У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженогоОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0013062 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасовано.
Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 22 год. 22 листопада 2014 року біля буд. № 8-А на вул. Щусева у м. Києві, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито викрав жіночу сумку ОСОБА_8 , в якій знаходилися гроші та інше майно на загальну суму 4 900 грн.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок в частині призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України, не врахував, що ОСОБА_7 офіційно працює та має можливість з заробітної плати відшкодовувати заподіяну шкоду, а також попросив вибачення у потерпілої.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі захисника не оскаржуються.
Посилання захисника на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого ОСОБА_7 призначено надто суворе покарання, є непереконливими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи реальне покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини провадження, особу винного, який вчинив корисливий злочин, визнав вину, розкаявся, шкоду не відшкодував, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття. За таких умов апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винним.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та таким, що повною мірою відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що засуджений ОСОБА_7 вчинив корисливий злочин, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставиться питання в касаційній скарзі захисника.
Оскільки в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування вироку апеляційного суду, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3