Дата документу Справа № 314/1974/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/1974/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1518/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.539 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в станиці Старо-Тітовській Темрюкського району Краснодарського краю РФ, до відбування покарання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:
01 липня 2015 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року, якою останньому відмовлено у задоволенні клопотання щодо його умовно-дострокового звільнення. Суд не встановив передбачених законом підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , оскільки він не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Посилається на те, що суд не врахував наявність у нього 18 заохочень за весь час відбування покарання, та відсутність стягнень. За весь період часу відбування покарання він постійно працює будівельником у житловій зоні, має захворювання, є пенсіонером за віком.

За ухвалою, 08 травня 2015 року засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокового звільнення його від покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 своє клопотання підтримав, та просив його задовольнити.

Прокурор, та представник адміністрації установи заперечували проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 , та вважали, що останній не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів подання встановлено, що під час відбування покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55) засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований у період з 2013 року по 2015 рік.

Відношення ОСОБА_6 до праці протягом певного періоду часу, який є суттєво менш тривалим ніж загальний строк ув`язнення засудженого, не може свідчити про те, що останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення незважаючи на те що він має ряд заохочень.

Як правильно зазначив суд в ухвалі, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду.

За матеріалами, наданими адміністрацією установи, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_6 , останній був засуджений 10.10.1995 року Феодосійським міським судом АР Крим за ст. 94 КК України ( в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі. Звільнений від покарання умовно-достроково на два роки 4 місяці. У період умовно-дострокового строку знову вчинив умисне вбивство, за що був засуджений за ч.2 п.13 ст.115 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до14 років позбавлення волі.

Приймаючи до уваги, що державою засудженому ОСОБА_6 надавалася пільга, він був умовно-достроково звільнений від покарання, та у цей період знову вчинив особливо тяжкий злочин, що не може свідчити про його виправлення та намагання не вчиняти нові злочини. Враховуючи ці обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та комісії Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) і не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. Всі, зазначені ним доводи були враховані судом при прийнятті рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4