Справа № 750/7450/15-к Головуючий у І інстанції
Провадження № 11-кп/795/889/2015
Категорія - ст. 289 ч. 3 КК Доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11кп/795/889/2015 р. за апеляційною скаргою захисника, адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працює, неодноразово судимий, останній раз 19.09.2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ч.1 ст.289, ст.71 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.06.2014 року згідно ст.6 ЗУ «Про амністію» строк скорочено на ? - 2 роки 6 місяців 21 день. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.03.2015 року на підставі ст.81 КК України 23.03.2015 року звільнено умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 15 днів,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.3 КК України, з призначенням покарання 7 /сім/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2013 року у виді шести місяців позбавлення волі, і остаточно призначено покарання 8 /вісім/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк відбування покарання визначено з моменту затримання, з 02.05.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 :

- на користь потерпілого ОСОБА_8 40100 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 861 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 01 травня 2015 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, знаходячись біля автомобіля Landwind JX 6476В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував поблизу буд. № 278 по вул. Шевченка у м. Чернігові, після того, як особа, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, в салоні автомобіля один раз ударила рукою в обличчя ОСОБА_8 , який сидів на місці водія, спричинивши йому в сукупності легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя згідно висновку експерта № 343 від 08.05.2015 року, примусово витягнув ОСОБА_8 з місця водія, зайняв його місце, та запустивши двигун, разом з особою, відносно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, на незаконно вилученому всупереч волі власника автомобілі залишили місце злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити його, з призначенням покарання за ст.289 ч.3 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком суду від 19.09.2013 року у виді шести місяців позбавлення волі, і остаточно призначити 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. Посилається на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та вказує, що при призначенні покарання суд не врахував поведінку обвинуваченого після вчинення злочину як на слідстві так і в суді, яка сприяла швидкому розкриттю злочину, а також думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, бо міра покарання для нього значення не має, головним є відшкодування шкоди. Вважає, що вищенаведені обставини давали змогу суду, з урахуванням положень ст.ст. 63, 69 КК України, остаточно призначити покарання не більше 6 років позбавлення волі. Вказує, що судом не в повній мірі враховано ту обставину, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. А вказані у вироку суду пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, значно знижують суспільну небезпеку ОСОБА_7 , тому призначене йому покарання є явно несправедливим через його суворість.

Вважає, що застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна втрачає будь-який сенс та не має жодного юридичного навантаження, бо у нього не була встановлена наявність будь-якого майна, і у вироку суду відсутні обґрунтування для такого висновку.

Зазначає, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, що вказує на неповноту дослідження та врахування всіх обставин справи, що призвело до прийняття незаконного рішення в частині призначеного покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, просять вирок суду змінити, пом`якшити покарання, призначити, із застосуванням ст.ст. 63, 69, 71 КК України, остаточно 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та думку прокурора, які заперечують проти апеляційної скарги, просять залишити вирок суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_7 в межах апеляційної скарги у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, цивільний позов визнав частково та підтвердив, що вночі 01 травня 2015 року у стані алкогольного спяніння з другом ОСОБА_10 на стоянці таксі відкрив передні пасажирські двері таксі, посадив ОСОБА_10 , сам сів позаду і попросив водія відвезти їх додому. Коли водій відмовився, виник конфлікт, під час якого він з водієм вийшли з автомобіля, він один раз ударив рукою водія в носа, той упав, а він сів за кермо, запустив двигун і поїхав. Під час їзди по місту, що пам`ятає уривками, пошкодив автомобіль. Свої дії пояснює станом алкогольного спяніння та емоційністю.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ґрунтується на визнавальних показаннях самого обвинуваченого, показаннях потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , інших доказах та документах по справі, які суд послідовно виклав у вироку.

Потерпілий ОСОБА_8 у суді першої та апеляційної інстанції показав, що під час праці на таксі близько 24 год. 01.05.2015 року, коли стояв на кінцевій зупинці на вул. Шевченка, підійшло двоє осіб, один з них ОСОБА_15 , який відкрив дверці з його боку, друга особа - з пасажирського боку та ударила його /потерпілого/ по голові, від чого він отямився вже на асфальті. За кермом сидів ОСОБА_15 , автомобіль зірвався з місця. Пізніше автомобіль був повернутий у пошкодженому стані. Автомобіль для нього є основним джерелом заробітку, тому і підтримує позови про моральну та матеріальну шкоду.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що в ніч на 02.05.2015 року бачили джип чорного кольору, який їздив по вулицях Шевченка, ОСОБА_16 , рухався уривками, з „деформованим звуком, спущеними колесами, розбитими стеклами; коли автомобіль зупинився, то водій зачинився в салоні, а пасажир вилазив через лобове скло. Ці особи були у стані сильного алкогольного спяніння.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , працівники міліції, показали, що в складі автопатруля затримали, за викликом з міліції про угон, на вул. Шевченка даний автомобіль, біля якого один чоловік сидів, а другий ОСОБА_15 сидів за кермом, обоє у стані сильного алкогольного спяніння.

Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується рапортом оперативного чергового ЧМВ УМВС України в Чернігівській області про заволодіння автомобілем невідомими; випискою з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 щодо стану алкогольного сп`яніння; висновком експерта №343 від 05.05.2015 року щодо наявності легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя у потерпілого ОСОБА_8 у виді закритого перелому кісток спинки носа, синців, саден, забиття м`яких тканин обличчя; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.05.2015 року, де ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 як особу, що сиділа за кермом автомобіля, а Потерпілий впізнав його як особу, що викинула його з автомобіля та сіла за кермо; протоколом проведення слідчого експерименту від 02.07.2015 року, де обвинувачений показав на місці, як вчиняв злочин.

Сукупність досліджених доказів відповідає обставинам кримінального провадження і сторонами не оспорюються та не оскаржуються.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ст. 289 ч.3 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд керувався вимогами ст.65 КК України, врахував обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, після вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про немайновий характер умислу на заволодіння транспортним засобом, розмір заподіяної шкоди, цінність транспортного засобу для потерпілого, наявність цивільного позову, часткове відшкодування завданої шкоди, думку потерпілого щодо призначення покарання, особу обвинуваченого, його вік, освіту, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність притягнень до адміністративної відповідальності, але притягувався до кримінальної відповідальності та новий злочин вчинив в період умовно-дострокового звільнення, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування майнової шкоди, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставними, бо суд першої інстанції врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається захисник та з їх урахуванням віднайшов можливість обрати обвинуваченому покарання, близьке за розміром до мінімального, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 289 КК України.

Судом першої інстанції враховано всі обставини, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі. Судом не визнано ті обставини, що пом`якшують покарання, обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів погоджується з тим видом і розміром покарання, яке призначив суд першої інстанції обвинуваченому, з врахуванням того, що він раніше неодноразово судимий, злочин вчинив у період умовно-дострокового звільнення, тому підстав для пом`якшення покарання не знаходить.

Твердження захисника про безпідставність призначення конфіскації всього майна обвинуваченого при його відсутності у нього, не заслуговує на увагу, тому що відсутність на момент постановлення вироку майна, що підлягає конфіскації, не може слугувати підставою для відмови суду від призначення цього додаткового покарання. Крім того, санкція ч.3 ст.289 КК України є альтернативною та передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна або без такого.

Згідно ч.2 ст.59 КК України, конфіскація майна встановлюється за особливо тяжкі корисливі злочини і лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Зокрема, вчиненням даного злочину ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну і моральну шкоду, яку необхідно відшкодовувати.

Тобто, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, обставинам кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6

задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404 - 414, 418 - 419, 374 - 376, 424 - 426, 532 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника, адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3