В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.09.2015 Справа №607/14139/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 30.10.2014 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів Тернопільської міської ради, з вищою освітою одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора- ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисників- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 обіймаючи посаду заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Тернопільської міської ради, приблизно у липні 2014 року, познайомився з ОСОБА_10 в ході здійснення останнім підприємницької діяльності на земельній ділянці, площею 0,0100 га по АДРЕСА_2 , придбаної ним у власність для побудови нежитлових об`єктів з метою під`їзду, проходу, стоянки транспортних засобів на ділянці та, відповідно, користуванні суміжною земельною ділянкою площею 0,0264 га, що перебуває у власності територіальної громади м. Тернопіль в особі міської ради.

Так, 25.09.2014 року обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись у своєму службовому кабінеті, розташованому в адмінбудівлі Тернопільської міської ради за адресою м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5, зустрівшись з ОСОБА_10 та вислухавши бажання останнього займатись підприємницькою діяльністю на придбаній земельній ділянці, а також користуватись суміжною земельною ділянкою площею 0,0264 га, що перебуває у власності територіальної громади м. Тернопіль в особі міської ради, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи можливість надання міською радою ОСОБА_10 земельної ділянки у користування, та достовірно знаючи про те, що він в силу службової діяльності перебуває у довірливих відносинах із заступником Тернопільського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_11 , яка згідно із п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та за своїм посадовим становищем, згідно із розпорядженням міського голови м.Тернополя №88 від 20.03.2012 року в числі іншого координує діяльність відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради, уповноважена вирішувати зазначене питання, запевнив ОСОБА_10 , що посприяє у вирішенні питання про надання у користування земельної ділянки площею 0,0264 га в м. Тернопіль, що потребує натомість передачі ОСОБА_10 йому коштів у сумі 5 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 85 000 гривень, за вплив на підписання заступником Тернопільського міського голови ОСОБА_11 рішення про надання ОСОБА_10 дозволу на укладання договору земельного сервітуту (обмежене платне користування) на земельну ділянку площею 0,0264 га (кадастровий номер земельної ділянки :06:003), яка знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Р. Купчинського, та подальше укладення вказаного договору.

11.12.2014 року, після підписання заступником Тернопільського міського голови ОСОБА_11 договору про встановлення земельного сервітуту на вище вказану земельну ділянку, обвинувачений ОСОБА_3 повторно зазначив про необхідність передачі раніше обумовлених грошових коштів у розмірі 5 000 доларів США або 85 000 гривень за здійснення ним впливу на позитивне вирішення питання ОСОБА_11 .

Наступного дня, приблизно о 12 год. 00 хв. 12.12.2014 року, згідно попередньої домовленості, ОСОБА_10 , перебуваючи у м. Києві поблизу буд. № 21 по вул. Дегтярівській, добровільно передав, а обвинувачений ОСОБА_3 отримав в якості неправомірної вигоди грошові кошти в розмірі 85 000 гривень за здійснення ним впливу на підписання заступником Тернопільського міського голови ОСОБА_11 , із якою він перебував у довірливих відносинах, договору про встановлення земельного сервітуту на вказану земельну ділянку площею 0,0264 га, розташованою за адресою АДРЕСА_2 , та подальше укладення вказаного договору.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи платоспроможніть ОСОБА_10 та його зацікавленість у здійсненні подальшої підприємницької діяльності на придбаній ним раніше земельній ділянці по АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, повідомив ОСОБА_10 механізм надання йому в користування ще однієї земельної ділянки, площею 0,24 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , шляхом укладання інвестиційної угоди під облаштування автостоянки на вищезазначеній земельній ділянці та отримання її у користування.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_10 про можливість його впливу на уповноважених осіб місцевої ради, зокрема, на ОСОБА_11 , начальника управління стратегічного розвитку міста ОСОБА_12 та членів комісії з вибору інвестора, які згідно із п.п. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, із якими в силу спільної співпраці перебував у довірливих відносинах, з метою погодження питання про надання у користування зазначеною земельною ділянкою шляхом укладання інвестиційної угоди під облаштування автостоянки.

07.04.2015 року обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованому в будівлі Тернопільської міської ради за адресою м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5, зазначив ОСОБА_10 про необхідність передачі йому коштів в сумі 4 000 доларів США за сприяння, шляхом здійснення впливу на згаданих посадових осіб, у перемозі в конкурсі з пошуку інвестора на облаштування стоянки для автомобілів відвідувачів Тернопільської комунальної міської лікарні №2 на земельній ділянці за адресою: м. Тернопіль, вул. Р. Купчинського, 14, площею 0,24 га, та подальше укладання інвестиційної угоди, що фактично надавало б ОСОБА_10 можливість використовувати зазначену ділянку.

Під час наступної зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбулася 29.04.2015 року у службовому кабінеті обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , останній, діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, вказав ОСОБА_10 про необхідність передачі йому коштів в розмірі 6000 доларів США за сприяння, шляхом здійснення впливу, у перемозі у вищезазначеному конкурсі та укладання відповідної інвестиційної угоди.

В подальшому, 19.05.2015 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_10 , згідно існуючої домовленості, прибув до службового кабінету обвинуваченого ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , де передав, а обвинувачений ОСОБА_3 одержав грошові кошти у сумі 133 000 грн. в якості неправомірної вигоди за здійснення ним впливу на уповноважених службових осіб місцевої ради, зокрема на заступника Тернопільського міського голови ОСОБА_11 , начальника управління стратегічного розвитку міста ОСОБА_12 та членів комісії з вибору інвестора Тернопільської міської ради для забезпечення перемоги в конкурсі з пошуку інвестора на облаштування стоянки для автомобілів відвідувачів Тернопільської комунальної міської лікарні №2 на земельній ділянці площею 0,24 га за адресою м. Тернопіль, вул. Р. Купчинського, 14, та укладенні інвестиційної угоди.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.369-2 КК України-одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

23 вересня 2015 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні за № 0000491 від 30.10.2014 року з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Генеральної прокуратури України за адресою м. Київ-11, вул. Різницька, 13/15 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання фактичних обставин вказаного злочину та їх правової кваліфікації за ч. 2 ст. 369-2 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_3 повинен понести за вчинений злочин у виді штрафу у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в доход держави, що становить 25500 гривень (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень із спеціальною конфіскацією в межах не вилученої неправомірної вигоди в розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень в доход держави та отримана згода обвинуваченого на призначення вказаного покарання.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні просять вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості та здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості від якого потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції статті обвинувачення з врахуванням вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України. При цьому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину та щиросердечно розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та працевлаштування, його сімейний стан-одружений, на утриманні двоє малолітніх дітей-сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_13 -інвалід 2-ї групи, дружина перебуває у декретній відпустці та стан його здоров"я.

Суд в порядку ст.474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, права обвинуваченого, визначені ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Ухвалюючи вирок, на підставі об"єктивно з"ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння передбачене ч.2 ст.369-2 КК України- одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 23 вересня 2015 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000491 від 30.10.2014 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, вважає, що наявні всі правові підстави для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої міри покарання.

Запобіжний захід у виді застави, визначений обвинуваченому ОСОБА_3 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року-залишити попередній до вступу вироку суду в законну силу.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст. 374, п.1 ч.1 ст.392, ч.4 ст.394, п.1 ч.2 ст.395, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 вересня 2015 року між прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 30.10.2014 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23 вересня 2015 року покарання у виді штрафу у розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в доход держави, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень із спеціальною конфіскацією в межах не вилученої неправомірної вигоди в розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень в доход держави.

Запобіжний захід у виді застави, визначеної обвинуваченому ОСОБА_3 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року-залишити попередній до вступу вироку суду в законну силу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: