Справа № 126/628/15-к
Провадження №11-кп/772/1156/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Бершадського районного суду від 20 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали Бершадського районного суду від 06.04.2011 року застосовувались заходи виховного характера за вчинення суспільно- небезпечних діянь, передбачених ст.121.ч 2, 185 ч. 3 КК України, з направленням ОСОБА_7 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на три роки,-

визнано виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 7 КК України та призначено покарання у виді 11-ти років позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_7 за місцем відбування покарання примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а також примусового лікування від хронічного алкоголізму.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат, -

В С Т А Н О В И В:
29 жовтня 2014 року біля 20 години неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому проживала раніше йому знайома ОСОБА_10 , із метою переночувати. Після того, як він отримав відмову в його прохані, у нього виник прямий злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 через незамкнені вхідні двері увійшов до належного ОСОБА_10 будинку та керуючись хуліганськими мотивами, діючи з особливою зухвалістю, по відношенню до ОСОБА_10 , нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, у веранді будинку, взяв зі столу в праву руку кухонний ніж, з яким забіг у житлову кімнату, де на ліжку знаходилась ОСОБА_10 та приклавши значну фізичну силу, за допомогою ножа наніс потерпілій велику кількість колото-різаних поранень, в тому числі і з проникаючим у порожнину серця пораненнями у області верхівки серця, які згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 від 31.10.2014 року №115, потягли за собою смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 та доведеність його вини, вважає вирок незаконним і таким, що підлягає зміні через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить апеляційний суд виключити з мотивувальної частини вироку посилання на показання ОСОБА_11 , надані слідчому під час досудового слідства та виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_7 примусового лікування від алкоголізму. В решті вироку просить суд залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його адвоката, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При ухваленні вироку стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 судом першої інстанції не прийнято до уваги нормативні вимоги, викладені у ст. 23 КПК України, стосовно безпосереднього дослідження доказів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, суд показання від учасників кримінального процесу отримує усно.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

У порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції у вироку послався на показання ОСОБА_11 , даними ним під час досудового розслідування слідчому у ході його допиту в якості потерпілого. Однак, під час проведення підготовчого судового засідання по справі потерпілий ОСОБА_11 надав до суду письмову розписку про те, що він бажає проводити розгляд справи за його відсутності. В подальшому потерпілий до суду не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату та час проведення судових засідань.

Таким чином, суд першої інстанції обгр унтував прийняте рішення показаннями, які він відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо не сприймав під час судового засідання та не отримував у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд незаконно обгрунтував мотиви, з яких виходив при постановленні вироку, показаннями, наданими слідчому та незаконно послався на них.

Тому, вказівки на показання ОСОБА_11 , надані ним під час досудового розслідування слідчому у ході його допиту в якості потерпілого підлягають виключенню з вироку суду.

Окрім цього, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Так, суд першої інстанції необгрунтовано застосував до засудженого ОСОБА_7 примусове лікування від алкоголізму.

У ст. 96 КК України, йдеться про можливість застосування судом примусового лікування до осіб, які мають хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб. До таких хвороб алкоголізм не відноситься як такий, що сам по собі не становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусовому лікуванню на підставі ст. 96 КК України, підлягають незалежно від виду призначеного покарання лише особи, які вчинили злочини та страждають на хвороби, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб. Алкоголізм та наркоманія до цих хвороб не належать, оскільки вони не є соціально небезпечними захворюваннями.

У зв`язку з цим, застосування до ОСОБА_7 примусового лікування від хронічного алкоголізму суперечить загальним принципам та вимогам щодо його призначення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Бершадського районного суду від 20.04.2015 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на показання ОСОБА_11 , надані слідчому під час досудового слідства.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_7 примусового лікування від алкоголізму.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той же строк з дня отримання її копії.

Судді: