Справа № 161/797/14-к
Провадження № 1-кс/161/254/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 21 лютого 2014 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2013 року. Просить скасувати постанову слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2013 року та зобов`язати слідчого в ОВС СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_5 визнати його потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у відповідності до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляв.

З метою дотримання вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку, встановленого законом, розгляд скарги проводиться за відсутності скаржника.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляли.

Розгляд скарги проводиться за відсутності прокурора та слідчого, так як їх відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 306 КПК України.

Дослідивши письмові матеріали скарги, приходжу до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден

невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

При розгляді скарги встановлено, що постановою про відмову у визнанні потерпілим від 25.10.2013 року, слідчим СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні.

В обґрунтування постанови посилається на те, що досудовим розслідуванням не встановлено, що йому, в наслідок смерті батька ОСОБА_6 діями працівників Горохівського РВ УМВС України у Волинській області спричинено будь-яку шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При розгляді скарги встановлено і це вбачається із змісту скарги, що ОСОБА_3 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, він у відповідності до положень ч. 2 ст. 55 КПК України набув статусу потерпілого з дня звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Однак слідчим дана вимога закону не була виконана.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ОСОБА_3 звертаючись із заявою до правоохоронних органів про злочин, набуває статусу потерпілого, якщо себе вважає таким. Оскільки ОСОБА_3 себе таким вважає, то він має процесуальні права потерпілого, які повинні бути закріплені процесуальним документом у відповідності до вимог ст. 110 КПК України. А тому за таких обставин приходжу до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 306-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 25 жовтня 2013 року - задовольнити повністю.

Постанову слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 від 25 жовтня 2013 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000023 - скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_4 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 року

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1