Справа № 11а-929/2010 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Категорія: ст.ст.187, 357 КК України Доповідач: Ревер В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого, судді Галина В.П.

суддів Данка В.В., Ревера В.В.

з участю прокурора Гнатіва Я.І.

адвоката ОСОБА_1

та засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_1, в інтересах засудженого ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2010 року,

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого вироком Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2009 року за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, з встановленням випробувального терміну на 2 роки,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.187 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна яке є його власністю, за ч.3 ст.357 КК України виправдано на підставі п.2 ст.6 КПК України.

На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового складання покарань, приєднано невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 04 лютого 2009 року та остаточно визначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше судимого вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2004 року за ч.4 ст.185 КК України на сім років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.03.2008 року, на невідбутий термін покарання один рік вісім місяців 20 днів,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.187 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна яке є його власністю, за ч.3 ст.357 КК України виправдано на підставі п.2 ст.6 КПК України.

На підставі ст.71, ст.81 КК України, шляхом часткового складання покарань, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2004 року та остаточно визначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого.

Початок терміну відбування покарання засудженим рахується з моменту затримання 23.11.2009 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено взяття під варту.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно, на користь ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 318 грн. та відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 3000 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що 22 листопада 2009 року, знаходячись біля кінцевої зупинки трамваю № 2 на вул.Пасічній,2 у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, за попередньою змовою групою осіб, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_4, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоровя, завдавши йому удар в голову, в результаті якого останній втратив свідомість, після чого продовжили наносити удари ногами по тілу потерпілого, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, та заволоділи його майном, а саме: грошима в сумі 350 грн., курткою вартістю 450 грн., срібним ланцюжком вартістю 200 грн., срібним хрестиком вартістю 50 грн., спортивною сумкою вартістю 50 грн., в якій знаходились продукти харчування на суму 70 грн., кепкою вартістю 50 грн., мобільним телефоном марки «Нокіа 6233» вартістю 130 грн. зі стартовим пакетом «Київстар» вартістю 50 грн., а всього заволоділи майном потерпілого на загальну суму 1400 грн.

На вирок суду адвокат ОСОБА_1, в інтересах засудженого ОСОБА_3 а також засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_1 в поданій апеляції просить скасувати вирок відносно ОСОБА_3, а кримінальну справу закрити за п.2 ст.6 КПК України.

В мотивах вказує, що даний вирок є неправильним. Суд постановляючи такий не врахував всі обставини справи та допустив помилку, в результаті чого було засуджено невинних осіб. Як на досудовому слідстві так і в суді, засуджені заперечували факт вчинення злочину. ОСОБА_3 маючи можливість та час залишити місце події, нікуди не тікав, що свідчить про його непричетність до злочину.

Не враховано судом також і того, що по справі не існує жодних свідків-очевидців даної події, при цьому потерпілий не бачив осіб, які вчинили напад на нього. Позовні вимоги не вмотивовані потерпілим, та не доведені належним чином, тому суд задовольнив їх з порушенням чинного кримінально-процесуального законодавства.

Засуджений ОСОБА_3 в поданій апеляції просить скасувати вирок суду та закрити провадження по справі за п.2 ст.6 КПК України. При цьому зазначив, що вирок районного суду є незаконним та необґрунтованим. Його дії неправильно кваліфіковані, оскільки не мав наміру на вчинення цього злочину. Відсутні докази про вчинення ним умисного злочину, а є лише факти та припущення.

При затриманні двічі проводився обшук і тільки на третій раз було вилучено ланцюжок, який не було виявлено при двох попередніх обшуках. Також залишилося поза увагою і те, що їх затримали на місці вчинення злочину, хоча потерпілий стверджував, що нападники втекли. По справі мало місце фальсифікація доказів.

Засуджений ОСОБА_2 в поданій апеляції просить скасувати вирок суду та направити справу на новий судовий розгляд.

В мотивах апеляції вказує на те, що вирок районного суду є незаконним з огляду на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, неповноту проведеного досудового та судового слідства, істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства.

