Справа № 183/304/15
№ 1-кп/183/176/15
В И Р О К
іменем України
22 жовтня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004535 від 26.01.2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Леово Леовського району Республіка Молдова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
05 липня 2012 року приблизно о 20.20 годин між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з іншої сторони виник конфлікт. Після словесного конфлікту, ОСОБА_5 пішов до свого будинку, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пішли до свого будинку, де про конфлікт розповіли ОСОБА_8 . Дізнавшись про конфлікт, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 05.07.2012 року близько 20.25 годин ОСОБА_8 зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де зайшов до будинку на території домоволодіння. ОСОБА_6 не давала йому зайти в будинок, однак ОСОБА_8 відштовхнув останню та зайшов до прихожої кімнати, де підійшов до ОСОБА_5 , де на ґрунті раніше виниклих неприязне них стосунків, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в обличчя, від якого ОСОБА_5 впав на підлогу на спину. Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, став наносити ОСОБА_5 удари ногами та кулаками по обличчю та животу. Потім ОСОБА_8 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, схопив ОСОБА_5 за одяг та затяг його до дитячої кімнати, де продовжив наносити чисельні удари кулаками і ногами потерпілому, внаслідок чого ОСОБА_8 своїми умисними діями спричинив ОСОБА_5 не менше 3 травматичних дій в область голови та однієї травматичної дії в область живота.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми живота, що супроводжувалося розривами тонкого кишківника, селезінки, брижі тонкого кишківника, які призвели до внутрішньочеревної кровотечі, у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя; забитої рани на лобі; синців навколо очей, на лобі; саден на обличчі, у своїй сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеню тяжкості.

Після цього ОСОБА_8 вийшов з будинку та з місця скоєння кримінального правопорушення пішов.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю, пояснивши суду, що 05.07.2012 року він був дома. Його сусід ОСОБА_5 став нецензурно висловлюватися на адресу його сім`ї та нього особисто, став кидати в його двір каміння. Тоді він пішов до нього у двір, а, оскільки ОСОБА_5 зайшов у будинок, зайшов туди, де в ході сварки наніс удари по тулубу ОСОБА_5 . В скоєному розкаюється.
В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_5 про те, що 05.07.2012 року він зробив тещі обвинуваченого зауваження щодо виритої під парканом його домоволодіння ями та пішов додому. Хвилин через 30 його дружина сказала, що до них біжіть ОСОБА_8 . Дружина не впускала ОСОБА_8 , але той увірвався в будинок, наніс йому удар лівою рукою в його праве око, від чого він впав та втратив свідомість. Прийшов до тями від того, що ОСОБА_8 наносить йому удари по голові та в живіт руками та ногами, наніс близько 30-40 ударів. Бачив, що сусіди відтягли ОСОБА_8 від нього та виштовхнули з будинку. В результаті дій ОСОБА_8 він став інвалідом 2-ї групи;

- показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що 05.07.2012 року о 19.00 годині її чоловік прийшов з роботи та побачив дірку під їх парканом. Чоловік про це сказав тещі ОСОБА_8 . У них у дворі була ще дружина ОСОБА_8 , а діти були у сусідів. Після цього вона з чоловіком зайшла в будинок. Через півгодини вона вийшла у двір та почула, що теща та дружина ОСОБА_8 казали останньому, щоб він пішов та розібрався з її чоловіком. ОСОБА_8 зайшов до них у двір та хотів зайти до будинку. Вона його не пускала, але він її відштовхнув, від чого вона впала, а ОСОБА_8 зайшов до чоловіка. Коли вона встала та зайшла до кімнати, вона побачила, що ОСОБА_8 б`є її чоловіка рукою в голову. Потім ОСОБА_8 перекинув її чоловіка в маленьку кімнату, де продовжив наносити йому удари. В будинку знаходилися двоє її неповнолітніх дітей, з якими вона вибігла надвір, де покликала сусідів. Останній вивели ОСОБА_8 з будинку. Той знову вернувся та став шукати свій мобільний телефон, а коли знайшов, сусіди знову вивели його з будинку;

- показання свідка ОСОБА_12 про те, що ввечері 05.07.2012 року вона з чоловіком були у себе на городі. Вона почула крики, побачила, що потерпілий ОСОБА_5 кидає каміння у двір ОСОБА_8 . Вона забрала дітей ОСОБА_8 до себе. Сварка була між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , але чи наносив хтось комусь удари вона не бачила;

