Придніпровський районний суд м.Черкас
Справа № 711/9796/13-к
Номер провадження1-кс/711/2122/13

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2013 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

слідчого - Момотенко І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого СУ УМВС України в Черкаській області підполковника міліції ОСОБА_2, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000630 від 25.10.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні СУ УМВС України в Черкаській області проводиться досудове розслідування за кримінальним провадженням №0000630, внесеним до ЄРДР від 25.10.2013.

Встановлено, що ОСОБА_3, маючи посвідчену в м.Черкаси приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 довіреність, надану їй ОСОБА_5 на розпорядження належною йому квартирою, при цьому, маючи обмежені права (відповідно договору, укладеного в усній формі), шахрайським шляхом, а саме надала в заставу неналежне їй майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить ОСОБА_5, під час укладання договору позики грошових коштів з ОСОБА_6, отримавши при цьому в останнього грошові кошти, які витратила на свої потреби, спричинивши своїми діями матеріальної шкоди ОСОБА_5

В ході досудового розслідування встановлено, що будучи допитаним ОСОБА_5 показав, що 16 жовтня 2007 року він надав довіреність на імя ОСОБА_3 на право розпоряджатися належною йому квартирою в АДРЕСА_2, зокрема, - доручив їй сплачувати за нього комунальні послуги, телефон, інтернет і та інше. Довіреність була надана у звязку з тим, що в квартирі тимчасово проживали його батько ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_3 та її неповнолітня донька ОСОБА_8, яка не є їх спільною дитиною. Довіреність була посвідчена в м. Черкаси приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрована в реєстрі за № 5820.Даною довіреністю ОСОБА_3 було надано такі повноваження: «Право здійснювати нагляд за квартирою, мати до неї вільний доступ, робити необхідні платежі, які стосуються реалізації мого права власності на квартиру, в тому числі комунальні, за користування телефонним звязком та іншими послугами, представляти мої інтереси в будь-яких установах та підприємствах незалежно від їх підпорядкування та форми власності, в тому числі житлово-експлуатаційних, органах нотаріату, бюро технічної інвентаризації, тощо з питань повязаних з управління квартирою здійснювати поточний ремонт квартири, подавати від мого імені заяви, одержувати та подавати необхідні довідки та інші документи, розписуватися за мене, в тому числі підписати договір купівлі продажу, міни, іпотеки, оренди, тощо, визначаючи умови та ціну на свій розсуд, одержати належний мені примірник договору купівлі-продажу (міни, тощо), одержати гроші, виручені від продажу квартири чи майно, яке стане належним мені в результаті обміну, зареєструвати у відповідних органах право власності на майно, яке стане належним мені в результаті обміну та для якого передбачена обовязкова державна реєстрація; здійснювати розрахунки за договорами; сплачувати необхідні збори, мито, інші платежі, в тому числі такі, що визнані обовязковими; виконувати всі інші дії та формальності, повязані з даною довіреністю.» В середині червня місяця 2010 року він несподівано отримав лист з Печерського районного суду м.Києва, в якому зазначалося, що ухвалою суду від 13.05.2010 у цивільній справі № 2-3496/10 за позовом невідомого на той час ОСОБА_6 до нього та також невідомого його ОСОБА_9 , про стягнення боргу у сумі 16 145 528 (шістнадцять мільйонів сто сорок пять тисяч пятсот двадцять вісім) гривень, за також невідомим договором позики, винесено рішення про накладання арешту на його рухоме та нерухоме майно. В подальшому він зателефонував дружині батька ОСОБА_3 з метою зясування арешту його майна, а в подальшому поїхав в м. Київ, де під час зустрічі та спілкування з ОСОБА_10 дізнався, що остання взяла позику та грошові кошти витратила на благо сімї, при цьому обіцяла повернути йому всі кошти. Однак це залишилося лише одними обіцянками. А через деякий час, 09 червня 2011 року, ОСОБА_3 зателефонувала йому і попросила разом з дружиною приїхати в м. Київ до нотаріуса, що він і зробив 10 червня 2011 року. Зустрівшись з ОСОБА_3 в приміщенні нотаріуса за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд.3, він з»ясував, що дружина батька хоче від нього отримати довіреність на гр.ОСОБА_11, по якій в подальшому останній зможе подарувати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить йому на праві власності, - безпосередньо їй. В той день він відмовився підписувати будь-які документи, зазначивши, що квартира перебуває під арештом і надав у підтвердження цього наявні в нього документи. Однак 14 червня 2011 року він надав таку довіреність на ім.»я ОСОБА_11, відповідно до якої останній мав право розпоряджатися його квартирою, а також дарувати її від його імені ОСОБА_3 Під час підписання ним довіреності між ними була усна угода, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 будуть його повідомляти про всі кроки їх діяльності, повязані з його майном. В подальшому, знаючи, що його квартира перебуває під арештом, він зібрав необхідну суму та 20 червня 2011 року повернув всю позику ОСОБА_6, у якого дружина його батька ОСОБА_3 брала відповідно до договору позики від 18.10.2007. Після повернення грошових коштів ОСОБА_6, він зателефонував ОСОБА_3, повідомив про виконання всіх фінансових зобовязань та попросив останню зняти арешт на майно, накладений Печерським районним судом м. Києва. Після чого він деякий час з нею не спілкувався. 25 вересня 2012 року він дізнався, що квартира за адресою: АДРЕСА_3, що належить йому на підставі свідоцтва про право власність, яка перебувала під забороною відлучення майна, подарована ОСОБА_11 ОСОБА_3 20 червня 2011 року в той самий день, коли він розрахувався з позикою останньої з ОСОБА_6 Крім того, він вказав, що на даний час ОСОБА_3 співмешкає з ОСОБА_12, на якого видала ряд довіреностей на користуванням та розпорядженням наявним в неї на праві власності всім майном.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_7 повністю підтвердив покази ОСОБА_13 Відповідно до свідоцтва на право власності від 30 січня 2007 рокуАДРЕСА_4, яка розташована в місті Києві, по вул. Ірининській, буд.5/24, належить В»язмитинову ОСОБА_14.

