Справа № 751/8899/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/923/2015
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в місті Чернігові матеріали за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2015 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника ЧВК ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення.

Своє рішення суд мотивував тим, що на час розгляду клопотання характеристика щодо засудженої є вкрай негативною. Засуджена ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, має не зняте та не погашене у встановленому законом порядку стягнення, тому суд не знайшов підстав, передбачених вимогами ч. 2 ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з рішенням суду засуджена ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні ї клопотання про умовно-дострокове звільнення. Наголошує на тому, що до початку розгляду справи 20 вересня 2015 року нею, до суду першої інстанції, було направлено клопотання про призначення захисника, однак, суд першої інстанції всупереч її волі та вимозі кримінального процесуального законодавства, розглянув справу без участі захисника. Вказує на те, що на момент звернення до суду вона відбула необхідну частину строку покарання, передбачену ст. 81 КК України. При цьому, просить прийняти до уваги, що вона з першого дня перебування в колонії працевлаштована, за сумлінну працю була призначена бригадиром, приймає участь в усіх культурних заходах колонії, не порушує вимог режиму і свідомо додержується дисципліни, виконуючи всі вказівки працівників колонії, однак суд не звернув уваги на ці факти, поверхово дослідивши матеріали її особової справи. Звертає увагу, що про наявність у неї стягнення їй стало відомо лише під час судового засідання, а суд не перевірив обґрунтованість його накладення.

Заслухавши доповідача, думку засудженої ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення, захисника ОСОБА_9 , що підтримала апеляційні вимоги засудженої, просила скасувати рішення суду першої інстанції, перевірити апеляційні доводи та задовольнити клопотання засудженої ОСОБА_6 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, представника Чернігівської виправної колонії № 44, яка не погодилась з апеляційними вимогами засудженої, просила її апеляційну скаргу залишити без задоволення, як не обґрунтовану, міркування прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив апеляційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки вона не довела своєю поведінкою та ставленням до праці що заслуговує на таку пільгу, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню.

З матеріалів провадження вбачається, що 20 вересня 2015 року засуджена ОСОБА_6 звернулась до Новозаводського районного суду міста Чернігова із заявою про призначення їй захисника.

В той же час, із звукозапису судового засідання встановлено, що під час роз`яснення засудженій її процесуальних прав, на ряду з іншими правами, було роз`яснено також і право мати захисника. Однак, засуджена клопотань з цього приводу не мала. На уточнююче запитання головуючого з приводу поданої заяви та необхідності призначення їй захисника, засуджена ОСОБА_6 повідомила, що послуг захисника не потребує.

Таким чином, твердження апеляційної скарги засудженої в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не призначив їй захисника та розглянув справу без його участі, чим порушив її право на захист, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки є не обґрунтовані.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України 1960 року, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд при розгляді клопотання дотримався вказаних вимог Закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженої та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

При цьому, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд достатньо перевірив поведінку та ставлення засудженої до праці за весь період відбування нею покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та особу засудженої в цілому з врахуванням численної кількості судимостей останньої в минулому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 останнього разу була засуджена вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 27 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ч.4 ст. 70 та ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання рахується з 22 січня 2014 року, кінець строку покарання визначено 22 липня 2016 року.

На час розгляду клопотання судом першої інстанції, ОСОБА_6 працевлаштована до цеху по виготовленню товарів народного споживання, є бригадиром. З наданої характеристики вбачається, що до праці ОСОБА_6 відноситься не завжди сумлінно, денне завдання виконує в повному обсязі, але потребує постійного контролю та має зауваження від виробничого персоналу за допущений брак у роботі, дотримується безпеки праці.

При цьому, з матеріалів особової справи вбачається, що за допущений брак на виробництві ОСОБА_6 має стягнення у виді попередження правами начальника відділення.

На ряду з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що докази які б вказували на сумлінну поведінку засудженої під час відбування покарання, в матеріалах справи відсутні, навпаки, ОСОБА_6 характеризується посередньо.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Згідно матеріалів особової справи слідує що, за час відбування покарання засуджена характеризується посередньо, порушує вимоги встановленого порядку відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку, до праці відноситься не завжди сумлінно, денне завдання виконує в повному обсязі, але потребує постійного контролю та має зауваження від виробничого персоналу за допущений брак у роботі. За допущені порушення на засуджену накладено два стягнення правами начальника відділення, одне з яких не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Заохочення ОСОБА_6 не оголошувались.

З викладеного у психологічній характеристиці, вбачається, що засуджена ОСОБА_6 усвідомлює свою провину у скоєному злочині. Усвідомлює причинно-наслідковий зв`язок між власними діями та наслідками від них. Здатна вести соціально-прийнятний спосіб життя у суспільстві, але за наявності контролю з боку оточення. На даний час виявляє середній рівень готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Із довідки про заохочення та стягнення засудженої ОСОБА_6 вбачається, що останній заохочення не оголошувались, при цьому, вона мала два стягнення, одне з яких, на час розгляду клопотання у встановленому законом порядку не зняте та не погашене.

З матеріалів особової справи у відношенні ОСОБА_6 вбачається, що 27 листопада 2014 року комісією установи засудженій було відмовлено в застосуванні зміни умов тримання, згідно до вимог ст.ст. 100, 101 КВК України.

В подальшому, 23 квітня 2015 року матеріали щодо застосування до засудженої заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно статті 82 КК України були предметом розгляду комісії, але з врахуванням характеризуючих даних на час розгляду, комісія прийшла до одноголосного рішення, що ОСОБА_6 не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Із характеристики , затвердженої 25.04.2015 року , що знаходиться на а.с. 85 особової справи вбачається що термін можливого застосування умовно дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України настає 22.09.2015 року.

Згідно опитувального листа матеріалів особової справи щодо застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України, слідує що жоден з керівників та служб Чернігівської виправної колонії №44 не вказав про можливість звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання з зазначених підстав.(а.с. 96)

Окрім того відповідно до витягу з протоколу № 31 засідання комісії від 24.09.2015 року, слідує що комісія прийняла рішення не направляти матеріали до суду щодо умовно дострокового звільнення засудженої ОСОБА_6 в порядку ст. 81 КК України , так як засуджена не довела свого виправлення. Вказане рішення засуджена не оскаржувала.(а.с. 102)

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженої про те, що вона своєю поведінкою довела своє виправлення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на той факт, що засуджена перебуває у Чернігівській виправній колонії № 44 з 22 серпня 2014 року, тобто досить тривалий час, однак, не мала жодного заохочення, що ставить під сумнів її сумлінне ставлення до праці, а також те, що вона своєю поведінкою довела, що стала на шлях виправлення та може бути умовно-достроково звільнена.

На думку колегії суддів, дані рішення свідчить про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довела своє виправлення та бажання стати на шлях виправлення, а доводи її апеляційної скарги в тій частині, що вона сумлінно працює та може бути умовно-достроково звільнена не заслуговують на увагу.

Твердження апеляційної скарги засудженої в тій частині, що суд не вдався до ретельної перевірки питання про обґрунтованість накладеного їй стягнення також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки перевірка рішень керівництва установи не належить до компетенції як місцевого так і апеляційного суду.

З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_6 та вищевикладених доводів, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 15.09.2015 року засуджена не мала законних підстав для звернення до суду для вирішення питання щодо її умовно дострокового звільнення, оскільки таке право на повторне звільнення в неї виникало лише 22.09.2015 року, остання відбула встановлену законом частину строку покарання за вчинений злочин, проте, не довела своє виправлення, мала стягнення за допущення браку на виробництві, при цьому, з дня останнього стягнення минуло небагато часу, а отже не має впевненості у її подальшій правослухняній поведінці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.

Під час апеляційного перегляду та в ході судового розгляду в суді першої інстанції було достеменно встановлено, що ОСОБА_6 не довела своєю сумлінною поведінкою, що стала на шлях виправлення та може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.

Таким чином, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є законною, та такою, що відповідає вимогам Кримінально-виконавчого кодексу України та чинному Кримінальному процесуальному кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539, 376 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13