ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 3 вересня 2015 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та цивільного відповідача у кримінальному провадженні щодо засудженого

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

за участю прокурора ОСОБА_8,

засудженого ОСОБА_5,

представника

цивільного відповідача ОСОБА_6,

встановив:

У касаційних скаргах:

- засудженого ОСОБА_5 викладено вимогу про скасування судових рішень із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано неповнотою судового розгляду, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, зокрема, з підстав неврахування судом дій потерпілої особи, яка спровокувала дорожньо-транспортну пригоду. Неврахування цієї обставини судом вважає порушенням п. 7 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Зазначив також про недотримання судом апеляційної інстанції положень ст. 419 КПК України.

- цивільний відповідач у касаційній скарзі виклав вимогу про зміну судових рішень в частині вирішення цивільного позову шляхом зменшення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 Вимогу обґрунтовано відсутністю належного мотивування потерпілою та відповідно і судом при прийнятті рішення щодо саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, що вважає явно завищеним. Щодо зменшення відшкодування моральної шкоди наголошують і з тих підстав, що сама потерпіла спровокувала дорожньо-транспортну пригоду через недотримання Правил дорожнього руху, що судом не залучено до участі у кримінальному провадженні страхової компанії і таке відшкодування шкоди для працюючого товариства є значним і вплине на його нормальну роботу.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вироком суду стягнуто з ТОВ «Фрегат-К» на користь потерпілої ОСОБА_7 39 386,29 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, також вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та представника цивільного відповідача ТОВ «Фрегат-К» залишено без задоволення, а вирок суду від 13 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 6 серпня 2013 року, приблизно о 21-ій год., керуючи службовим технічно справним автобусом марки «MAN A-12», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись маршрутом по проспекту Косіора у м. Харкові, зі швидкістю біля 40 км/год, при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_7, яка перетинала проїжджу частину, і яку водій ОСОБА_5 об'єктивно був спроможний виявити з моменту її виходу на дорогу, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_5 перебуває у причинному зв'язку з подією та наслідками, що настали, та суд, надавши належну оцінку доказам у провадженні, його дії правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджується суд і з твердженнями касаційної скарги цивільного відповідача в частині зміни судових рішень та зменшення відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої.

Цивільний позов у кримінальному провадженні вирішено із дотриманням положень статей 1167, 1168, 1187 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди мотивований належним чином, зокрема із врахуванням обсягу та характеру спричиненої потерпілій шкоди здоров'ю, моральних і фізичних страждань, тривалості стаціонарного та амбулаторного лікування, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що є тяжкими за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, з урахуванням змін у суспільних відносинах та житті потерпілої, тощо.

Отже, підстав до зменшення відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої суд не вбачає.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи засудженого та цивільного відповідача щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильно вирішеного цивільного позову всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційні скарги засудженого та цивільного відповідача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та цивільного відповідача - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3