Ухвала іменем україни 17 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_8
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10
при секретарі ОСОБА_11.
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Луцька, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого:

- 22 жовтня 2002 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки;

- 22 квітня 2004 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 1 ст. 121 , 71 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі, звільнений 03 вересня 2010 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12.

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 березня 2015 року змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, при ухваленні вироку не у повній мірі враховано ряд обставин, які впливають на пом'якшення покарання, а саме: відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди потерпілому, відсутність матеріальних претензій у потерпілого, опікунство над рідним дядьком, який є інвалідом другої групи, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також посередню характеристику за місцем проживання.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Вироком вирішено питання про судові витрати та щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 14 березня 2014 року близько 15.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «HYUNDAI ACCENT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався автодорогою, сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», на 33 км + 500 м. (по вул. Володимирській в с. Березовичі, Володимир-Волинського району) зі швидкістю 90 км/год. Там, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.14. «б», «в», 14.6, 34.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, він не уважно оцінив дорожню обстановку та, не переконавшись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху на вказаній ділянці дороги, де наявна суцільна лінія горизонтальної розмітки, не звернув увагу на те, що водій транспортного засобу, який рухався попереду по тій самій смузі, подав сигнал про намір повороту ліворуч. Однак ОСОБА_5 здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та розпочав виконання маневру обгону автомобіля марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який на перехресті вулиць Яворівська та Володимирська здійснював маневр повороту ліворуч. Внаслідок цього відбулось зіткнення вказаних автомобілів, після чого ОСОБА_5 втративши керованість даним автомобілем, виїхав на ліве узбіччя, де здійснив наїзд на дерево.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «HYUNDAI ACCENT» ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження з ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та в подальшому їх перебігу, що знаходяться в прямому причинному зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27 березня 2015 року вирок суду першої інстанції залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, взяв до уваги дані про його особу, який має не зняті та не погашені, в установленому законом порядку, судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, а також є опікуном свого дядька; зазначив на відсутності обставин, які обтяжують або пом'якшують покарання.

Не погоджуючись з вироком, засудженим була подана апеляційна скарга, в якій наводились доводи, аналогічні викладеним в касаційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.

Апеляційним судом наведені вимоги закону виконані належним чином. Так, розглядаючи кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив усі доводи апеляційної скарги засудженого та дійшов обґрунтованого висновку про відповідність призначеного покарання вимогам ст. 65 КК України. Мотиви прийнятого рішення викладені в ухвалі суду з дотриманням положень кримінального процесуального закону.

З урахуванням сукупності перелічених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, викладені засудженим у касаційній скарзі, які, на його думку, не були враховані судом при винесенні вироку, а саме: опікунство над рідним дядьком, який є інвалідом другої групи, а також посередню характеристику за місцем проживання, не відповідають дійсності, так як при винесенні рішення, суд взяв їх до уваги.

Наявність на утриманні неповнолітньої дитини не є достатньою підставою для застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Таким чином, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для пом'якшення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 березня 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10