- показання свідка ОСОБА_13 про те, що ввечері 05.07.2012 року він був на городі разом зі співмешканкою ОСОБА_12 . Він почув крики, коли підійшов до паркану, побачив як ОСОБА_5 та ОСОБА_8 кидали у двір один одного каміння та лаялися. У дворі ОСОБА_8 були його дружина, теща та діти. ОСОБА_12 забрала дітей ОСОБА_8 до них у двір. Щоб хтось комусь наносив удари він не бачив;

- показання свідка ОСОБА_14 про те, що ввечері 05.07.2012 року його покликала сусідка ОСОБА_6 . Він зайшов до неї у будинок, де ОСОБА_8 сварився з ОСОБА_5 . Він вивів ОСОБА_8 з будинку ОСОБА_5 . При ньому ніхто ударів не наносив;

- витяг з кримінального провадження № 0004535 від 26.11.2014 року, згідно якого 05.07.2012 року приблизно о 20.30 годині ОСОБА_8 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 спричинив тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_5

(а.п. 48);

- протокол усної заяви про злочин від 05.07.2012 року, згідно якого ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності чоловіка на ім`я ОСОБА_15 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , який 05.07.2012 року приблизно о 22.00 годин спричинив йому тілесні ушкодження

(а.п. 49);

- висновок судово-медичної експертизи № 640/Е від 07.09.2012 року, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді закритої тупої травми живота, що супроводжувалося розривами тонкого кишківника, селезінки, брижі тонкого кишківника, які привели до внутрішньочеревної кровотечі у своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя. Тілесні ушкодження у виді забитої рани на лобі, синців навколо очей, на лобі, саден на обличчі в своїй сукупності та кожне окремо відносяться до легкого ступеню тяжкості. Всі знайдені тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливо в термін та при обставинах, зазначених у постанові та потерпілим (05.07.2012 року). Враховую характер та локалізацію знайдених тілесних ушкодження, можливо вважати, що потерпілому було заподіяно не менше трьох травматичних дій в область голови. Встановити кількість травматичних дій в область живота потерпілого не представляється можливим, оскільки в представлених медичних документах відсутні будь-які дані про зовнішні тілесні ушкодження в області живота потерпілого. Всі знайдені тілесні ушкодження виникли від дій тупих твердих предметів, якими могла бути рука людини, зжата в кулак або нога людини у взутті

(а.п. 50-51);

- висновок судово-медичної експертизи № 1097/Е/Д2 від 10.12.2014 року, згідно якої, враховуючи характер та локалізацію знайдених тілесних ушкоджень, можливо вважати, що потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна, як мінімум, одна травматична дія в область живота

(а.п. 52);

- протокол відтворення обстановки та обставин подій від 23.10.2012 року за участю ОСОБА_5 , в ході проведення якого останні показав та розповів про обставини скоєння відносно нього злочину 05.07.2012 року

(а.п. 53-57);

- висновок судово-медичної експертизи № 753/Е/Д від 24.10.2012 року, згідно якого знайдені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження в області живота та голови могли утворитися при механізмі, вказаному останнім під час проведення відтворення обстановки та обставин події від 23.10.2012 року

(а.п. 58-59);

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2014 року за участю ОСОБА_8 , в ході проведення якого останній показав та розповів про обставини скоєння ним кримінального правопорушення від 05.07.2012 року

(а.п. 60-63);

- висновок судово-медичної експертизи № 1135/Е/Д3 від 24.12.2014 року, згідно якого виявлені у потерпілого ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитися від дій тупих твердих предметів або при ударі об такі, можливо внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту з попереднім наданням тілу прискорення, ймовірно, при механізмі, на який вказує підозрюваний при проведенні слідчого експерименту, який проводився 23.12.2014 року

(а.п. 64-65);

- речовий доказ у вигляді ДВД-диску із записом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження

(а.п. 72).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_8 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 також обвинувачується в тому, що 05 липня 2012 року приблизно о 20.20 годин між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з іншої сторони виник конфлікт. Після словесного конфлікту, ОСОБА_5 пішов до свого будинку, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пішли до свого будинку, де про конфлікт розповіли ОСОБА_8 . Дізнавшись про конфлікт, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на порушення недоторканості житла з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , який мешкає по сусідству за адресою: АДРЕСА_2 . З цією метою ОСОБА_8 вийшов зі свого будинку та направився до будинку, де мешкає його сусідка ОСОБА_6

05 липня 2012 року близько 20.25 годин ОСОБА_8 шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та пішов до житлового будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння, який згідно свідоцтва про право власності належить ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення недоторканості житла, в супереч згоди власника будинку ОСОБА_6 , яка заважала останньому порушити недоторканість житла, відштовхнув ОСОБА_6 та через незаперті вхідні двері незаконно проник у житло, яке на праві власності належить ОСОБА_6 .

