В постанові слідчий посилається на висновок експерта який був отриманий ним незаконним шляхом та не містить висновку про наявність або відсутності істотної шкоди завданої потерпілому внаслідок відмови в госпіталізації останнього, тому даний висновок експерта не можна вважати допустимим та належним доказом згідно ст.ст. 85, 87 КПК України. Слідчим так і не було проведено слідчих дій для встановлення наявності або відсутності завданої істотної шкоди потерпілому ОСОБА_5 через відмову у його госпіталізації в ГВМКЦ «ГВКГ».
Висновки слідчого про те, що лист командування в/ч НОМЕР_1 від 11 липня 2014 року №1/40/420 видано законно не відповідають дійсності, оскільки Інструкцією з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних сил України № 200 від 16 вересня 2013 року визначений вичерпний перелік службових документів які створюються в військовій частині, причому створення інших документів не передбачено. Так за своєю формою та змістом лист командування в/ч НОМЕР_1 від 11 липня 2014 року №1/40/420 відноситься до факсограми, проте факсограма це паперова копія документа (перелік яких визначено п. 2.1.6 Інструкції ), однак факсограма №1/40/420 за своїм змістом не відноситься ні до одного службового документа, визначення яких зазначено в п. 2.1.6. Інструкції. Таким чином згідно п. 1.6. інструкції листування відбувається лише коли чинним законодавством передбачено складання письмового документа, проте ніяким нормативно правовим актом не передбачено складання документа про помилковість підписання направлення на лікування та визначення ступеня придатності для проходження військової служби, що свідчить про незаконність його складання та направлення. Таким чином згідно вимог Інструкції персональну відповідальність за зміст та законність службового листа якого було направлено факсограмою, який є офіційним документом складеним від імені військової частини та підписаним першим заступником командира в/ч НОМЕР_1 , несе особа яка його склала та підписала. Проте на досудовому слідстві не було встановлено особи яка склала даний документ та не було обєктивно надано оцінки правомірності складання даної факсограми №1/40/420 від 11 липня 2014 року.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 скаргу підтримала з мотивів наведених у ній та просить її задовольнити, оскільки не виконанні вказівки слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, що зазначенні в ухвалі від 04 листопада 2015 року.
В ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст. 9 КПК України).
В ст. 284 КПК України чітко визначені підстави для закриття кримінального провадження.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
У відповідності до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Слідчий суддя вважає таке рішення слідчого законним і обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи представника потерпілого про те, що слідчим не вжито заходів щодо повного всебічного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та не виконанння вказівок слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, що зазначенні в ухвалі від 04 листопада 2015 року є необґрунтованими, оскільки слідчим перевірено факт заподіяння потерпілому ОСОБА_5 істотної шкоди через відмову у його госпіталізації в ГВМКЦ «ГВКГ», про спричинення якої останній вказував у своїх показах, під час допиту в якості свідка та в якості потерпілого, шляхом додаткового допиту потерпілого із з`ясуванням наявності документального підтвердження ним своїх доводів під час дачі таких показів слідчому. Також, слідчим перевірено правомірність складання, підписання та направлення на адресу ГВМКЦ «ГВКГ» повідомлення від командування військової частини пп НОМЕР_1 про помилковість виданого капітану ОСОБА_5 направлення № 401 на лікування після видачі цього направлення потерпілому, висновок про що викладено в оскаржуваній постанові,а тому доводи скаржника про неповноту досудового розслідування з цих підстав не заслуговують на увагу.
Оцінивши сукупність доказів, здобутих під час досудового розслідування, слідчий прийняв процесуальне рішення про закриття кримінального провадження.
Також слідчий суддя вважає твердження представника потерпілого щодо посилання слідчим в оскаржуваному рішенні на висновок експерта, що знаходився в матеріалах іншого кримінального провадження, та який був отриманий ним, на її думку, незаконним шляхом і не містить висновку про наявність або відсутність істотної шкоди завданої потерпілому внаслідок відмови в госпіталізації останнього, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам норми ч.2 ст. 93 КПК України, згідно якої сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до п.2 ч2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою та до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1