Ухвала
іменем україни

26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0006329 за обвинуваченням
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мукачева Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
проживаючого в АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року,
в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що не призначення додаткового покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, потягло його м`якість. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи прокурора із зазначених підстав. Зазначає, що інкриміноване правопорушення засуджений вчинив, будучи матеріально відповідальною особою, а тому суд незаконно не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 5 січня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 191 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

Вирішене питання про цивільний позов у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у привласненні чужого майна, яке йому було ввірене. Злочин ним вчинено за наступних обставин.
ОСОБА_5 працював на посаді продавця-касира ТОВ «ТК «Демель». Будучи матеріально відповідальною особою, після прийняття-передачі зміни та переобліку товару, який був йому ввірений, 4 серпня 2014 року приблизно о 6 год. 15 хв., перебуваючи у приміщенні торгової точки по вул. Бережанській, 22 в м. Києві, заволодів грошовими коштами та матеріальними цінностями вказаного товариства на загальну суму 63014,30 грн.

Як убачається зі змісту касаційної скарги доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 191 КК України та призначене основне покарання у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги про м`якість призначеного покарання та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції через невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, ці вимоги закону при перегляді кримінального провадження апеляційним судом виконані.

Зокрема, в апеляційній скарзі прокурора ставилося питання про скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку апеляційним судом у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не призначення додаткового покарання і, як наслідок, м`якість призначеного покарання. Прокурор зазначав, що поза увагою суду залишилося, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване правопорушення будучи матеріально-відповідальною особою.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 404 КПК України зазначив, що при призначенні покарання ОСОБА_5 враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував шкоду, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Також апеляційний суд вказав, що наряду із основним покаранням, санкція статті обвинувачення передбачає альтернативу застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю і суд у вироку належно мотивував, чому не застосовує додаткове покарання.

Матеріали справи свідчать, що суд апеляційної інстанції з достатньою повнотою перевірив доводи апеляції прокурора, не знайшов підстав для її задоволення, зазначивши в ухвалі докладні мотиви прийнятого ним рішення. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів касаційної інстанції з таким рішенням апеляційного суду погоджується, оскільки інших підстав для призначення додаткового покарання, крім посилання на статус обвинуваченого, як матеріально відповідальну особу, прокурор не наводив. Проте, саме ця обставина стала підставою для обвинувачення і засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 191 КК України. Дослідження ж касаційним судом інших обставин, на які посилається прокурор у касації, КПК України не передбачено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3