АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/576/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

29 січня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Не погодившись з вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор у кримінальному провадженні 22 січня 2016 року через поштове відділення направив апеляційну скаргу.
Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 разом з апеляційною скаргою прокурора надійшли до суду апеляційної інстанції 27 січня 2016 року.

Вивчивши апеляційну скаргу прокурора, вважаю, що вона не відповідає вимогам ч. 2 ст. 396 КПК України.

Так, за змістом положень ч. 2 ст. 396 КПК України апеляційна скарга повинна містити прохання апелянта, сформульоване з урахуванням того, які рішення суд апеляційної інстанції вправі ухвалити за результатами розгляду, вказівку на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення і доводи на підтвердження такої позиції.

Особа, що подає апеляційну скаргу, зобов`язана зазначити, які існують підстави для скасування або зміни судового рішення, навести обґрунтування своєї позиції.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись виключно на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування положень ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та, як наслідок, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, відповідно до якого призначити ОСОБА_4 покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

З огляду на те, що за вироком суду першої інстанції ОСОБА_4 призначене покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, а остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років, за відсутності в апеляційній скарзі будь-яких доводів щодо неправильного застосування судом вимог ст. 69 КК України та принципу призначення покарання за сукупністю злочинів, тобто жодного обгрунтування на підтвердження прохання про призначення ОСОБА_4 основного покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, при тому що є незрозумілим в який спосіб, застосувавши принцип часткового складання покарань, а це 6 та 2 роки позбавлення волі особі можна призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, прохальна частина апеляційної скарги прокурора не узгоджується з її мотивувальною частиною, в якій міститься лише обґрунтування щодо неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України, які, на думку прокурора, не підлягають застосуванню, і як наслідок м`якого покарання.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора не відповідає вимогам ч. 2 ст. 396 КПК України.

Враховуючи, що зазначене перешкоджає розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, то апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без руху з наданням йому п`ятиденного строку для усунення вищенаведених недоліків та роз`ясненням, що відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_4 залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.
Роз`яснити прокурору, що відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо вона не усунула недоліки апеляційної скарги, котру залишено без руху, в установлений строк.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва -

доповідач по справі ОСОБА_2