Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000916 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Львова, мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_13,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень та закритті кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами не надано критичної оцінки показанням свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що, на переконання засудженого, є зацікавленими особами, а також не визнано недопустимими доказами протоколи проведення слідчого експерименту за участі останніх та проведені за їх результатами судово-медичні експертизи з огляду на встановлення судом першої інстанції зображення інших осіб в таблиці ілюстрацій до вказаних протоколів.

Крім того, вказує на відсутність прямого умислу з огляду на спричинення тілесних ушкоджень з необережності та під час необхідної оборони, оскільки у потерпілого була зброя. Вказує і на те, що судами неправильно відображено його показання щодо повідомлення обставин події.

З вказаних причин засуджений стверджує про безпідставне задоволення цивільного позову, а також того, що докази на обґрунтування його розміру взагалі не досліджувалися, та є великим і необгрунтованим.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 5 квітня 2014 року о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1, під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_4, умисно наніс останньому три удари кулаком руки в обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому крововилив у слизову оболонку правої щоки і садно слизової оболонки верхньої губи, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 11 березня 2015 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінено. В порядку частини 2 статті 404 КПК України виключено з резолютивної частини вироку вказівку суду про доведення до відома прокурора Тернопільської області для вжиття заходів реагування про виявлені судом порушення вимог кримінального процесуального законодавства, допущені з боку старшого прокурора прокуратури м. Тернополя ОСОБА_5 та слідчого СВ ТМВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_8 В решті вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги та вважала постановлені у кримінальному провадженні судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги, засудженим не заперечується подія інкримінованого йому кримінального правопорушення, причин, які зумовили конфлікт між ним та потерпілим, коло осіб, які перебували на місці події, а також того, що свідок ОСОБА_2 намагався розборонити його та потерпілого, та висновки експертного дослідження щодо кількості, локалізації, характеру, часу та причин виявлення у потерпілого тілесних ушкоджень.

Натомість, засудженим заперечується нанесення потерпілому тілесних ушкоджень за обвинуваченням з причин недопустимості доказів у кримінальному провадженні. Зокрема, засуджений вказує на залежність свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від потерпілого та невідповідність таблиці ілюстрації до протоколів слідчих експериментів за їх участю, що породжує недопустимість як висновків експертних досліджень за їх результатами, так і показання потерпілого.

Проте, наведені твердження засудженого не узгоджуються із сукупністю доказів у матеріалах кримінального провадження та технічним записом перебігу судових засідань.

Зокрема, відповідно до висновку експерта №487 від 8 квітня 2014 року експертом встановлено наявність у ОСОБА_4 крововиливу у слизову оболонку правої щоки і садно оболонки верхньої губи, що належать до легких тілесних ушкоджень, утворених за 2-3 доби до проведення дослідження за обставин, повідомлених останнім, а саме від ударів руками (т.1 а.п.14-16).

Крім того, згідно повідомлених потерпілим, свідками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 обставин під час слідчих експериментів за їх участю та безпосередньо під час експертних досліджень експертом було стверджено про відповідність показань вказаних осіб з умовами травмування потерпілого з огляду на характер, розташування та кількість тілесних ушкоджень (т.1 а.п.23-25, 32-34, 41-43).

Такі обставини і перебіг події підтверджено потерпілим і свідками під час судового засідання, а тому суд першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визнав їх достовірними та поклав результати досліджень в основу своїх висновків, оскільки вони узгоджуються між собою навіть під час судового засідання, що слідує з технічного запису його перебігу.

Зокрема, з вказаних доказів та показань потерпілого і свідків убачається, що засуджений спровокував конфлікт, під час якого свідок ОСОБА_2 намагався його припинити, внаслідок чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження. При цьому, однозначно вказували на те, що потерпілий показав зброю лише після нанесених засудженим тілесних ушкоджень.

Натомість, засуджений під час судового засідання також не міг відобразити точної картини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, у тому числі в стані необхідної оборони, а також пояснити, від чого свідок ОСОБА_2 та яким чином розбороняв його і потерпілого так, щоб потерпілий отримав вказані тілесні ушкодження.

Тоді як, засуджений та його захисник безпосередньо під час допиту свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не мали сумнівів у тому, що допитуються та відповідають на їх запитання свідки події, на яких і вказував засуджений у своїх показаннях (т.2 а.п.44).

Таким чином, колегія суддів не має підстав вважати наведені докази недопустимими, показання вказаних осіб недостовірними, а також твердження засудженого щодо неточного відображення його показань та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень в стані необхідної оборони.

Крім того, колегією суддів встановлено те, що твердження засудженого щодо розміру відшкодування моральної шкоди, який судами першої та апеляційної інстанції задоволений частково, позбавлені об'єктивного підґрунтя. Тоді як, розмір моральної шкоди відповідає законодавчим приписам та встановленим під час судового засідання даним на підтвердження моральних страждань, завданих особі потерпілого.

Відтак, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11 березня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_11 ОСОБА_9 ОСОБА_10