АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001525, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7 .

В с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним за ст. 128 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_10 зобов`язаний повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 7 722 грн. 81 коп. та судові витрати в сумі 243 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винним та йому призначено покарання за те, що він 08 квітня 2014 року приблизно о 22.00 годині, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 , під час сварки з раніше незнайомою ОСОБА_12 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачивши настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які він повинен був і міг передбачити, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, наніс потерпілій ОСОБА_12 один удар кулаком руки в область голови, від якого остання втратила рівновагу та впала на асфальтне покриття.
В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого трьохлодижечного перелому правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням та підвивихом стопи назовні та до заду, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день).
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість. Вважає, що суд не виконав належним чином вимог ст. 65 КК України та не в повному обсязі врахував, що обвинувачений вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні батька, який є інвалідом по зору. У зв`язку з чим просить пом`якшити призначене покарання, а саме залишити призначене покарання з випробуванням, але встановити іспитовий строк в 1 рік.
В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість та ухвалити новий вирок, яким скасувати звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, ухваливши рішення про відбування покарання реально.
В обґрунтування посилається на те, що висновки суду не ґрунтуються на показаннях свідків та потерпілої, допитаних під час судового розгляду. Зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням обвинуваченого. На його думку суд порушив вимоги ст. 337 КПК України, вийшов за межі обвинувачення, порушив вимоги щодо розумних строків судового розгляду та Закон України «Про судовий збір», залишивши без руху позовну заяву потерпілої про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я з підстав не сплати судового збору. Посилається на порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України і вважає, що суд при звільненні ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, не врахував обставини вчиненого злочину, а саме, що саме обвинувачений був ініціатором конфлікту, не визнав як обставину, що обтяжує покарання - стан алкогольного сп`яніння, а також той факт, що обвинувачений не прийняв заходів до відшкодування заподіяної ним шкоди. Вважає необґрунтованим рішення суду щодо часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і просить задовольнити дані вимоги в повному обсязі.
В судовому засіданні представник потерпілої підтримав свою апеляційну скаргу просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким скасувати рішення суду про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, ухвалити рішення про реальне відбування покарання та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор не підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, вважав доцільним збільшити розмір моральної шкоди, вирок суду вважав законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ставить питання про переоцінку певних доказів, зокрема показань обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_12 та встановлення нових обставин кримінального провадження, які не були встановлені судом першої інстанції, однак представник потерпілої не ставить питання про повторне дослідження даних доказів, у зв`язку з чим і відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів (ст. 23 КПК України), принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України) та підстав для повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції виключно за клопотанням сторін кримінального провадження (ч. 3 ст. 404 КПК України), апеляційний суд позбавлений можливості повторного дослідження доказів, на які посилається представник потерпілої і виходить з фактичних обставин, які встановлені в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в частині порушення судом першої інстанції вимог ст. 337 КПК України щодо виходу суду за межі обвинувачення, які, на його думку, виразились в тому, що суд, формулюючи обвинувачення, всупереч обвинувальному акту зазначив тільки прізвище та ініціали обвинуваченого, тоді як в обвинувальному акті в описовій частині зазначені прізвище, ім`я, по батькові та дату і рік народження обвинуваченого, колегія суддів вважає їх нікчемними, оскільки не можуть розцінюватись як порушення судом меж судового розгляду.

При формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд у мотивувальній частині вироку відповідно до обвинувального акту та висновків судово-медичних експертиз /т. 1 а.кп. 35-36, 40-50/ встановив та розкрив у вироку наслідки вчиненого злочину, зокрема характер, локалізацію, механізм та вид тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, тому відповідні доводи представника потерпілого, що суд на свій лад зазначив у вироку тілесні ушкодження потерпілої, чим вийшов за межі обвинувачення, є надуманими.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про безпідставне невизнання судом обставини, що обтяжує покарання стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, оскільки ОСОБА_10 свідчив в своїх показаннях, що випив дві пляшки по 0,5 пива, то, як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений випив дві пляшки пива протягом певного часу і стан та ступінь алкогольного сп`яніння не встановлена як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду і належними доказами не підтверджений (зокрема, висновок щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного та іншого сп`яніння). Також, стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, як обставина кримінального провадження та як обставина, що обтяжує покарання, не зазначена в обвинувальному акті.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про певні неточності між викладеними у вироку показаннями свідків, потерпілої та обвинуваченого та тими, які вони давали в ході їх допиту в суді, то колегія суддів зауважує, що показання учасників кримінального провадження у вироку викладаються не дослівно, а розкривається їх зміст. Крім того, ті неточності, про які зазначає представник потерпілої, не є суттєвими та не впливають на доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, які апелянт не оскаржує, та на інші обставини, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України. Також, у вироку суду наведено належний аналіз та оцінка показань обвинуваченого і його позиції щодо невизнання вини, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно з абз. 2, 3, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Вказані вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином.

Доводи представника потерпілої щодо порушення розумних строків проведення судового розгляду не можуть бути визнані обґрунтованими у зв`язку з тим, що суд відкладав судові засідання у випадках, передбачених КПК України і через неявку учасників кримінального провадження, в тому числі і потерпілої з її представником, які були належним чином повідомленні про час та дату слухання та належним чином реагував, застосовуючи передбачені процесуальним законом заходи.

Висновки суду про стягнення судового збору за подання позовної заяви є безпідставними, а доводи представника потерпілої в даній частині - слушними, однак колегія суддів зауважує, що судовий збір, сплачений потерпілою, стягнуто на її користь вироком суду, тому її права не порушені. Крім того апелянт, відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, не ставить апеляційну вимогу про скасування ухвали суду першої інстанції, про яку зазначає в своїй скарзі, тому апеляційний суд не має процесуальної можливості прийняти таке рішення.

Відносно доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме про законність та обґрунтованість рішення суду про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання судом першої інстанції враховано тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до необережного злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні батька інваліда по зору.
Доводи скарги представника потерпілого, що суд безпідставно врахував характеристики щодо особи обвинуваченого /т. 1 а.кп. 66, 68/, які, на думку апелянта, написав батько обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки об`єктивно спростовуються матеріалами провадження.
Так характеристику, яку склав батько обвинуваченого, судом не прийнято до уваги, а характеристика, яка знаходиться в т. 1 на а.кп. 66 складена за місцем проживання обвинуваченого головою обслуговуючого кооперативу і відсутні підстави для сумніву в її об`єктивності, у зв`язку з чим суд обґрунтовано послався на неї у вироку.
Аналізуючи доводи представника потерпілої про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді… позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 75 КК України.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги, що злочин вчинений обвинуваченим з необережності, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи кару, як другорядну мету покарання та інші обставини, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення інших злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність зменшення іспитового строку до 1 року.

На думку колегії суддів, таке покарання буде достатнє для досягнення його цілей і буде відповідати принципам законності, співрозмірності та індивідуалізації покарання.

При перевірці доводів представника потерпілої та вироку суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував наслідки скоєного злочину, що виразились в тілесних ушкодженнях середньої тяжкості, фізичні і моральні страждання, які потерпіла зазнала внаслідок перелому гомілки з ускладненнями та безпорадного становища після проведеної операції і в порушенні звичного устрою життя, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, зваженості та справедливості.
У зв`язку з вищевикладеним доводи, викладені в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4