Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/994/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді об`єднане кримінальне провадження (внесене до ЄРДР за № 0000671 від 23 жовтня 2014 року, № 0000633 від 3 жовтня 2014 року, № 0000008 від 3 січня 2015 року) за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, українку, громадянку України, не заміжню, з неповною середньою освітою, яка не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму;
21 липня 2011 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк три роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки;
16 лютого 2012 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк три роки шість місяців. На підставі п. 6 ст. 4 від 19.04.2014 року ЗУ «Про амністію» звільнена від відбування покарання,
визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання:
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки;
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;
за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.
Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Новогригорівки Другої Долинського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, незаміжню, з середньо освітою, не працює, без місця проживання, раніше неодноразово судима, останній раз:
17 липня 2012 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк три роки, звільнилася з місць позбавлення волі умовно-достроково 17.06.2014 року,
визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання:
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;
за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.
Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та один місяць.
Вирішено долю речових доказів по справі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , стосовно якої вирок не оскаржувався.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката: ОСОБА_10 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те що вона вчинила:
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України;
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України;
відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те що вона вчинила:
таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України;
відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.
Кримінальні правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили за наступних обставин.
Так, 24 вересня 2014 року ОСОБА_6 тимчасово проживала у знайомого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вищевказаного дня, близько 13.00 години перебуваючи у вищевказаній квартирі ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 немає вдома, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, повторно таємно викрала дві металевих каструлі ємністю три літри, загальною вартістю 117,60 грн, дві металевих каструлі ємністю дві літри, загальною вартістю 75,60 грн, каструлю з нержавіючої сталі ємністю три літри вартістю 63 грн, емальовану миску ємністю п`ять літрів вартістю 38 грн, решітку для газової плити, вартістю 96 грн; а також спортивну сумку вартістю 220 грн. Цими діями ОСОБА_6 заподіяла ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 610 грн.
Крім того, 14 грудня 2014 року близько 17.00 години ОСОБА_6 знаходилась у квартирі ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .
Перебуваючи у вищевказаній квартирі у ОСОБА_6 виник намір викрасти майно ОСОБА_11 . З метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, скориставшись тим, що ОСОБА_11 вдома не було, а також тим, що її ніхто не бачить, з приміщення кухні взяла та повторно таємно викрала металеву побутову мийку вартістю 726 грн.
Крім того, 20 січня 2015 року близько 14.30 години ОСОБА_8 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_8 постукала у вікно будинку ОСОБА_13 з метою відкрити тою вхідні двері. Через деякий час ОСОБА_13 відчинила вхідні двері. Після цього ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 заштовхнула руками ОСОБА_13 до приміщення коридору будинку, чим застосувала насильство, що не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Після чого, ОСОБА_8 через незакриті двері проникла до житлового будинку ОСОБА_13 , звідки разом відкрито викрали металевий корпус від холодильника вартістю 31,50 грн, чавуну пательню ємністю два літри вартістю 100 грн, сокиру вартістю 68 грн, чавунний казан ємністю п`ять літрів вартістю 128 грн, чавунний казан ємністю дві з половиною літри вартістю 60 грн, а також оцинковане відро ємністю десять літрів вартістю 28 грн.
Своїми діями ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 завдали потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на загальну суму в розмірі 415,50 грн.
Крім того, 20 січня 2015 року близько 18.00 години ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за попередньою змовою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, прийшли до житлового будинку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 шляхом розбиття віконного скла проникла до житлового будинку та з середини будинку відчинила вхідні двері ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_6 також проникла до середини житлового будинку, звідки разом із ОСОБА_7 повторно таємно викрали металевий верх плити пічного опалення з колісниками вартістю 440 грн та сокиру вартістю 68 грн.
Своїми діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдали потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на загальну суму 508 грн.
В апеляційних скаргах:
обвинувачена ОСОБА_6 просить пом`якшити покарання призначене судом першої інстанції. При цьому вказує що злочин передбачений ч. 3 ст. 186 КК України вона не вчиняла. Також посилається на те, що призначаючи покарання, судом першої інстанції не в достатній мірі враховано, що вона вину у вчинені крадіжки визнала у повному обсязі, щиро розкаялась у вчиненому та хворіє;
обвинувачена ОСОБА_7 просить перекваліфікувати її дії з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України не доведена матеріалами кримінального провадження. Вказує, що вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, вона визнала у повному обсязі, щиро розкаялась у вчиненому.
Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в її інтересах, підтримали апеляційну скаргу і просили пом`якшити покарання обвинуваченій, призначене судом першої інстанції, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляцію, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, за які їх засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Так, допитана у судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції в якості обвинуваченої, ОСОБА_7 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України визнала повністю і показала, що 20 січня 2015 року близько 14.30 години разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_8 попередньо пояснила, що ОСОБА_13 обіцяла їй такий, що був у використанні корпус від холодильника. Прийшовши, ОСОБА_8 постукала у вікно будинку, щоб ОСОБА_14 відкрила вхідні двері. ОСОБА_8 раніше знала потерпілу та деколи її навідувала, була в будинку, знала як у ньому в середині. Коли потерпіла ОСОБА_14 відкрила вхідні двері ОСОБА_8 запропонувала їй віддати обіцяний металевий корпус від холодильника. ОСОБА_14 побачивши, що ОСОБА_8 прийшла не одна, злякавшись, сказала тій, що нічого не віддасть та запропонувала піти. В цей час разом із ОСОБА_6 сказали ОСОБА_8 , що та їх підвела, оскільки обіцяла, що ОСОБА_14 віддасть металевий корпус від холодильника, що мали здати на металобрухт з метою отримати за нього грошові кошти. Після вищевказаного ОСОБА_8 , перебуваючи перед вхідними дверима житлового будинку ОСОБА_13 , заштовхала потерпілу в середину будинку, а саме до коридору, та через відкриті двері почала виносити з будинку та передавати їй та ОСОБА_6 майно, що було у будинку та належало потерпілій, а саме металевий корпус від холодильника, чавуну пательню, сокиру, чавунний казан ємністю п`ять літрів, чавунний казан ємністю дві з половиною літри, а також оцинковане відро. Коли ці речі виносила з будинку та передавала їй та ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_13 кричала, щоб цього не робили. ОСОБА_7 пояснила, що емальований чайник ємністю три літри з житлового будинку ОСОБА_13 не викрадали. Крім цього пояснила, що разом із ОСОБА_15 до житлового будинку не заходили, а знаходились перед його вхідними дверима.
Однак, згодом ОСОБА_7 пояснила, що грабіж не вчиняла.
Допитана під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні грабежу не визнала, і показала, що 20 січня 2015 року близько 14.30 години разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_8 попередньо пояснила, що ОСОБА_13 обіцяла їй такий, що був у використанні корпус від холодильника. Прийшовши ОСОБА_8 постукала у вікно будинку, щоб ОСОБА_14 відкрила вхідні двері. ОСОБА_8 раніше знала потерпілу та деколи її навідувала, була в будинку, знала як у ньому в середині. Коли потерпіла ОСОБА_14 відкрила вхідні двері ОСОБА_8 запропонувала їй віддати обіцяний металевий корпус від холодильника. ОСОБА_14 побачивши, що ОСОБА_8 прийшла не одна, злякавшись, сказала тій, що нічого не віддасть та запропонувала піти. В цей час разом із ОСОБА_7 сказали ОСОБА_8 , що та їх підвела, оскільки обіцяла, що ОСОБА_14 віддасть металевий корпус від холодильника, що мали здати на металобрухт з метою отримати за нього грошові кошти. Після чого ОСОБА_8 , перебуваючи перед вхідними дверима житлового будинку ОСОБА_13 , заштовхала потерпілу в середину будинку, а саме до коридору, та через відкриті двері почала виносити з будинку та передавати їй та ОСОБА_7 майно, що було у будинку та належало потерпілій, а саме металевий корпус від холодильника, чавуну пательню, сокиру, чавунний казан ємністю п`ять літрів, чавунний казан ємністю дві з половиною літри, а також оцинковане відро. Коли ці речі виносила з будинку та передавала їй та ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_13 кричала, щоб цього не робили. ОСОБА_6 додала, що емальований чайник ємністю три літри з житлового будинку ОСОБА_13 не викрадали. Крім цього пояснила, що разом із ОСОБА_7 до житлового будинку не заходили, а знаходились перед його вхідними дверима. Вказала, що вона не вчиняла грабіж поєднаний з проникненням у житло.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, їх вина повністю підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:

показаннями обвинуваченої ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що 20 січня 2015 року близько 14.30 години разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки потерпіла обіцяла віддати ОСОБА_8 такий, що був у використанні корпус від холодильника. Прийшовши ОСОБА_8 постукала у вікно будинку, щоб ОСОБА_14 відкрила вхідні двері. ОСОБА_8 раніше знала потерпілу та деколи її навідувала, була в будинку, знала як у ньому в середині. Коли потерпіла ОСОБА_14 відкрила вхідні двері ОСОБА_8 запропонувала їй віддати обіцяний металевий корпус від холодильника. ОСОБА_14 побачивши, що ОСОБА_8 прийшла не одна, злякавшись, сказала тій, що нічого не віддасть та запропонувала піти. В цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сказали ОСОБА_8 , що та їх підвела, оскільки обіцяла, що ОСОБА_14 віддасть металевий корпус від холодильника, що мали здати на металобрухт з метою отримати за нього грошові кошти. ОСОБА_8 , перебуваючи перед вхідними дверима житлового будинку ОСОБА_13 , заштовхала потерпілу в середину будинку, а саме до коридору, та через відкриті двері почала виносити з будинку та передавати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 майно, що було у будинку та належало потерпілій, а саме металевий корпус від холодильника, чавуну пательню, сокиру, чавунний казан ємністю п`ять літрів, чавунний казан ємністю дві з половиною літри, а також оцинковане відро. Коли ці речі виносила з будинку та передавала ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_13 кричала, щоб цього не робили. ОСОБА_8 пояснила, що емальований чайник ємністю три літри з житлового будинку ОСОБА_13 не викрадали, оскільки такого чайнику в тої ніколи не було. Це їй відомо оскільки раніше неодноразово була у цьому житловому будинку та бачила, що потерпіла варила чай у каструлі. Крім цього пояснила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 до житлового будинку не заходили, а знаходились перед його вхідними дверима;
показаннями свідка ОСОБА_16 , відповідно до яких 20 січня 2014 року близько 17.00 години він знаходився за адресою: АДРЕСА_3 . Бачив як по вулиці йдуть три жінки, а саме обвинувачені у цій справі, які того дня були у брудному одязі, що несли корпус від холодильника, сокиру, оцинковане відро, два казани та сковорідку. Ці жінки пояснили, що це їхнє майно та збираються його продати. Вказане майно придбав у них за 70 грн.;
протоколом слідчого експерименту від 18 лютого 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 показала та пояснила про обставини грабежу вчиненого 20 січня 2015 року близько 14.30 години разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з домоволодіння ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 66);
висновком судово-психіатричної експертизи № 59, ОСОБА_6 в момент вчинення правопорушення не страждала і тепер не страждає психічним захворюванням, не значиться в тимчасовому хворобливому стані. Могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення слід уважати осудною. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а. с. 137, 138);
висновком товарознавчої експертизи № 32-15Д від 11 лютого 2015 року вартість таких, що були у використанні товарно-матеріальних цінностей з урахуванням зносу, станом на 20 січня 2015 року може складати 1012 грн, зокрема: чавунна сковорідка об`ємом дві літри 100 грн; чавунний казан ємністю п`ять літрів 128 грн; чавунний казан 2,5 літри 60 грн; оцинковане відро ємністю десять літрів 28 грн; металевий верх плити пічного опалення з колісниками 440 грн (а. с. 57, 58);
Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло; за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно з проникненням у житло.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло; за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно з проникненням у житло.
Доводи апеляцій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно того, що вони не вчиняли злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, метою яких є уникнення кримінальної відповідальності, які повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема: показаннями обвинуваченої ОСОБА_8 ; показаннями свідка ОСОБА_16 ; протоколом слідчого експерименту від 18 лютого 2015 року (а. с. 66); висновком судово-психіатричної експертизи № 59 (а. с. 137, 138); висновком товарознавчої експертизи № 32-15Д від 11 лютого 2015 року (а. с. 57, 58).
Так, з достовірністю встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не були повідомлені про злочинні наміри ОСОБА_8 , коли остання розпочала грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднаного з проникненням до житлового будинку ОСОБА_13 , Проте, після того як ОСОБА_17 почала виносити з житлового будинку ОСОБА_13 належне їй майно та передавати його ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які перебували у дворі, перед вхідними дверима житлового будинку, останні усвідомлювали, що ОСОБА_8 здійснює грабіж поєднаний з проникненням до житла, оскільки потерпіла будь-якої згоди на вчинення таких дій не давала, при цьому виражала своє невдоволення такими діями. За таких обставин, на переконання колегії суддів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 беручи викрадені речі, які виносила ОСОБА_8 з житлового будинку потерпілої усвідомлювали, що ці речі ОСОБА_8 відкрито викрадаються з житлового будинку, а відтак долучилися до вчинення цього злочину, почали діяти як співвиконавці, а також ситуативно для досягнення єдиного злочинного результату в процесі вчинення злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо; на диспансерному наркологічному обліку не перебуває; перебуває на диспансерному психіатричному обліку, однак згідно висновків судово-психіатричних експертиз у момент вчинення правопорушень не страждала і тепер не страждає психічними захворюваннями, не значиться в тимчасовому хворобливому стані. Обставини що пом`якшують покарання суд правильно визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю у злочинах (крадіжках). ОСОБА_6 маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних, в тому числі корисливих злочинів, будучи звільнена з місць позбавлення волі, знову вчинила нові, умисні, корисливі злочини, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, а також про схильність до вчинення злочинів. З урахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, конкретних обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що перевиховання й виправлення обвинуваченої неможливо без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо; на диспансерному наркологічному та психіатричному обліку не перебуває. Обставини що пом`якшують покарання суд правильно визнав щире каяття у вчинені одного із злочинів, активне сприяння розкриттю злочину. ОСОБА_7 маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних, в тому числі корисливих злочинів, будучи звільнена з місць позбавлення волі, знову вчинила нові, умисні, корисливі злочини, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення, а також про схильність до вчинення злочинів. З урахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення й перевиховання обвинуваченої неможливо без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, як вбачається з вироку суду, всупереч твердженням обвинувачених, суд першої інстанції врахував всі обставини, на які посилаються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в апеляційних скаргах.
Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим, на переконання колегії суддів, з урахуванням їх ставлення до вчиненого, відповідає вчиненому та меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2015 року, стосовно ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4