Справа № 278/3480/15-к
В И Р О К
Іменем України
08 грудня 2015 року м.Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000418, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паришев Чорнобильського району Київської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, військовослужбовця за призовом за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_1 , водія такелажного відділення, проживаючого у с. Пірново Вишгородського району Київської області, раніше судимого:
- 5.11.2012 Броварським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та іспитовим строком один рік,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
20 березня 2015 року на підставі указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для подальшого її проходження до військової частини НОМЕР_2 .
16 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 направлений для проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 у посаді водія відділення вогневої підтримки взводу управління командира 2 гаубичної артилерійської батареї. 18 червня 2015 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія 3 такелажного відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
25 липня 2015 року близько 15 години солдат ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, умисно без дозволу командування військової частини та поважних причин самовільно залишив місце служби місце тимчасової дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 на військовому полігоні ( АДРЕСА_1 ) та проводив час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби, до 19 серпня 2015 року.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині визнав повністю, підтвердив обставини справи та надав суду показання, відповідні вищевикладеному, у вчиненому кається.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному злочині іншими учасниками судового засідання не заперечується.
Беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і кваліфікує його діяння за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, є умисним тяжким військовим злочином.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, неодружений, за місцем проживання характеризується нейтрально як особа, на яку відсутні компрометуючі матеріали.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд на підставі п. 1 ст. 67 КК України визнає рецидив злочинів.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність обтяжуючої покарання обставини та приймаючи до уваги тривалість самовільного залишення місця служби (менше місяця), причину самовільного залишення місця служби (необхідність допомоги одинокій матері по господарству), наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію державного обвинувача, суд приходить до висновку про можливість перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 4 ст. 407 КК України та призначає покарання у виді арешту. Суд вважає, що саме такого покарання буде достатньо для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Цивільний позов не пред`явлений, дані щодо судових витрат відсутні.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти місяців арешту на гауптвахті.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1