Відповідно до заяви ОСОБА_6, саме: В»язмитинов Є.Ю, особисто в червні 2011 року повернув суму заборгованості по договору позики, який був підписаний ОСОБА_3

Відповідно до договору дарування квартири від 20 червня 2011 рокуАДРЕСА_4, яка розташована в місті Києві по вул. Ірининській, буд.5/24, належить ОСОБА_3, яку остання отримала в дарунок від ОСОБА_5 в особі ОСОБА_11 представника В»язмитинова Є. Ю. по довіреності.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 в своїй заяві про вчинення злочину, так і в заяві слідчому, просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, банківські рахунки та банківські індивідуальні сейфи ОСОБА_12, так як йому завдано матеріальної шкоди в сумі 2 000 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становить 15851600 гривень.

Таким чином, на думку слідчого, з метою забезпечення заявлення позову в подальшому, запобіганню відчуження майна, яке може бути конфіскованим під час прийняття рішення судом при постановленні вироку, є необхідність у накладенні арешту на все майно та банківські рахунки ТОВ «ЕС КІ МО» , що знаходиться за адресою: м. Київ, Паркова дорога, 20.

В судовому засіданні слідчий підтримав внесене клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, вважає, що клопотання як необґрунтоване, не підлягає до задоволення.

Так, органом досудового розслідування не доведено наявність будь-якого майна та банківських рахунків на праві власності у ТОВ «ЕС КІ МО» ; не конкретизовано, на яке ж саме майно слід, як на думку, слідчого накласти арешт, місце його знаходження; не обґрунтована законність та доцільність накладення арешту на майно, чи то належне ТОВу «ЕС КІ МО», чи то, яке знаходиться (використовується) у ТОВа «ЕС КІ МО»; не доведено, яке відношення до вчиненого кримінального правопорушення має ТОВ «ЕС КІ МО».

Відповідно до ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Арешт також може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Отже, органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешту майна, що належить ТОВ №ЕС КІ МО», а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ УМВС України в Черкаській області підполковника міліції ОСОБА_2, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000630 від 25.10.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, відмовити.

Копію ухвали направити слідчому, в провадженні якого знаходиться справа, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом пяти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_15