Справа № 461/3209/15-к
Провадження № 1-кс/461/1884/15
В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що слідчим не було перевірено факту порушення проти нього кримінального провадження за ст.368 КК України; не проведено перевірки по факту відмови слідчого ОСОБА_5 у проведенні судово-медичної експертизи для виявлення побоїв; не прийнято до уваги факт заборони слідчим ОСОБА_5 у доступі до лікарів швидкої медичної допомоги; не перевірено чому слідчий ОСОБА_5 попри висновок судово-психіатричної експертизи від 04 липня 2012 року не скерував його на лікування; не надано оцінку факту визнання Личаківським районним судом м. Львова грубих порушень слідчого при розслідування кримінальної справи №164-0036; не перевірені покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; не допитано працівників автозаправки; вказує на те, що слідчий ОСОБА_4 не повідомив процесуального керівника про винесення постанови про закриття кримінального провадження; не перевірено факту провокації хабара; не перевірено факт не підписання ним протоколу огляду; не вказано про тиск на нього.
В судовому засіданні скаржник внесену скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у такій та просив скаргу задоволити.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив та просив відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення скаржника та слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, на підставі яких винесена оскаржувана постанова, матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене, зокрема, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Вивчивши скаргу та матеріали кримінального провадження, на підставі яких винесена оскаржувана постанова, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні такої, виходячи із наступного.
26 лютого 2015 року слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях працівників УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та слідчого в особливо важливих справах прокуратури Львівської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, разом з тим скаржник вважає, що порушення відносно нього кримінального провадження за ст.368 КК України є незаконним, оскільки він не є службовою особою, хоча оцінка кожного доказу у кримінальній справі №162-0036 про його обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності повинна бути надана в ході судового розгляду кримінального провадження по обвинувачення ОСОБА_3 .
Як вбачається із заяви від 01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 , заявник вказує, що працівники УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вчинили стосовно нього провокацію хабара, 02 квітня 2012 року під час затримання застосували відносно нього фізичне і психічне насильство. Слідчий в особливо важливих справах прокуратури Львівської області ОСОБА_5 в ході розслідування відносно заявника кримінальної справи за ч.4 ст.368 КК України не призначив судово-медичної експертизи, не забезпечив надання йому належної медичної допомоги. Внаслідок таких неправомірних дій він захворів на психічний розлад та був позбавлений можливості лікування.
Відповідно до інформації ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 11 лютого 2015 року, 03 квітня 2012 року о 02 год. 10 хв. працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС України у Львівській області було доставлено до ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 , 1973 року народження. Згідно журналу первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області інв. 279 вбачається, що при поміщенні в ІТТ ЛМУ 03 квітня 2012 року ОСОБА_3 скаржився на біль в животі та головний біль, педикульозу виявлено не було. Крім того, згідно журналу первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які утримуються в ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області інв. №345 вбачається, що бригади лікарів швидкої медичної допомоги ОСОБА_3 не викликались. 12 квітня 2012 року о 14 год. 45 хв. ОСОБА_3 з особовою справою було конвойовано до Львівського слідчого ізолятора. Також, зазначено, що в період часу з 02 квітня 2012 року по 12 квітня 2012 року ОСОБА_3 , 1973 року народження, до керівництва ІТТ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із письмовими заявами, щодо отримання тілесних ушкоджень чи інших неправомірних дій із сторони працівників міліції та слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_5 не звертався.
Покликання скаржника на відмову слідчого в ОВС прокуратури Львівської області ОСОБА_5 у проведенні судово-медичної експертизи, спростовуються наступним.
В ході досудового розслідування оглянуто кримінальну справу №162-0036 та встановлено, що на 186 сторінці 4 тому знаходиться клопотання адвоката ОСОБА_12 від 14 травня 2012 року про призначення ОСОБА_3 експертизи на встановлення стану здоров`я, оскільки останній, перебуваючи в ЛСІЗО скаржиться на головні болі, болі у хребті, запаморочення, болі у шлунку. Постановою слідчого від 21 травня 2012 року вказане клопотання було відхилено у зв`язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_3 на стан здоров`я не скаржився, а також через те, що до компетенції судово-медичної експертизи не належить визначення стану здоров`я обвинуваченого. Разом з тим, встановлено, що в ході досудового розслідування оглянуто кримінальну справу №162-0036 та встановлено, що на 227 сторінці 4 тому наявний рапорт слідчого в особливо важливих справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 23 травня 2012 року про те, що в ході проведення 23 травня 2012 року слідчих дій із обвинуваченим ОСОБА_3 , останній перебував в пригніченому настрої, на питання не відповідав, контакту доступний не був, в поведінці був розгублений та неадекватний. У вказаному рапорті зазначено про необхідність призначення ОСОБА_3 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, у зв`язку із чим, 24 травня 2012 року до Галицького районного суду м. Львова скеровано подання про поміщення обвинуваченого у медичний заклад для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, яке 30 травня 2012 року Галицьким районним судом м. Львова задоволено та надано дозвіл на поміщення ОСОБА_3 у Комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.
Покликання скаржника на не надання слідчим в ОВС прокуратури Львівської області ОСОБА_5 у доступі до швидкої допомоги, спростовуються наступним.
Згідно інформації Львівської станції швидкої медичної допомоги від 17 лютого 2012 року, 23 травня 2012 року о 11 год. 20 хв., на КП ЛОР ЛСШМД зафіксовано виїзд швидкої медичної допомоги №173, за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 23, прокуратура, з приводу 38 років, мужчина, погано. Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги (ф.110/о) №173 від 23 травня 2012 року, виїзд без результативний, зі слів працівника прокуратури швидку медичну допомогу не викликали. Згідно карти виклику швидкої медичної допомоги (ф.109/о) №173 від 23 травня 2012 року, виклик здійснювала дружина, контактний телефон НОМЕР_1 .
Відповідно до інформації Львівського слідчого ізолятора від 14 лютого 2015 року, ув`язнений ОСОБА_3 , 1973 р.н. з 07 червня 2012 року по 05 липня 2012 року пройшов стаціонарне СПЕК. Діагноз: Важкий депресивний епізод психогенно обумовлений. Осудний. Призначено примусове лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом. З 27 березня 2014 року про 24 квітня 2014 року пройшов стаціонарно СПЕК. Діагноз: Затяжний змішаний дисоціативний розлад. Осудний. З приводу захворювань перебував на диспансерному обліку в медичній частині ЛСІ у лікарів терапевта та психіатра, періодично отримував лікування амбулаторно.
Покликання скаржника на те, що слідчий не надав оцінки факту визнання Личаківським районним судом м. Львова факту грубих порушень Осташевським норм КПК України, спростовуються наступним.
Питання застосування відносно ОСОБА_3 фізичного і психічного насильства Личаківським районним судом м. Львова не піднімалось. Оцінка порушень норм КПК України в ході розслідування кримінальної справи №162-0036 повинна бути надана в ході судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 .
В ході досудового розслідування, відповідно до показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , та інформації з ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та ЛСІ, факт катування не знайшов свого підтвердження.
У відповідності до ст. 67 свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (Завідомо неправдиве показання) та ст. 385 КК України (Відмова свідка від давання показань).
Відповідно до ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно п. 9 КПК України питання провокації хабара не було предметом досудового розслідування за фактом застосування відносно ОСОБА_3 фізичного і психічного насильства.
Оцінка кожного доказу у кримінальній справі №162-0036, з точки зору належності, допустимості, достовірності надається під час судового розгляду кримінального провадження по обвинувачення ОСОБА_3 .
