Провадження № 11-кп/780/1254/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 18.11.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

представника колонії: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7

при секретарі: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Білоцерківською виправною колонією № 35 кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2015 року, якою йому було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И Л А:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся засуджений ОСОБА_7 із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від від 27 серпня 2015 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, зокрема, неодноразово порушував умови відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Не погоджуючись, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати та ухвалити нову, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Стверджує, що довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, за що має заохочення. Стягнення, у встановленому законом порядку, погашені.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, представника колонії, який поклався на розсуд суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_7 засуджено за ч.2ст.185, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислюється з 26 лютого 2013 року, кінець строку 26 квітня 2015 року.

Незважаючи на те, що відбутий ОСОБА_7 строк покарання узгоджується з вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, проте, на думку колегії суддів, є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що за період відбування покарання ОСОБА_7 допустив два порушення вимог режиму утримання, за що мав стягнення, які погашені у встановленому законом порядку (а.с.5).

Крім цього, засуджений працевлаштований на дільниці по виготовленню причепів, відношення до праці задовільне (а.с.4, зворот). За сумлінну поведінку і ставлення до праці, зокрема, за якісне та вчасне виконання замовлення має два заохочення (а.с.5).

Згідно довідки-характеристики, ОСОБА_7 за час відбування покарання в Білоцерківській виправній колонії №35 характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання. Також, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом.

Крім цього, до виконання встановлених законодавством вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи, з бесід виховного та профілактичного характеру належні висновки робить не завжди.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 81 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін..

Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 81 КК України, є свідома участь у суспільно-корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Враховуючи усі обставини в сукупності: дані про особистість засудженого, який хоч і бере участь у трудовому процесі установи, але його поведінка характеризується незначною ініціативністю, наявність порушень умов відбування покарання, а також те, що ОСОБА_7 має схильність до протиправної поведінки, зокрема, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, з місць позбавлення волі умовно-достроково звільнявся, проте на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права, і обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Отже, ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2015 року, якою ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4