Справа № 357/8839/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1172/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 20.10.2015

УХВАЛА
Іменем України
20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 21 жовтня 2014 року, близько 21 години перебуваючи неподалік буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно наніс їй удар лобом в перенісся, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження: відкритий перелом кісток носа, рани на носі, синців на повіках обох очей, які згідно висновку експерта № 486/д від 11.12.2014 р., відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити свій вирок, яким засудити ОСОБА_7 до більш тяжкої міри покарання. Крім того, просить призначити по справі комісійну судово-медичну експертизу для встановлення ступеню тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 та визнання його вини є лише спробою максимально пом`якшити свою відповідальність, суд повірив у пусті слова винного і зовсім не звернув увагу на те, що з моменту заподіяння їй тілесних ушкоджень і до цього часу ОСОБА_7 жодним чином навіть не намагався відшкодувати хоча б частково заподіяні матеріальні збитки та моральну шкоду. Зазначає, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який тримала в руках, заявляла неодноразово і робила спроби його вручити головуючому судді, але з незрозумілих причин їй такої можливості спочатку суд не надав, а потім виявилось, що вже пізно. Вважає, що цим суд порушив її права і не надав можливості розглянути цивільний позов в рамках кримінальної справи. Крім того, потерпіла має великі сумніви стосовно правильності висновку СМЕ щодо встановлення тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень, вважає, що для об`єктивності і всебічності необхідно було по цій справі призначити комісійну СМЕ для встановлення тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень, що може вплинути на кваліфікацію дій ОСОБА_7 .

На апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав заперечення в яких просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишити без зміни. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що як в ході досудового слідства, так і в ході судового розгляду справи ОСОБА_7 давав правдиві покази щодо події злочину та не намагався уникнути відповідальності. Крім того, зазначає, що суд вірно та законно не прийняв до розгляду цивільний позов ОСОБА_9 , так як вона намагалася його подати не в відповідності з КПК України. Крім вищевикладеного, просить врахувати те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та щиросердно розкаявся у вчиненому, він готовий і на даний час відшкодувати завдану шкоду, але не може цього зробити із-за позиції потерпілої, вчинений ним злочин не є тяжким, він має молодий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується по місцю постійного проживання, має дружину та виховує малолітню дочку.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілої ОСОБА_9 , котра підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задоволити, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , котрі вважають вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 394 ч. 2 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої ст. 349 КПК України.

Як видно з матеріалів провадження в судовому засіданні дослідження доказів відбувалося у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому учасники судового провадження позбавлені права оскаржувати ті обставини, які ніким не оспорювалися.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що в судовому засіданні суду першої інстанції не заявляла клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_7 також не заявляла, оскільки сподівалася, що він добровільно відшкодує.

Щодо доводів апеляційної скарги про м`якість призначеного покарання обвинуваченому, то колегія суддів вважає що вони також задоволенню не підлягають, оскільки судом при обранні виду та розміру покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу, котрий за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у вчиненому, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що підстав для зміни чи скасування вироку немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2015 року, щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: