Справа № 738/1779/15-к
№ провадження 1-в/738/445/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi
в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

представника установи ОСОБА_6 .

Медвідь ОСОБА_7

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування у строк покарання терміну перебування під вартою,
В С Т А H О В И В:
У листопаді 2015 року до Менського районного суду звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням про зарахування йому в строк відбування покарання час перебування його під вартою. Клопотання мотивовано тим, що 09 грудня 2013 року він був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. З урахуванням ст..71 КК України до вказаного покарання частково приєднано покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2012 року, та остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. Зазначає, що з 11.07.2012 року по 03.12.2012 року він знаходився під вартою під час розгляду справи по вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2012 року, яким 03 грудня 2013 року міра запобіжного заходу була змінена з тримання під вартою на підписку про невиїзд, та негайно звільнено з під варти залу суду. На його думку, Святошинський районний суд м. Києва під час винесення 09.12.2013 року вироку приєднуючи покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2012 року, не врахував термін перебування його під вартою за цим вироком, а тому просить суд зарахувати у строк покарання термін перебування під вартою з 11.07.2012 року по 03.12.2012 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, просив його задовольнити та зарахувати в строк відбуття покарання термін тримання під вартою з 11.07.2012 року по 03.12.2012 року.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Представники установи виконання покарань в судовому засіданні висловили думку про задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши пояснення засудженого, враховуючи думку прокурора, представників установи виконання покарань, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, як про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 на даний час відбуває покарання в Менській ВК №91 за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року, яким його було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, строк відбування покарання якого обчислюється з дня його затримання, тобто з 04.03.2013 року.

Як вбачається з довідки №27-1363 від 13 жовтня 2015 року, виданої заступником начальника ІТТ ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_5 11.07.2012 року був затриманий у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та 24.07.2012 року переведений до слідчого ізолятора УДПтСУ м. Києва та Київської області, де перебував до 03.12.2012 року, що також підтверджується довідкою №08-702-15/П-694 від 09.10.2015 року Київського СІЗО.

Відомості про перебування ОСОБА_5 під вартою з 11.07.2012 року по 03.12.2012 року також підтверджуються довідкою №191-13112015/74011 від 17.11.2015 року.

03 грудня 2012 року було винесено вирок Голосіївського районного суду м. Києва, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, з урахуванням ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст..75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Згідно даного вироку міру запобіжного заходу змінено на підписку про невиїзд та ОСОБА_5 звільнено з під варти у залі суду.

09 грудня 2013 року ОСОБА_5 засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва за вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, з урахуванням ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. На підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2012 року і остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Враховуючи вищевикладене слідує, що засуджений ОСОБА_5 в період з 11.07.2012 року по 03.12.2012 року перебував під вартою у кримінальному провадженні, де 03.12.2012 року було винесено вирок Голосіївського районного суду м. Києва та звільнено з під варти у залі суду та від відбування покарання з іспитовим строком.

Як слідує з резолютивної частини вироку Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України та на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання за цим виром частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2012 року.

Отже вивчивши та дослідивши вищевказані вироку, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 слід відмовити, оскільки Святошинським районним судом м. Києва при призначенні покарання засудженому ОСОБА_8 вже враховано термін його перебування під вартою з 11.07.2012 року по 03.12.2012 року.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 72 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування в строк покарання терміну перебування під вартою відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1