Справа №1-16/11
Провадження № 1-в/451/54/15
ПОСТАНОВА
іменем України
23 грудня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів заяву ОСОБА_4 про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до суду із заявою звернувся ОСОБА_4 , відповідно до вимог якої, із посиланням на норми статті 411 КПК України (в редакції 1960 року), просить зняти арешт із належного йому майна, що був накладений відповідно до постанови слідчого від 06.03.2007 року та відповідного протоколу у кримінальній справі №1317/1-16/11.

В обґрунтування заяви посилається на обставини, що в ході розслідування кримінальної справи про його обвинувачення за ч.2 ст.368 КК України, постановою слідчого Генеральної прокуратури України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, 06 березня 2007 року було накладено арешт на належну йому квартиру АДРЕСА_1 та інше майно, зокрема телевізор Sony, холодильник Атлант, пральну машину Bosh, стереосистему LG.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року вирок Радехівського районного суду Львівської області від 31 травня 2012 року щодо призначення йому міри покарання змінено та пом`якшено покарання за ч.2 ст.368 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки. При цьому, обумовлено, що в силу ст.75 КК України, його звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно ж до вимог ст.77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, не передбачено можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Вважає, що оскільки конфіскація майна до нього не була застосована, а вироком (ухвалою апеляційного суду) ці заходи не скасовані і на даний час арешт з майна не знято, відповідно, необхідно зняти такий із зазначеного у заяві і належного йому майна.

У судовому засіданні заявник вимоги підтримав та виклав пояснення з приводу таких аналогічно, зазначеним у заяві. Окрім цього уточнив, що зняти арешт, окрім з інших речей, просить саме з холодильника «Мінськ».

Прокурор із доводами заявника погодився та не заперечив щодо зняття арешту із майна, належного ОСОБА_4 ..

Вислухавши обґрунтування ОСОБА_4 , позицію прокурора щодо вимог заявника та дослідивши матеріали кримінальної справи №1-16/11 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.368 КК України, суд вважає, що арешт з майна слід скасувати, виходячи з наступних міркувань.

Як вбачається із постанови та протоколу про накладення арешту на майно від 06.03.2007 року, слідчим в ході розслідування кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.368 КК України було вирішено накласти арешт на належне підозрюваному (заявнику) будинковолодіння та інше його майно (т.3 а.с.173-175).

Вироком Радехівського районного суду Львівської області від 31.05.2012 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки, з конфіскацією всього особисто належного йому майна та з позбавленням його, відповідно до ст.54 КК України спеціального звання радник юстиції (т.11 а.с.125-142).

Поряд з цим, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року, вирок Радехівського районного суду Львівської області від 31.05.2012 року змінено та пом`якшено покарання за ч.2 ст.368 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки (т.11 а.с.353-358).

У відповідності до вимог ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням не передбачено можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Вирішуючи питання про зміну покарання засудженому ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції не вирішив питання про зняття арешту з майна, оскільки таке було застосоване органом досудового слідства з метою забезпечення можливої його конфіскації.

За змістом ч.9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (в ред. 1960р.), суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, в тому числі про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, суд вважає за можливе скасувати арешт майна ОСОБА_4 ..

Керуючись ст.ст.273,411 КПК України 1960 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати арешт належного ОСОБА_4 майна, накладений відповідно до постанови та протоколу слідчого від 06.03.2007 року у кримінальній справі №1317/1-16/11, зокрема стосовно квартири АДРЕСА_1 , телевізора Sony, холодильника «Мінськ», пральної машини Bosh та стереосистеми LG.

На постанову може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області на протязі п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1