Справа №591/3673/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/39/16 Суддя-доповідач - Макаровець

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2016 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0007063 від 15 грудня 2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Сумської області ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює водієм - експедитором в ТОВ «Афіна-групп», раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

з участю:

прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого - ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Сумської області ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант».

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок районного суду в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, в іншій частині - вирок залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок районного суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного виду покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Виключити із анкетних даних ОСОБА_6 посилання щодо його громадянства Російської Федерації, зазначивши громадянство України. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати вирок в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_12 , ОСОБА_10 до ТДВ СК «Альфа -Гарант». Відмовити ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Згідно вироку, 15 грудня 2014 близько 11 год. ОСОБА_6 керував автомобілем «Рута-25 СПГ», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 (маршрутне таксі маршруту №3 «Аеропорт - вул. Черепіна») та рухався проїзною частиною вул. Петропавлівська у м. Суми в напрямку аеропорту. Під`їжджаючи до регульованого перехрестя з вул. Перекопська, де світлофор працював в заданому режимі, знехтував безпекою дорожнього руху, в порушення вимог п.8.7.3 «е», «ґ» Правил дорожнього руху України, при ввімкненому червоному світлі світлофора, що забороняє рух транспортних засобів, не зупинив керований ним автомобіль, продовжив його рух, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 , яка перетинала проїзну частину вул. Петропавлівська на дозволений сигнал світлофора по пішохідному переходу зправа наліво, відносно руху маршрутного таксі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Отримані ОСОБА_14 тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Рута-25 СПГ», державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР України, передбачених пунктом:

8.7.3. Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.

Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при увімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої (лівої) смуги руху за умови надання переваги в русі іншим його учасникам.

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог пункту 8.7.3 «е», «ґ» Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_6 щодо порушення Правил дорожнього руху України умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість).

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від реального відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_12 7313 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_10 12155 грн.70 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 7313 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ПП «Запорожець ОВ» на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 22687 грн.

Постановлено стягнути з ПП «Запорожець ОВ» на користь ОСОБА_10 32687 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1152 грн. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_6 мотивує тим, що:

- при застосуванні додаткового покарання, судом не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та дані, які характеризують його особу, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що ним не було здійснено жодних дій для того, щоб якимось чином уникнути відповідальності за скоєне, те, що він раніше не судимий, вчинив злочин по необережності, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за професією водій, як на момент дорожньо-транспортної події так і на даний час працює водієм, що є єдиним та основним джерелом його доходу;

- він добровільно частково відшкодував завдану моральну шкоду потерпілій, потерпілі по справі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , до нього жодних претензій матеріального та морального характеру не заявили, а навпаки, просили суд не застосовувати до нього суворого покарання та не наполягали на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами;

- вказує, що у вступній частині вироку, в його анкетних даних допущена описка, - зазначено, що ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації, що не відповідає дійсності, оскільки він є громадянином України.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що:

- суд допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність п.1.ч.1 ст. 413 КПК України, оскільки не застосував закон, який підлягає застосуванню. Так, при звільнені обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання на підставі ст.75 КК України, суд не обґрунтував, чому не були покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а враховуючи те, що він скоїв злочин проти безпеки дорожнього руху, який відноситься до тяжкої категорії, відсутність передбачених ст.76 КК України обмежень при відбуванні покарання з випробуванням, не сприятиме досягненню мети покарання та позбавить органи виконання покарання можливостей контролю за його поведінкою, тому при застосуванні щодо ОСОБА_6 ст.75 КК України необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

- суд, у вступній частині вироку не вірно зазначив анкетні дані ОСОБА_6 , що він є громадянином Російської Федерації.

Вимоги поданої апеляційної скарги представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» мотивує тим, що:

- Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування, позивачі подали до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяви на виплату страхового відшкодування лише 01 вересня 2015 року під час слухання справи і суд першої інстанції не повинен був вирішувати питання щодо стягнення з СК будь якого страхового відшкодування та моральної шкоди, оскільки дані правовідносини виникають не з пред`явлення обвинувачення, а з договірних обов`язків, які регулюються спеціальним законодавством, яким передбачено порядок та строки прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, обов`язок Страховика щодо виплати страхового відшкодування не настав, так як вирок по кримінальній справі не набрав законної сили та, відповідно до вищезазначеного закону, оскільки пригода розглядається в кримінальній справі, перебіг строку для виплати страхового відшкодування, припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання вироку у справі законної сили;

- позивачі станом на день подання позовної заяви не набули права на отримання страхового відшкодування від ТДВ СК «Альфа-Гарант», а тому, в зв`язку з тим, що позивачами було подано відповідні заяви про страхове відшкодування після пред`явлення позовів до ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнє було позбавлене свого права на прийняття добровільного рішення щодо виплати страхового відшкодування.

- суд першої інстанції стягнув з ТДВ СК «Альфа-Гарант» по 7313 грн. 00 коп. на кожного потерпілого, проте, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» установлено з 1 січня 2015 року мінімальну заробітну плату в розмірі 1218 гривень, загальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами і вданому випадку не може перевищувати 14 616 грн.00 коп., тобто, страхове відшкодування стосовно завданої моральної шкоди, могло б становити 7 308 грн. 00 коп. на кожного;

- суд не врахував, що ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не передбачено обов`язку Страховика здійснювати відшкодування спадкоємцям померлої, понесених ними витрат на придбання авіаквитків;

- суд безпідставно стягнув витрати на поминальний обід - 2 447 грн.60 коп., крім того витрати на спорудження надгробного пам`ятника повинні бути підтверджені документально і в своїх запереченнях та поясненнях СК наголошувало на тому, що Позивачем не було надано доказів на підтвердження витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, у зв`язку з цим в ТДВ СК «Альфа-Гарант» просило суд витребувати від ОСОБА_10 акт виконаних робіт за договором-замовлення № 32 від 02.02.2015 року, однак це клопотання було залишено судом без розгляду та взагалі не прийнято до уваги.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа - Гарант» потерпіла ОСОБА_10 вказує на необґрунтованість зазначених вимог, вважає, що при вирішенні цивільного позову, судом були досліджені всі докази і зроблено обґрунтовані висновки щодо стягнень, з чим вона погоджується і просить в задоволенні апеляційної скарги страхової компанії відмовити.

При цьому, у запереченні зазначається про те, що:

- підставою для страхового відшкодування шкоди завданої життю третіх осіб є страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно правова відповідальність;

- стягнення вартості авіаквитків жодним чином не вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення;

- щодо вартості виконаних робіт по виготовленню та встановленню надгробного пам`ятника , то нею було надано акт виконаних робіт та були надані документи про оплату повної вартості таких робіт;

- ритуальні послуги це послуги, пов`язані з організацією поховання, тому витрати на поминальний обід підлягають відшкодуванню, оскільки до загальноприйнятих звичаїв проведення такого заходу при похованні осіб є обов`язковим.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги страхової компанії, при вирішення апеляційної скарги прокурора покладаються на розсуд суду, прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги та його заперечення щодо задоволення інших апеляційних скарг, потерпілих та представника потерпілого, які при вирішенні апеляційної скарги прокурора та обвинуваченого покладаються на розсуд суду та заперечують щодо задоволення апеляційної скарги страхової компанії, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника ТДВ СК «Альфа - Гарант» підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої ї інстанції в межах апеляційних скарг.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, які в поданих апеляційних скаргах не оспорюються.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, його позитивну характеристику з місця проживання та роботи, що він є раніше не судимою особою, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, часткове відшкодування моральної шкоди потерпілій в сумі 30 000 грн. та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Тому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що при застосуванні додаткового покарання, судом не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та дані, які характеризують його особу спростовуються вищезазначеним.

Посилання обвинуваченого на те, що судом не враховано думку потерпілих, які просили суд не застосовувати до нього суворого покарання, та не наполягали на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також те, що робота водія є єдиним та основним джерелом його доходу, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, при наявності того, що дії водія ОСОБА_6 щодо порушення Правил дорожнього руху України були умисними, а форма вини до наслідків, які настали (смерть потерпілої ОСОБА_14 ) необережна (злочинна самовпевненість), що встановлено при винесенні вироку.

За таких обставин, застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки є повністю обґрунтованим, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання, про що зазначає обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, а тому його апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Учасниками кримінального провадження не оспорюється рішення суду першої інстанції, який при призначенні покарання у виді 5 років позбавлення волі прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, колегією суддів приймається до уваги, що покладення на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, певних обов`язків не є одним з обов`язкових елементів, що визначає основний зміст випробування, однак при умові не застосування с. 76 КК України, суд мусить обґрунтувати позицію, за якої він дійшов висновку про те, чому на засудженого не повинні покладатися відповідні обов`язки. У даному випадку цього зроблено не було, а від так, суд не поклавши на ОСОБА_6 обов`язки передбачені ч.1 ст. 76 КК України, не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, що стало підставою для неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання..

Відповідно до ч.3 ст.75 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. При цьому, вичерпний перелік обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, міститься у ст. 76 КК України.

Тому, з урахуванням вищезазначеного та практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 12.04.2012 року у справі №5-1756км12), є обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (п.1.ч.1 ст. 413 КПК України), з ухваленням в цій частині нового вироку, що передбачено п.4 ч.1 ст.420 КПК України, з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України.

До такого висновку колегія суддів приходить з урахуванням того, що даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, наслідком вчинення якого стала смерть потерпілої, і відсутність передбачених ст. 76 КК України обмежень при відбуванні покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання та позбавить органи виконання покарання можливостей контролю за його поведінкою.

Порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умови такого відшкодування передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), про що обґрунтовано зазначено у апеляційній скарзі представника ТДВ СК «Альфа - Гарант».

У п 36.1 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження (т.2 а.п.221- 224) вбачається, що 28.08.2015 року ОСОБА_10 та ОСОБА_12 направили до ТДВК СК «Альфа-Гарант» заяви про страхове відшкодування і 31.08.2015 року долучили до матеріалів провадження копії зазначених документів. На підтвердження своїх доводів щодо заподіяння ним як майнової так і моральної шкоди ОСОБА_10 та ОСОБА_12 надали суду та іншим учасника процесу відповідні документи, які були предметом дослідження у суді першої інстанції протягом тривалого часу.

Тому, з урахуванням зазначеного, колегія суддів не вважає передчасним вирішення зазначеного спору у суді, як на це посилається ТДВК СК «Альфа-Гарант», при наявності того, що у такий спосіб закон дозволяє прийняття рішення про страхове відшкодування і такий спосіб не позбавляє можливості страхову компанію з урахуванням положень п. 36.2. ст. 36 вказаного Закону ознайомитись з документами та прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати (у разі визнання) або ж надати свої заперечення по суті заявлених вимог у суді, що і було зроблено, при наявності того, що положення п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» жодним чином не перешкоджають вирішенню зазначеного питання у суді коли дорожньо-транспортна пригода розглядається у кримінальній справі.

Тобто, якщо є спір, то до вирішення справи у суді здійснюється лише перебіг строку щодо виплати сум, а не щодо строків розгляду зазначеного питання.

Поряд з цим, вимоги апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа - Гарант» про відмову у задоволенні позову з зазначених ними підстав, при наявності встановлення факту ДТП, наявності заяви позивачів про страхове відшкодування, поданої до страхової компанії та доказів на підтвердження майнової та моральної шкоди погіршують становище позивачів, які при відмові їм у задоволенні цивільного позову у даному провадженні, з урахуванням положень п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України будуть позбавлені можливості звернутися до суду для вирішення цього спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа - Гарант», що суд першої інстанції помилково стягнув з СК по 7313 грн. 00 коп. на кожного потерпілого.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» установлено з 1 січня 2015 року мінімальну заробітну плату в розмірі 1218 грн.

Суд, з врахуванням вищезазначених положень закону, вірно зазначив, що загальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку становить 14 616 грн.00 коп., разом з тим, зазначив, що підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа - Гарант» моральна шкода на кожного потерпілого в розмірі 7313 грн. 00 коп. замість 7 308 грн. 00 грн., а тому є обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині, оскільки судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи (ч.5 ст. 128 КПК України, п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа - Гарант» про те, що висновки суду про необхідність віднесення витрат на поминальний обід в день поховання до витрат на поховання, є помилковими, оскільки проведення поминального обіду не охоплюється поняттям поховання в розумінні положень діючого законодавства і така позиція узгоджується з практикою ВССУ (ухвала від 31.07.2014 року у справі № 5-2742км14)

Так, згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу, поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до витрат на поховання відносяться ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

За таких обставин, поминальний обід в день поховання хоча і є народним звичаєм, пов`язаним з похованням людини, проте витрати на його проведення не можна вважати витратами на поховання в розумінні положень діючого законодавства, тому в цій частині судом першої інстанції безпідставно стягнуто з ТДВ СК «Альфа - Гарант» витрати на поминальний обід, пов`язані з придбанням продуктів для поминального обіду у сумі 2 447 грн.60 коп., у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа - Гарант» в цій частині підлягають задоволенню, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи (ч.5 ст. 128 КПК України, п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України).

Разом з тим, витрати понесені ОСОБА_10 на виготовлення надгробного пам`ятника та його встановлення у розмірі 9699 грн.00 коп., підтверджуються матеріалами даного кримінального провадження (т.1 а.п.63-64), з яких вбачається, що ОСОБА_15 була внесена передплата на вказану суму та копією акту прийомки-передачі виконаних робіт № 32 від 20.10.2015 року (т.2 а.п.127) оригінал якого оглянуто у суді апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа - Гарант» про те, що не надано доказів на підтвердження витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Витрати понесені ОСОБА_10 на поховання у розмірі 2978 грн. 62 коп. та 1205 грн. 13 коп. також підтверджуються копіями договорів замовлень (т.1 а.п. 61,62), в яких є відмітки про оплату зазначених сум. А сам факт поховання ОСОБА_14 ніким не заперечується.

В той же час, як вбачається зі змісту мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції обґрунтовано встановивши, що на користь ОСОБА_10 підлягають стягненню витрати понесені на поховання у сумі 2978 грн. 62 коп. та 1205 грн. 13 коп. при проведенні кінцевого розрахунку помилково не врахував витрати на поховання в сумі 1205 грн. 13 коп., чим порушено права потерпілої та допущено невідповідність висновків суду обставинам справи (ч.5 ст. 128 КПК України, п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

Зі змісту ч.2 ст. ст. 404 КПК України вбачається, що якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Тому, враховуючи вищезазначене, є обґрунтовані підстави при визначенні остаточної суми майнових витрат, які підлягають стягненню з страхової компанії на користь ОСОБА_10 врахувати 1205 грн. 13 коп. витрат на поховання, виключити витрати на поминальний обід у сумі 2 447 грн.60 коп. та стягнути з ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_10 замість 12155 грн.70 коп. майнової шкоди, 10913 грн. 23 коп., які складаються з витрат понесених на поховання у розмірі 2978 грн. 62 коп. та 1205 грн.13 коп., витрат понесених на виготовлення надгробного пам`ятника та його встановлення у розмірі 9699 грн.00 коп., з відрахуванням від зазначених сум 2969 грн.52 коп. допомоги на поховання, що була отримана позивачем від Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах.

Доводи апеляційної скарги ТДВ СК «Альфа - Гарант» про помилковість висновку суду про те, що ОСОБА_12 мав право отримати від страхової компанії кошти витрачені останнім на придбання авіаквитків, в цілому не впливають на правильність судового рішення, оскільки при винесенні вироку взагалі не вирішувалось питання, щодо стягнення зазначених коштів з ТДВ СК «Альфа - Гарант».

Поряд з цим, є обґрунтованими доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 та прокурора щодо неправильного зазначення судом першої інстанції у вступній частині вироку суду в анкетних даних обвинуваченого про те, що він є громадянином Російської Федерації, що не відповідає дійсності, оскільки з наявної в матеріалах кримінального провадження копії паспорта ОСОБА_6 (т.1а.п. 121) вбачається, що останній є громадянином України, а тому є обґрунтовані підстави для задоволення їх апеляційних скарг в цій частині та виключення з вступної частини вироку районного суду в анкетних даних обвинуваченого посилання на те, що ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації, зазначивши про громадянство України.

Таким чином, з урахуванням зазначених обставин, є обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та часткового задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та представника ТДВ СК «Альфа - Гарант».

На підставі викладеного відповідно до ст.ст. 27,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ч.5 ст. 128, ст.ст. 404, 405, 407, ч. 2 ст. 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника ТДВ СК «Альфа - Гарант» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Сумської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення від призначеного йому покарання та в частині цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди в сумі 7313 грн. 00 коп. та майнової шкоди в сумі 12155 грн.70 коп. у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та ухвалити у цій частині свій вирок, за яким:

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного виду покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки передбачені ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_12 7 308 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_10 10913 грн. 23 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 7 308 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

Виключити із анкетних даних ОСОБА_6 посилання щодо його громадянства Російської Федерації, зазначивши громадянство України.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом зігдно: суддя ОСОБА_2