Ухвала

іменем україни

13. жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_9,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

захисника ОСОБА_2,

засудженої ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0003614 касаційну скаргу захисника на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с. Любашівки Одеської області, мешканку АДРЕСА_1, громадянку України, таку, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 362,86 грн, моральної - 100 000 грн, та 4000 грн витрати на правову допомогу.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винуватою у тому, що вона 19 жовтня 2013 року близько 21.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння за місцем свого проживання у АДРЕСА_1, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних стосунків із співмешканцем ОСОБА_5, у спальній кімнаті умисно завдала останньому ударів руками по голові та шиї, заподіявши тілесних ушкоджень. Після цього, протягом триваючого між ними конфлікту ОСОБА_3, маючи на меті умисел на протиправне позбавлення потерпілого життя та бажаючи настання його смерті, пройшла до кухні, де взяла у праву руку кухонний ніж, яким у коридорному приміщенні вищевказаної квартири один раз вдарила ОСОБА_5 в живіт зліва, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення лівої бічної стінки живота, що проникає у черевну порожнину, з ушкодженням черевного відділу аорти і брижі спадного відділу товстого кишківника, що супроводжувалося крововиливом у черевну порожнину, від чого настала смерть потерпілого на місці події.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вищевказані судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального, невідповідність призначеного покарання особі засудженої та тяжкості вчиненого злочину внаслідок суворості. Зазначає, що в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не наведено мети та мотиву вбивства ОСОБА_3 ОСОБА_5, що призвело, на думку скаржника, до порушення права обвинуваченої на захист. Вважає, що наявні докази свідчать про перебування ОСОБА_3 під час нанесення ножового поранення ОСОБА_5 у стані необхідної оборони або у стані її перевищення. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, адже доводи сторони захисту, наведені в апеляційній скарзі, не було ретельно перевірено і проаналізовано, а також не було надано відповіді на найважливіші аргументи, якими обґрунтовувалася відсутність у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення взагалі. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої не обгрунтував розміру матеріальної та моральної шкоди, що підлягають стягненню з засудженої.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_6 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженої на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який просив задовольнити її частково, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції під час ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 115 КК не дотримався вимог ст. 374 КПК, якою передбачено, що мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів кримінального правопорушення.

Цей суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вчинила умисне вбивство ОСОБА_5, і кваліфікував такі дії за ч. 1 ст. 115 КК, з чим погодився апеляційний суд.

Проте, як убачається з формулювання обвинувачення, викладеного у мотивувальній частини вироку, в ньому не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства засудженою потерпілого (наприклад, з ревнощів, у зв'язку з образою тощо), що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку.

Між тим, саме виходячи з мотивів та мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів вбивств, зокрема за пом'якшуючих обставин, що у свою чергу допомагає правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого вбивства та індивідуалізації покарання.

Також з вищевказаного формулювання обвинувачення не убачається того, яким чином ОСОБА_3 вдалося вдарила ножем ОСОБА_5 у коридорному приміщенні квартири, при тому, що потерпілий перед цим знаходився у спальній кімнаті.

Такий недолік вироку свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженої на захист (тим більше, що вона своєї винуватості у вчиненні умисного вбивства не визнає і вважає, що захищалась від протиправного посягання (насильства) з боку потерпілого), адже остання у силу ст. 42 КПК має право знати, в чому її обвинувачують.

Крім того, конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між засудженою і потерпілим, зазначений у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, повинен мати чітке визначення в обвинуваченні.

Отже, у вироку не убачається того, які остаточні обставини кримінального правопорушення, за який засуджено ОСОБА_3, встановлено місцевим судом, а тому є передчасними висновки, що вона не перебувала під час вчинення діяння у стані оборони.

Вказане перешкодило суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

З огляду на вищевикладене вирок місцевого суду й ухвала апеляційного (оскільки цей суд не звернув своєї уваги на помилки місцевого суду) не можуть залишатися в силі і підлягають на підставі ст. 438 КПК скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Під час цього розгляду суду з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону належить ретельно перевірити докази, надані сторонами, правильно визначити закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, й ухвалити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення.

Усі інші доводи касаційної скарги захисника підлягають перевірці під час вказаного розгляду кримінального провадження.

Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню лише частково.

Місцевому суду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК, після отримання кримінального провадження вирішити питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.

Керуючись статтями 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_3 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_7 ОСОБА_9