Обвинувачення для підтвердження винуватості ОСОБА_8 наведені досліджені вище докази, а також:

- витяг з кримінального провадження № 0000018 від 05.01.2015 року, згідно якого 05.07.2012 року приблизно о 20.30 годин ОСОБА_8 шляхом вільного доступу незаконно проникла до будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 (а.п. 76).

Дослідивши всі докази, суд вважає, що законодавство України під порушенням недоторканості житла розуміє протиправне таємне проникнення у житло без згоди власника на такі дії. З суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення характеризується лише прямим умислом. Винна особа усвідомлює, що порушує недоторканість житла громадян і бажає вчинити такі дії.

Як було встановлено в судовому засіданні, дії ОСОБА_8 були направлені на спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. На це був направлений його умисел та така в нього була мета його дій. Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду повідомляв, що всі його дії були направлені на припинення протиправних, на його думку, дій потерпілого, для нього не мале значення місцезнаходження ОСОБА_5 , а, оскільки, останній знаходився у будинку, він пішов туди, щоб з`ясувати стосунки з потерпілим.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано доказів про скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а тому в цій частині він повинний бути виправданий.

Судом також було досліджено версія обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що дії потерпілого також носили протиправний характер, а саме те, що останній кидав в його двір каміння, а на дворі були його неповнолітні діти, теща та дружина. Однак суд вважає, що наявність в діях потерпілого неправомірної поведінки, не може бути враховано судом як обставина, що пом`якшує покарання, оскільки не дає обвинуваченому права скоювати кримінальне правопорушення, яке законом відноситься до тяжких. Крім того, суд також враховує й те, що на момент, коли ОСОБА_8 , за його словами, вирішив припинити дії ОСОБА_5 , останній вже знаходився в своєму будинку та ніяких дій у відношенні ану ОСОБА_8 , ані його сім`ї не скоював.

Тому суд вважає, що таке обґрунтування позиції ОСОБА_8 є його засобом захисту від обвинувачення.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_8 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст.. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеною ст. 66 КК України, суд вважає розкаяння в скоєні кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Також суд враховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, розкаявся в скоєнні кримінального правопорушення, що виразилося в тому, що ОСОБА_8 неодноразово в судовому засіданні приносив свої вибачення перед потерпілими, добровільно відшкодовував потерпілому матеріальну шкоду, вчинив у своєму дворі дії, які на думку потерпілого, заважали останньому. Таким чином суд вважає, що розкаяння ОСОБА_8 є дійовим. Щодо характеристики з місця мешкання ОСОБА_8 , суд вважає, що характеристика, надана останньому від квартального комітету, до якого домоволодіння ОСОБА_8 не відноситься, в якому він характеризується позитивно, не може бути прийнята судом. При цьому суд критично відноситься до характеристики, виданої квартальним комітетом за місцем розташування домоволодіння ОСОБА_8 , яка характеризує останнього з негативної сторони, оскільки за словами ОСОБА_8 він має з головою квартального комітету, яка підписала характеристику, негативні стосунки, а тому не може бути об`єктивною.

Санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння злочину, наслідків даного кримінального правопорушення, позиції потерпілих щодо покарання для обвинуваченого, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання, визначеного санкцією даної статті, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_5 було подано цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків в сумі 7.036 грн. 06 коп. та моральної шкоди в сумі 25.000 грн.

В судовому засіданні суду були надані розписки потерпілого ОСОБА_5 про відшкодуванням йому ОСОБА_8 коштів у розмірі 19.500 грн. Суд вважає, що вказана сума підтверджує відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди в повному обсязі, тому в цій частині матеріальні збитки слід вважати відшкодованими.

В обґрунтування своїх позовних вимог щодо наявності моральної шкоди, потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що в результаті дій ОСОБА_8 , він став інвалідом 2-ї групи, не може утримувати свою сім`ю, двох неповнолітніх дітей, до теперішнього часу відчуває біль, продовжує лікування. Тому суд вважає, що потерпілому ОСОБА_5 діями ОСОБА_8 дійсно спричинена моральна шкода. Однак суд вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст.. 1166, 1167 ЦК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 162 КК України виправдати.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7.536 грн. 06 коп.

Речові докази у вигляді ДВД-диску, який зберігається в матеріалах провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1