Судом не в повній мірі досліджено всі докази по справі. Певна кількість доказів, досліджених в судовому засіданні, зібрана органом досудового слідства з порушенням кримінально-процесуального законодавства. Вилучені з місця вчинення злочину речі не перевірялися щодо наявності на таких відбитків пальців, не проводилася експертиза слідів крові на кросівках.

Суперечливими також є покази потерпілого та свідків, допитаних при проведенні досудового слідства та у судовому засіданні, яким суд не дав належної оцінки. При цьому не дано оцінки його показам, що речі потерпілого вони знайшли в парку, а вдягнувши куртку, були затримані працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3, виступ захисника захисника ОСОБА_1 на підтримання апеляцій, думку прокурора Гнатіва Я.І. про безпідставність апеляцій та залишення без зміни вироку суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені апелянтами доводи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Як безспірно встановлено в справі, саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за попередньою змовою групою осіб, маючи намір заволодіти чужим майном, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_4

Як на досудовому слідстві так і в суді, засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечили вину і свою причетність до вчинення даного злочину.

У сукупності з іншими зібраними у справі доказами, суд належно оцінив такі показання підсудних, ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин справи, і правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілого ОСОБА_4 про обставини вчинення злочинних дій щодо нього, свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 ствердив, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3, підійшовши до нього в парку на кінцевій зупинці трамваю №2 по вул. Пасічній у м. Львові, завдали удару в голову, від якого впав на землю та почали наносити удари ногами, в процесі чого вимагали гроші, зірвали ланцюжок, зняли куртку. Також забрали мобільний телефон та сумку з продуктами.

Безпосередньо після цього, неподалік місця події, засуджені були затримані, і як вбачається з протоколу огляду місця події (а.с.6), поряд з ними виявлені та вилучені гроші в сумі 82 грн., мобільний телефон «Нокіа 6233», кепка та спортивна сумка, належні потерпілому.

Із показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які всебічно перевірялися в судовому засіданні, видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були затримані з речами потерпілого, при цьому ОСОБА_2 намагався викинути гроші.

Також, відповідно до протоколів вилучення від 22.11.2009 року (а.с.9-10), у засуджених, в присутності понятих, вилучено належні потерпілому ОСОБА_4 ланцюжок у ОСОБА_3, куртку у ОСОБА_2

Доводи апеляцій засуджених про те, що ці речі були ними знайдені, є надуманими та спростовуються показаннями потерпілого і свідків. Також є необґрунтованими доводи про неправильну оцінку судом доказів у справі, зокрема показань потерпілого та свідків.

При перевірці справи не виявлено даних, які давали б підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_4 міг обмовити засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про їх участь у розбійному нападі на нього.

За висновком судово-медичної експертизи № 3207 від 16.12.2009 року (а.с. 65-66), у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, могли виникнути від ударів рукою, ногою 22.11.2009 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

Даний висновок експертизи належно аргументований з наукової точки зору, не суперечать іншим доказам у справі, а тому суд правомірно визнав його достовірним доказом.

Наведеними показаннями потерпілого та свідків, які всебічно перевірялися в судовому засіданні, висновком експертизи та іншими зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами доводиться факт вчинення засудженими саме розбійного нападу на потерпілого, а тому доводи апеляції засудженого ОСОБА_3 про неправильну кваліфікацію діяння, його непричетність до вчинення розбійного нападу є надуманими.

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності і правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч.2 ст. 187 КК України.

Покарання засудженим призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчинених злочинів і даним про особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3, котрі раніше уже судилися. ОСОБА_3 злочин вчинив до повного відбуття покарання за попереднім вироком, ОСОБА_2 під час іспитового строку. Призначене покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно із матеріалів досудового слідства і протоколу судового засідання, органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені в апеляції засудженого ОСОБА_2 доводи про однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та не приймаються до уваги.

Колегія суддів при розгляді справи не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушуються питання в апеляціях захисника ОСОБА_1 та засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2010 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без зміни, а їх апеляції та апеляцію адвоката ОСОБА_1 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9