Крім цього, встановлено, що в ході досудового розслідування оглянуто кримінальну справу №162-0036 та встановлено, що у першому томі вказаної кримінальної справи, який містить 200 сторінок, наявний протокол огляду від 02 квітня 2012 року, згідно якого встановлено, що з 17.50 год. до 23.20 год., о/у УДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проведено огляд автомобіля Шевроле Лачетті д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував на заправці WOG, що розташована на пр. Чорновола у м. Львові. В ході даного огляду із автомобіля та кишень ОСОБА_3 працівниками міліції вилучено грошові кошти, мобільні телефони та інші речі. У протоколі також зазначено, що після того, як працівники міліції представились та пред`явили службові посвідчення, пояснили ОСОБА_3 причину проведення огляду, а саме, заяву ОСОБА_15 про вимагання в неї ОСОБА_16 та ОСОБА_3 хабара за надання рішення про виділення земельної ділянки, останній почав чинити опір працівникам міліції, намагався втекти. Жодних відомостей щодо застосування працівниками міліції відносно останнього фізичної сили чи спецзасобів у вказаному протоколі не міститься. Також встановлено, що вказаний протокол ОСОБА_3 відмовився підписувати, про що засвідчують підписи понятих в кінці протоколу. Зазначений факт відображений на 2 арк. постанови про закриття кримінального провадження.
Також, встановлено, що в ході досудового розслідування оглянуто кримінальну справу №162-0036 та не встановлено жодного згадування про здійснення тиску на ОСОБА_3 , оскільки останній клопотання про призначення загальної експертизи не подавав.
Відповідно до інформації Львівського слідчого ізолятора від 14 лютого 2015 року, ув`язнений ОСОБА_3 , 1973 р.н., при поступленні в ЛСІ 12 квітня 2012 року під час медичного огляду скарг на стан здоров`я не пред`являв. Під час тілесного огляду ушкоджень шкірних покровів (саден, синців) не виявлено. За час перебування в ЛСІ пройшов необхідні та додаткові медичні обстеження, про консультований лікарями медичної частини. Встановлено діагноз: НЦД за гіпертонічним типом. Хронічний гастрит в ст. нестійкої ремісії. Остеохондроз поперекового відділу хребта. З 07 червня 2012 року по 05 липня 2012 року пройшов стаціонарне СПЕК. Діагноз: Важкий депресивний епізод психогенно обумовлений. Осудний. Призначено примусове лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом. З 27 березня 2014 року про 24 квітня 2014 року пройшов стаціонарно СПЕК. Діагноз: Затяжний змішаний дисоціативний розлад. Осудний. З приводу захворювань перебував на диспансерному обліку в медичній частині ЛСІ у лікарів терапевта та психіатра, періодично отримував лікування амбулаторно.
У зазначений час ОСОБА_3 до слідчого відділу прокуратури Львівської області не з`являвся, про що складались відповідні рапорти.
Крім того, відповідно до інформації Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 263/0143 від 23 лютого 2015 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 05 лютого 2013 року. На той час психічний стан ОСОБА_3 був клінічно стабільним. Прямих протипоказів до проведення з ним слідчих дій немає.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Не зважаючи на зазначені положення КПК України скаржником під час розгляду такої у суді не надано відомостей та доказів, які б підтверджували доводи, викладені у скарзі, доводи скаржника спростовано матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.
Щодо вимог скаржника в частині визнання дій слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 при досудовому слідстві по вказаному кримінальному провадженні протиправними та інформування про грубі порушення норм КПК України прокурора Львівської області та Генерального прокурора України, як і покладення на прокуратуру Львівської області та прокурора Львівської області обов`язку доручити досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні головному слідчому управлінню ГП України або слідчому відділу прокуратури іншої області, то в задоволенні таких слід відмовити, оскільки статею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, який розширеному тлумаченню не підлягає, вказані вимоги до зазначеного переліку не відносяться, а відтак не можуть бути предметом розгляду в порядку зазначеної статті.
Згідно ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови від 26 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження, не встановлено; висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження; у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій, будуть встановлені достатні дані, які б виключали підстави для закриття кримінального провадження, а відтак приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
у задоволенні скарги - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 5 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1