ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_10,

суддів: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

за участю прокурора ОСОБА_13,

виправданого ОСОБА_1,

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у судовому засіданні 20 серпня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами заступника прокурора Житомирської області та потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 7 листопада 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо судових витрат.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 12 вересня 2004 року, приблизно о 15-ій год., у с. Андрієвичі Ємільчинського району, прийшовши у двір домоволодіння своєї сестри ОСОБА_6, в якому також знаходився бувший чоловік останньої ОСОБА_7, який був з вилами у руках та не пропускав ОСОБА_1 в будинок. Під час суперечки з ним, на ґрунті неприязних відносин, ОСОБА_1 повернувся до свого автомобіля, взяв мисливську рушницю з метою безпечного проходу повз ОСОБА_7, та проходячи до порогу будинку, умисно наніс останньому вогнепальне поранення одним пострілом з даної рушниці. Смерть ОСОБА_7 настала від вогнепального дробового поранення передньої поверхні тулуба, що супроводжувалось пошкодженнями аорти, легенів, печінки, нирок, кишечнику і чисельними внутрішніми крововиливами.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_8 задоволено частково, апеляцію потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, вирок суду 7 листопада 2012 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в його діях складу злочину.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд, мотивуючи невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недотриманням апеляційним судом вимог ст.ст. 377, 399 КПК України 1960 року;

- потерпілий просить про скасування ухвали апеляційного суду із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд. Обґрунтовуючи прохання щодо необхідності скасування ухвали апеляційного суду, заперечив й законність вироку суду, спростовуючи встановлені судами фактичні обставини справи, наголошуючи на безпідставності врахування судом обставин, які пом'якшують покарання. Зазначив також й про недотримання апеляційним судом вимог ст. 399 КПК України 1960 року.

В запереченнях на касаційну скаргу захисником ОСОБА_9, який діє в інтересах виправданого ОСОБА_1, викладено прохання про залишення касаційних скарг прокурора та потерпілого без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги потерпілого ОСОБА_4, пояснення потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, які заперечували проти задоволення касаційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_4, виправданого ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення касаційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Доводи касаційних скарг прокурора та потерпілого з приводу недотримання апеляційним судом вимог ст. 399 КПК України 1960 року є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 399 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2013 року, за змістом якої наголошувалось на тому, що висновки суду апеляційної інстанції щодо намірів засудженого містили суперечності, так як суд, визнавши, що ОСОБА_1 заподіяв смерть ОСОБА_7 в стані необхідної оборони, одночасно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, і він не несе відповідальність за заподіяну шкоду.

Втім, при повторному апеляційному розгляді наведених положень кримінально-процесуального закону апеляційним судом не дотримано повною мірою.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, провівши повне судове слідство, встановивши фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив вбивство ОСОБА_4 знаходячись у стані необхідної оборони. При цьому апеляційним судом також зазначено, що ОСОБА_1 не перевищив меж необхідної оборони, однак, в цій частині рішення суду не містить будь-якого мотивування.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд, під час проведення якого слід перевірити належним чином твердження апеляцій ОСОБА_1, його захисника та потерпілого ОСОБА_4, за результатами чого постановити законне і обґрунтоване судове рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та направити матеріали справи на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ ________________

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16