АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2716/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 , погодженого із старшим прокурором прокуратури Голосіївського району ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, що має вищу освіту, працюючого на посаді директора «Центру юридичної допомоги «Оберіг», раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України.
В своїй ухвалі, слідчий суддя, врахувавши відсутність в матеріалах клопотання будь-яких доказів, які б вказували на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та прийнявши до уваги той факт, що органу досудового розслідування достовірно відомо про фактичне місце проживання підозрюваного ОСОБА_11 , дійшов до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.
Крім того, приймаючи рішення, слідчий суддя звернув увагу на те, що постановою слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14.08.2015 року досудове розслідування в даному кримінальному провадженні було зупинено, та на момент розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , постанови слідчого, прокурора про відновлення досудового розслідування стороною обвинувачення не було надано.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Мотивуючи свої доводи викладені в апеляційній скарзі, прокурор зазначає про те, що слідчий суддя необґрунтовано та безпідставно не врахував додані до клопотання докази, що вказують на повноцінну та беззаперечну наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний, перебуваючи на волі матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.
Крім того, апелянт посилається на те, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив усі надані матеріали. Так, постановою слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 14.08.2015 року досудове розслідування в даному кримінальному провадженні було зупинено, проте 16.09.2015 року слідчим у зв`язку із встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_8 , було винесено постанову про відновлення досудового розслідування та внесено відповідні відомості до ЄРДР.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи захисника та підозрюваного, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000184, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України.

27.07.2015 р. відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України, складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України.

14.08.2015 р. постановою слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 , погодженої із старшим прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_9 , досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000184 зупинено.

В цей же день, 14.08.2015 р. слідчий СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням із старшим прокурором Голосіївського РУ ГУ МВС України ОСОБА_9 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

16.09.2015 р. ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було відмовлено, як такого, що не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора. Так, виключно слідчий суддя місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, може дати дозвіл на їх застосування під час досудового розслідування.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний сам ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, слідчого та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя цілком обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів, дійшов висновку про наявність порушень вимог кримінального процесуального закону, які мали місце при здійсненні органами досудового розслідування вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів критично відноситься й до доводів апеляційної скарги прокурора, щодо наявності беззаперечних ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , оскільки вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону, та нічим не підтверджені, з огляду на відсутність в матеріалах судового провадження будь-яких даних, які б вказували на спроби ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, або будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, вказаним вище доводам прокурора, як вважає колегія судді, слідчим суддею була надана належна оцінка.

Разом з тим, з наданих суду матеріалів вбачається, що в кримінальному провадженні № 0000184, внесеному до ЄРДР 30.07.2014 р., не має даних які б підтверджували підстави для продовження строку досудового розслідування на час звернення слідчого з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також в матеріалах судового провадження відсутня постанова слідчого прокурора про відновлення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000184.

Не надано таких постанов а ні слідчим, а ні прокурором, як під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу в суді першої інстанції, так і прокурором в суді апеляційної інстанції.

Наведене свідчить про те, що слідчим та прокурором не відновлено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні на час розгляду даного клопотання та не продовжено відповідні процесуальні строки, що відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону позбавляє можливості слідчого та прокурора звертатися до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, оскільки на час звернення слідчого з клопотанням до слідчого судді, даних щодо продовження строку досудового розслідування та про відновлення досудового розслідування в матеріалах судового провадження не містилося, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Європейський суд з прав людини (рішення «Луценко проти України» від 1 серпня 2012 року) наголошує, що стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.

За таких обставин, враховуючи конкретні обставини справи, та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , а тому ухвалу слідчого судді, слід залишити без змін , а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_10 , погодженого із старшим прокурором прокуратури Голосіївського району ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

_____________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4