
19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року,

встановила:
Вироком Київського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харкова,

громадянина України, з середньою освітою, не

одружений, не працюючий, зареєстрований за

адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючий за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимий:

У 2010 році Київським районним судом міста

Харкова за ч.2 ст.296 КК України до 3 років

позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України

звільнений від відбування призначеного покарання з

іспитом строком на 2 роки. 08.11.2011 року повернутий

у місця позбавлення волі на строк 3 роки та

умовно-достроково звільнений постановою суду

від 20.12.2012 року з не відбутим строком 8 місяців 6 днів;

У 2014 році Київським районним судом міста

Харкова за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення

волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від

відбування покарання з іспитом строком на 3 роки;

У 2015 році Київським районним судом міста

Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення

волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно визначено

покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Харкова від 19.05.2014 року, остаточно визначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 судові витрати на користь держави у розмірі 245 гривень 52 копійки.

Згідно вироку, 19 червня 2015 року приблизно о 22год. 15хв. ОСОБА_7 діючи повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_8 .. Реалізуючи раптово виниклий у нього злочинний умисел, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підбіг до потерпілої та шляхом ривка рукою зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4354 від 12.10.2015 року, 585 проби, масою 3, 02 грам, вартістю 1427 гривень 07 копійок, після чого з місця скоєння злочину втік, звернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначив, що 19.06.2015 року ОСОБА_7 повторно вчинив умисний корисливий злочин, тобто до постановлення стосовно нього 02.11.2015 року попереднього вироку Київського районного суду м.Харкова, яким вже було враховано вирок Київського районного суду м.Харкова від 19.05.2014 року. Однак, при ухваленні 23.11.2015 року стосовно ОСОБА_7 вироку суд першої інстанції повторно необґрунтовано керуючись ч.1 ст.71 КК України врахував вирок Київського районного суду м.Харкова від 19.05.2014 року та при призначенні останньому покарання не застосував положення ч.4 ст.70 КК України. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким керуючись ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 23.11.2015 року більш суворим за вироком Київського районного суду м.Харкова від 02.11.2015 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації своїх дій, просить призначити йому менш сурове покарання. В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що при призначенні йому покарання суд першої інстанції не врахував його щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність у нього трьох малолітніх дітей та хворої матері пенсіонерки, які перебували на його утриманні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дана справа була розглянута судом у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винність ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 19.06.2015 року повторно вчинив умисний корисливий злочин, тобто до постановлення стосовно нього вироку Київського районного суду м.Харкова від 02.11.2015 року. Однак, на момент постановлення вироку Київського районного суду м.Харкова від 23.11.2015 року, попередній вирок ще не набрав законної сили, а тому суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання обґрунтовано не врахував покарання призначене за вироком Київського районного суду м.Харкова від 02.11.2015 року та не застосував положення ч.4 ст.70 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, на момент постановлення вироку Київським районним судом м.Харкова від 23.11.2015 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Крім того, прокурор не позбавлений права звернутися у порядку передбаченому ч.1 ст.539 КПК України з клопотанням до суду першої інстанції для вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Що стосується доводів обвинуваченого про суворість призначеного покарання то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого.

Так, судом при призначенні покарання було враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно.

Крім того, суд першої інстанції врахував щире каяття у вчиненому злочині в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується посилань обвинуваченого на наявність у нього трьох малолітніх дітей та матері пенсіонерки, то це не є підставою для пом`якшення покарання, а відноситься до характеристики винної особи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Вирок Київського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: