Справа № 206/6088/15-к
Провадження № 1-кп/206/342/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" грудня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001466 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калінінабад Таджикської РСР, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, маючого повну вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.06.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186 КК України до 200 годин громадських робіт
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений до 200 годин громадських робіт вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року по кримінальному провадженню за № 206/3547/14-к за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Даний вирок набрав законної сили 22.07.2014 року і у відповідності до ст..533 КПК України є обов*язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних або юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
04.08.2014 року до Самарського районного підрозділу Індустріального міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області на виконання надійшов даний вирокСамарського районного суду м. Дніпропетровська, що набрав чинності 22.07.2014 року.

05 вересня 2014 року ОСОБА_5 , перебуваючи у Самарському районному підрозділі Індустріального МВ КВІ управління ДПтС України, розташованому по вул. Вознюка, № 7-А у Самарському районі м. Дніпропетровська, був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, попереджений про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбуття покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Цього ж дня ОСОБА_5 було вручено направлення на відбування громадських робіт до Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, з зазначенням їх початку 08.09.2014 року, місце відбування покарання у вигляді громадських робіт було визначене рішенням Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 52 від 21.02.2014 року.. Проте, будучи ознайомленим з умовами та порядком відбування покарання відповідно до вимог ст. 37 КВК України та попередженим про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України засуджений ОСОБА_5 , умисно, без поважних на те причин у визначений строк ,який зазначався у направленні інспектора Індустріального МВ КВІ управління ДПтС України лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_6 , до виконання покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року у справі № 206/3547/14-к не приступив, розпочавши його виконання лише з січня 2015 року.
При цьому наказом начальника Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області «Про виконання призначеного судом стягнення у вигляді громадських робіт» № 3 від 05.01.2015 року для відбування призначеного судом покарання, засудженого ОСОБА_5 було прийнято на об`єкт Самарський РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, який визначено рішеннями райради № 52 від 21.02.2014 року та № 9 від 23.01.2015 р., та призначено помічника начальника районного відділу з матеріального забезпечення Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області підполковника міліції ОСОБА_7 відповідальною особою за здійсненням контролю за виконанням ОСОБА_5 покарання.

На виконання вищезазначених вироку суду та наказу начальника Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, починаючи з січня 2015 року по квітень 2015 року відповідальною особою ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 складались графіки виходу на роботу порушника, у якому встановлювалась кількість годин для відпрацювання громадських робіт та дні виходу на роботу.. На підставі вищевказаних графіків були складені табелі виходу на роботу ОСОБА_5 , згідно до яких останнім в січні 2015 року визначені табелем 32 години відпрацьовано повністю, в лютому 2015 року із встановлених 32 годин було відпрацьовано лише 4 години, в березні 2015 року із встановлених 40 годин відпрацьовано лише 24 години, а в квітні 2015 року із встановлених 32 годин не відпрацьовано жодної години. В подальшому, у зв`язку з неявками ОСОБА_5 до Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області для виконання покарання такі графіки виходу на роботу не складались та відповідно громадські роботи останнім не виконувались.

На даний момент з визначених вироком суду 200 годин громадських робіт ОСОБА_5 відпрацьовано лише 60 годин, при цьому жодних поважних причин , які б свідчили, що за станом здоров`я або з інших поважних причин засуджений ОСОБА_5 не має або не мав змоги виконати вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року встановлено не було., що свідчить про те, що ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, у період з квітня 2015 року по теперішній час ухиляється від відбування зазначеного покарання, не виконує встановлених обов`язків, порушує порядок та умови відбування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні винним визнав себе частково, суду пояснив, що відпрацював 60 годин громадських робіт поки працював на ТОВ «Інтер Енерго сервіс», але потім його звільнили і керівництво нового підприємства не дозволяло йому відпрацьовувати громадські роботи. Також показав, що у грудні 2014 року йому повинні були надати відпустку і він збирався відпрацювати громадські роботи, про це він ні інспектора КВІ , ні заступника начальника Самарського РВ , який був відповідальною особою за виконання ним вироку , не повідомив , бо в нього довгий час не було мобільного телефону, а на роботі він працює з 8-00 год. до 18-00 год. вечора. Повідомив, що в нього була поранена нога, і він перебував на денному стаціонарі, у цей час його дружина дзвонила до Самарського РВ і повідомляла про те, що він не може з`явитись для відпрацювання.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 був засуджений до 200 годин громадських робіт. 04.08.2015 року обвинувачений був ознайомлений з кількістю годин, які йому потрібно відпрацювати, та йому було встановлено табель з датами відпрацювання. Місцем відпрацювання обвинуваченому було встановлено Самарський РВ, але станом на 12.11.2015 року останній відпрацював тільки 60 годин громадських робіт. Жодних поважних причин невиконання вироку до інспекції не надав. Ніяких скарг або звернень стосовно того,що новий роботодавець перешкоджає йому відбувати покарання від ОСОБА_5 не поступало. До нього неодноразово за місцем проживання виїжджали інспектори КВІ та дільничні інспектори Самарського РВ, виносились постанови про привід засудженого до КВІ, але було з*ясовано,шляхом опитування сусідів що останній ніде не працює, зловживає спиртними напоями , вдома не з*являється.
Свідок ОСОБА_7 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_5 було ознайомлено з правилами роботи, а графік роботи обвинувачений складав сам, так як було враховано його побажання та можливість у вільний від основної роботи час виконувати роботи по прибиранню території. Про те, що він не буде відпрацьовувати громадські роботи ОСОБА_5 не повідомляв. Також свідок повідомив, що останній відпрацював лише 60 годин громадських робіт з 200 годин.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідно до резолюції начальника КВІ на неї було покладено обов`язок нагляду за виконанням вироку засудженим. ОСОБА_5 .Останній з графіком відпрацювання був ознайомлений лише через місяць, наслідки про неприбуття для відпрацювання покарання останньому були роз`яснені. Також показала, що графік відпрацювання з обвинуваченим узгоджувався, але останній відпрацював лише 60 годин. Обвинувачений посилався на погане самопочуття, але жодної підтверджуючої інформації не має.
Свідок ОСОБА_9 повідомив, що він, як інспектор КВІ, з грудня 2014 року здійснював нагляд за виконанням ОСОБА_5 вироку, як під обліковим Останній належним чином не виконував громадські роботи, визначені йому за вироком суду. Він, як інспектор, неодноразово з дільничними інспекторами Самарського РВ здійснював вихід за місцем проживання засудженого, якого вдома застати було не можливо, на дзвінки не відповідав. З пояснень сусідів стало ясно, що останній ніде не працює, зловживає спиртними напоями, характеризується вкрай негативно. Коли все ж таки з ним налагодився зв*язок останній повідомив, що хворів, але жодних виправдувальних документів до цього часу в КВІ не надав. За весь час відпрацював лише 60 годин з 200 годин громадських робіт. Ніяких скарг чи звернень до нього, як до інспектора КВІ, від засудженого з приводу того, що теперішній роботодавець якимось чином перешкоджає йому в виконанні вироку не надходило.
Не дивлячись на фактичне не визнання своєї вини ОСОБА_5 , його винуватість повністю знайшла своє підтвердження , як вище зазначеними показами свідків , так і іншими доказами, належність і допустимість яких ніким не спростована та не оспорена:
- вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 зст.186 ч.1 КК України, яким його засуджено до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт ( т.1 а.п. 15) ;
- неодноразовими викликами на ім.*я ОСОБА_5 до КВІ, рапортами інспекторів КВІ на ім.*я начальника КВІ про неможливість застати останнього за місцем проживання , поданнями про здійснення приводу останнього в КВІ та поясненнями сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ( т.1 а.п. 16- 22,31- 40);
- направленням до місця відбування покарання, попередженнями про можливість притягнення до кримінальної відповідальності у разі ухилення від відбування покарання ( т.1 а.п. 23-30,41-44);
-наказом № 3 від 05.01.2015 року про те,що ОСОБА_5 прийнятий для відбування покарання до Самарського РВ , рішеннями Самарської районної і м. Дніпропетровську ради № 9 від 23.01.2015 р. та № 52 від 21.02.2014 року, яким визначено Самарський РВ як об*єкт для відбування покарання та графіками виходу на роботу за січень - квітень 2015 року, де зазначені погоджені з засудженим дати та час можливого виходу ним на роботу та реальна кількість відпрацьованих годин громадських робіт ( т.1 а.п. 35-39);
-даними про те, що за весь вказаний час засуджений за меддопомогою не звертався ( т.1 а.п. 34).
З огляну на вище вказане, суд розцінює не визнання своєї вини обвинуваченим , як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації, а до його показів ,що він не мав змоги з об*єктивних причин виконати вирок суду - як бажання уникнути відповідальності за скоєне ним.
Аналізуючи належні і допустимі докази в їх сукупності , які ніким не оскаржені та не спростовані,суд приходить до однозначного висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст.389 КК України, тобто умисне ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

При вирішення питання про вид та міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скоїв злочин, яки відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлені..
Обставиною, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, обвинуваченому ОСОБА_5 є рецидив злочину.
За таких умов суд вважає, що виправлення та перевихованням обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому покарання у вигляді арешту в межах санкції статті з урахуванням ст..71 КК України до покарання, обраного ОСОБА_5 за даним вироком частково приєднати .не відбуте покарання за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2014 року з урахуванням вимог п.4 ч.1 ст.72 КК України, де передбачено, що одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 ( чотири ) місяців арешту.
На підставі ст..71 КК України за сукупністю вироків до покарання, обраного ОСОБА_5 за даним вироком , частково приєднати не відбуте покарання за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2014 року ( 140 годин громадських робіт) з урахуванням вимог п.4 ч.1 ст.72 КК України, де зазначено, що одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт, і остаточно призначити до відбування покарання у вигляді 4 ( чотирьох) місяців 15 ( п*ятнадцяти) днів арешту.
Строк відбування покарання вираховувати з моменту його фактичного затримання.
Після набрання даним вироком законної сили зобов*язати Самарський ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області затримати ОСОБА_5 для поміщення в СІЗО м. Дніпропетровська для подальшого етапування до місць виконання покарань.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1