Справа № 305/324/15-к
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

29.09.2015 р. м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/448/15 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського району на вирок Рахівського районного суду від 04 червня 2015 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, військовозобов`язаний, не судимий, засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді грошової застави, до вступу вироку в законну силу постановлено залишити без змін, а після вступу вироку в законну силу заставу звернути в рахунок погашення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 .
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 15 948 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн. 68 коп. матеріальної і 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди та на користь спеціального фонду державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.
Вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що10 грудня 2014 року, близько 11.00 год., навпроти будинку № 42 по вул. Київській в м. Рахові Закарпатської області, в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "DAEWOO", моделі "SENS ТІ3110", р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Мукачево-Рогатин-Львів, у напрямку с. Білин, порушуючи вимоги п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем (таксі) марки "ВАЗ" р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , в якому знаходились пасажири ОСОБА_11 , малолітня ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир ОСОБА_11 б/б отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть, а малолітня пасажир ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін. Зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, спричинивши тяжкі наслідки. Призначене ОСОБА_8 покарання є безпідставним, належним чином не вмотивованим та таким, що може породжувати відчуття безкарності у інших осіб.
У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що вирок є законним, обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Апеляційний суд, заслухав доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу обвинувача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевірив матеріали справи, провів судові дебати, надав останнє слово обвинуваченому, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується наведеними судом доказами, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України такий перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Так, апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_8 10 грудня 2014 року в м. Рахові Закарпатської області, в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "DAEWOO" моделі "SENS ТІ3110", з р.н. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем (таксі) марки "ВАЗ" р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть, а неповнолітня пасажир ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України судом кваліфіковано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження та смерть потерпілого.
У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та/або неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання; обвинувальний вирок може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість покарання, є підставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Зі змісту ст. 75 КК України вбачається, що, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВС України.
Зокрема, призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом не враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що скоєний ним злочин є тяжким, у результаті його дій загинула людина, а інша - неповнолітня дитина , отримала тяжкі тілесні ушкодження, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння.
Посилаючись у вироку на такі пом`якшуючі покарання обставини, як: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, на утриманні в нього перебуває неповнолітня дитина та похилого віку мати, яка являється інвалідом 2-ї групи, добровільно відшкодував потерпілим завдану злочином шкоду, не можуть бути визнані апеляційним судом достатніми підставами для застосування щодо обвинуваченого покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Так, судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не взято до уваги те, що обвинувачений своїми протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, яке по класифікації злочинів відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, потерпілим було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілої ОСОБА_15 . Крім цього, відповідно до висновку спеціаліста № 3291 від 16.12.2014 р. - у результаті проведеного дослідження крові з вени гр-на ОСОБА_8 , у його крові виявлено етиловий спирт в концентрації 4,19%.
Отже, призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України без повного врахування всіх обставин справи, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів, тому вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора в цій частині - задоволенню.
Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, як викладено вище, наслідки які настали, у тому числі й смерть людини та спричинення тяжких тілесних ушкоджень неповнолітній особі, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що судом визнано обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 слід призначити покарання, наближене до мінімального, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, однак приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.
Клопотань про зміну обвинуваченому запобіжного заходу учасники судового розгляду не заявили, тому питання про нього апеляційний суд не розглядає і залишає щодо ОСОБА_16 попередньо обраний запобіжний захід у вигляді застави.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу прокурора Рахівського району задовольнити.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.
В решті вирок суду від 04 червня 2015 р. залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для його проголошення.

Судді: