11-кп/775/377/2015(м)
266/3913/14-к

Категорія ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.2 КК України Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

іменем У к р а ї н и

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
секретаря ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, українець, громадянин України, маючий середньо-спеціальну освіту, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.2 КК України та засуджений до покарання в виді 5 років позбавлення волі, за ст.187 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить обвинуваченому.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 7880 гр. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Зарафшан Навоійської області республіки Узбекистан, татарин, не працюючий, неодружений, раніше судимий:
1) 17.12.2009 року Першотравневим районним судом Донецької області за ст. 309 ч.2,75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки;
2) 05.10.2010 р. Жовтневим райсудом м. Маріуполя Донецької області за ст.186 ч.3,70 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.07.2013 р умовно достроково на 1 рік 5 місяців 1 день;
3) 07.11.2014 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ст. 187 ч.1,71 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.2 КК України та засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, за ст.186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, за ст.187 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до вимог ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 07.11.2014 р. більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 6050,00 грн.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2015 р. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними за вчинення кримінальних правопорушень при наступних обставинах.
21.04.2014 року, приблизно о 14-00 годині, ОСОБА_10 , керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в крамниці «Садко», розташованій по пр. Будівельників 17 в Приморському районі м. Маріуполя, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: мобільний телефон « LG-P 705», , в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», завдавши таким чином майнову шкоду потерпілій на суму 1077, 50 грн, після чого з місця події зник.
Він же, 05.05.2014 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кімнаті № 36 будинку № 81 «а» по вул Сеченова (гуртожиток № 23 «а»), розташованого в Іллічівському районі м. Маріуполя, діючи умисно,повторно, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, що виразилося у нанесенні декількох ударів руками та ногами у область голови і тіла потерпілої ОСОБА_14 , чим заподіяв останній фізичний біль, відкрито викрав у потерпілої майно, а саме: золотий ланцюжок, золоті сережки, мобільний телефон марки «Нокіа 2690», з сім-картою мобільного оператора Київстар, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 9525 грн, після чого з місця події зник.
Він же, 22.05.2014 року, знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, викрав у потерпілої ОСОБА_12 з полиці мебельної шафи, розташованої в дитячій кімнаті: золотий ланцюг, золотий кулон «Хрестик», три срібних каблучки, цифровий фотоапарат «Сапоп», грошові кошти у сумі 400 грн., пакет з косметикою та косметичними виробами фірми «Ейвон». Вказане майно належало ОСОБА_12 , якій ОСОБА_10 заподіяв майнову шкоду на загальну суму 6050 грн. 21 коп., після чого з викраденим з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Він же, 03.06.2014 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння майном ОСОБА_16 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя, і здоров`я потерпілої, що виразилося у здійсненні поштовху у плече потерпілої ОСОБА_16 , чим заподіяв їй фізичну біль, відкрито викрав у останньої майно, а саме: золотий ланцюжок, вартістю 3710 грн.; металеву підвіску, яка матеріальної цінності не представляє, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на вказану суму.
ОСОБА_10 09.06.2014 року, приблизно о 15-00 годині, як особа, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , знаходячись в магазині «Зоотовари», розташованому на території ринку «Застава» по пр. Будівельників б.№ 60 в Приморському районі м. Маріуполя, керуючись корисливим мотивом, діючи навмисно, переслідуючи мету розбійного нападу, напали на потерпілу ОСОБА_17 , що виразилося в застосуванні ОСОБА_18 насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося в нанесенні удару кулаком у обличчя ОСОБА_17 , від якого остання впала та втратила свідомість, подавив тим самим волю ОСОБА_17 до опору та разом з ОСОБА_10 заволоділи її майном, а саме золотим ланцюжком та золотими сережками, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 4040,30 грн., після чого з викраденим зникли.
ОСОБА_9 11.06.2014 р., приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись в магазині «Зоотовари», розташованому в будинку № 32 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя, керуючись корисливим мотивом, діючи навмисно, повторно, переслідуючи мету відкритого заволодіння чужим майном, застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося в нанесенні декількох ударів рукою у обличчя ОСОБА_11 заподіяв тим самим їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під шкіру у проекції ментального відділу нижньої шелепи ліворуч з переходом на область підборіддя ліворуч і нижнього кута рота, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, подавив тим самим волю ОСОБА_11 до опору, після чого заволодів її майном, а саме золотим ланцюжком срібною ладанкою, золотим ланцюгом з золотим хрестиком, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7880 гривень, після чого з викраденим зник.
ОСОБА_10 19.06.2014 р. приблизно о 16 годині 25 хвилин, знаходячись в магазині «Світ пива», розташованого в будинку № 77 по пр. Будівельників в Приморському районі м. Маріуполя, діючи навмисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, із застосуванням насильства , що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, яке виразилося в нанесенні декількох ударів кулаком в обличчя ОСОБА_19 , шляхом ривка, відкрито викрав майно ОСОБА_19 , а саме металевий ланцюжок з кулоном, спричинивши потерпілій ОСОБА_19 майнову шкоду на загальну суму 100 грн., після чого зник.
Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити покарання за ст. 186 ч.2 КК України 4 роки позбавлення волі, за ст. 187 ч.2 КК України 7 років позбавлення волі. За сукупністю злочинів призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що покарання, призначене ОСОБА_9 є занадто суворим, таким, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_9 вину визнав у повному обсязі, у скоєному розкаюється. Захисник зауважує, що судом не в повній мірі були враховані характеризуючи дані обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, знаходився на обліку в центрі зайнятості населення, що свідчить про пошук ним роботи. Слідством та судом не було встановлено обставин, які б обтяжували його покарання. Таким чином, суд мав достатні підстави призначити ОСОБА_9 покарання у мінімальному розмірі.
В своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, по епізоду з потерпілою ОСОБА_20 перекваліфікувати його дії на ст. 186 КК України та пом`якшити покарання. Зазначає, що суд помилково кваліфікував його дії як розбій. Вважає, що кримінальне правопорушення, яке він вчинив 09.06.14 року підпадає під ознаки складу злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України. Вказує, що з ОСОБА_10 не мав попередньої домовленості на вчинення злочину стосовно ОСОБА_20 , якій він ударів не наносив, а лише штовхнув. Свідомість потерпіла не втрачала. ОСОБА_10 не був співучасником нападу на ОСОБА_17 , йому нічого не було відомо про наявність у ОСОБА_9 майна потерпілої.
В своєму запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Зазначає, що твердження захисника про повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 та його щиросердне каяття як обставини, пом`якшуючої його провини, не відповідає дійсності. Доводи ОСОБА_9 стосовно пограбування ОСОБА_17 09.06.14 р. також є безпідставними та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема поясненнями потерпілої, свідків, фактичними обставинами справи.
Вислухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляцій, просили її задовольнити, прокурора який заперечував проти апеляційних вимог, вважав вирок суду законним та обґрунтованим,обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив розглянути апеляційні вимоги ОСОБА_9 та його захисника на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій їх межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника задоволенню не підлягають за наступними підставами.
За вимогами ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. В мотивувальній частині вироку суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Виходячи з п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 29.06.90 г. № 5 «Про виконання судами України законодавства та постанов Пленуму ВСУ з питань розгляду кримінальних справ та постановлення вироку» суду необхідно проаналізувати всі зібрані по справі докази, тобто всі фактичні данні, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, висновках експерта, письмових доказах та інших джерелах доказів, які підтримують або спростовують обвинувачення.
Приймаючи рішення в межах апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_9 , про необхідність кваліфікації його дій по епізоду 09.06.14 року стосовно потерпілої ОСОБА_17 за ст. 186 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними та обумовленими позицією захисту, оскільки обставини, наведені обвинуваченим в апеляції в цій частини були предметом ретельної перевірки доказами та аналізу судом першої інстанції, висновки суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ст.187 ч. 2 КК України у нападі на потерпілу ОСОБА_17 з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), скоєний за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 .
Висновки, наведені у вироку у частині кваліфікації дій ОСОБА_9 за ст. 187 ч.2 КК України є змістовними, обґрунтованими, переконливими, з ними погоджується і колегія суддів. Вони підтверджуються як поясненнями самої потерпілої ОСОБА_17 про те, що 09.06.14 р. на неї напали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вдвох, їх дії були узгодженими, послідовними, нападники приходили в той день та придивлялися до неї раніше, ОСОБА_9 вдарив її в щелепу, після чого вона втратила свідомість на деякий час оскільки не відчувала як з вух зняли сережки та з шиї ланцюжок, так і поясненнями чоловіка потерпілої ОСОБА_21 , протоколами слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснювали обставини нападу на потерпілу ОСОБА_17 , 09.06.14 року за обставин, встановлених слідством, а також поясненнями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які були понятими при проведенні слідчих експериментів з обвинуваченими під час досудового слідства.
Не погоджується колегія суддів і з апеляційними твердженнями захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про необхідність визнати обставиною, пом`якшуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_9 щиросердне каяття у вчиненому, оскільки з пояснень ОСОБА_9 як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження вбачається, що він не визнає обставин вчинення ним розбійного нападу 09.06.14 р. на потерпілу ОСОБА_17 , заперечує обставини встановлені слідством та судом, що свідчить про його небажання спокутувати провину.
Виходячи з вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Враховуючи наведені вимоги закону, приймаючи рішення в частині апеляційних вимог захисника про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що міра покарання, призначена судом відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, в достатній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки, вчинених ним злочинів, які віднесено до тяжких умисних злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, кількість злочинних діянь та їх характер, данні про особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на час вчинення кримінальних правопорушень працевлаштований не був, перебував на обліку в центрі зайнятості.
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з висновками суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій ст. 186 ч.2, ст. 187 ч.2 КК України та за сукупністю злочинів, та вважає, що воно є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни вироку суду, передбачених ст.409 КПК України, апеляції захисника та обвинуваченого не містять.
На підставі викладеного, керуючись стст.404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецькой области від 13 липня 2015 року, постановлений щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді: