Справа № 473/4474/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" листопада 2015 р. м. Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи, якій належить майно, - ОСОБА_4 , розглянувши без застосування фіксації процесу технічними засобами у відкритому судовому засіданні в м.Вознесенську клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0002812 від 23.11.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вознесенським відділом поліції ГУ НП в Миколаївської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002812, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному проваджені, а саме на автомобіль «RENAULT MASTER», р/н НОМЕР_1 (згідно доданих до клопотання матеріалів рік випуску якого встановити не можливо через неякісну ксерокопію) вилучений під час огляду місця ДТП 22.11.2015 року для забезпечення проведення ряду експертиз та інших слідчих дій (не зазначено яких саме).

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 22.12.2015 р. приблизно о 18-20 годині на ділянці проїзної частини по вул.Жовтневої революції в м.Вознесенську Миколаївської області в районі будинку №259 мало місце зіткнення між автомобілем «RENAULT MASTER», р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та велосипедом «Україна» під керуванням водія ОСОБА_5 , який отримав тілесні ушкодження та був доставлений для надання медичної допомоги до КУ «Вознесенська ЦРЛ».

Протокол огляду місця події від 22.11.2015 року не містить інформації про пошкодження на автомобілі «RENAULT MASTER» номер НОМЕР_1 . Згідно з цим же протоколом, транспортні засоби були направлені на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Вознесенського ВП ГУНП, хоча в супереч вимогам ч.3 ст.168 КПК України, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язані скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або їх представнику.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник автомобілю ОСОБА_4 проти арешту майна заперечував, оскільки жодних намір на його збут він не має, а також зазначив, що не вважає себе винним в ДТП, оскільки як водій зробив все можливе, щоб уникнути зіткнення.

Заслухавши пояснення прокурора, власника автомобіля ОСОБА_4 , вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Ст.170 КПК України передбачено перелік підстав для арешту майна. Згідно частини першої зазначеної статті, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК.

З огляду на положення ч.1 ст.170 КПК України та п.2 п.2.6. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» - арешт майна може бути застосовано лише щодо осіб, які є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому стст.276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження.

Для накладання арешту на тимчасово вилучене майно обов`язково повинна бути наявна й обґрунтована підозра, що передбачено п.1 ч.3 ст.132 КПК України. Обґрунтована підозра визнається такою, якщо є факти або інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могло вчинити правопорушення у межах кримінального провадження, і це може бути підтверджено пред`явленою підозрою згідно зі ст.276-278 КПК України (п.175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Оскільки в матеріалах клопотання прокурора про арешт майна відсутні докази того, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру, не містить такої інформації і витяг з ЄРДР слідчим суддею не може бути прийнято ухвалу про арешт майна на підставі наданих та досліджених документів. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, оскільки клопотання про накладення арешту на майно є передчасним, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Крім того суд враховує,що вимоги ч.4 ст.132 КПК України, яка передбачає, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Арешт майна полягає в обмеженні певних повноважень власника такого майна, натомість як відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Керуючись ст.ст.167, 170-173. 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на автомобіль марки «RENAULT MASTER» номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 відмовити та повернути автомобіль марки «RENAULT MASTER» номер НОМЕР_1 власнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

згідно оригіналу

Суддя: