Справа № 675/1573/15-к
Провадження № 1-кп/675/92/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" вересня 2015 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою середньою, не одруженого, раніше судимого:
-19.08.1998 року Обухівським районним судом Київської області за ст. ст. 140 ч. З КК України до 2 років виправних робіт, з утриманням із заробітку 10%;
-08.12.1999 року Березанським районним судом Миколаївської області за ст. ст.140 ч. 3, 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-10.01.2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 115 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі; відповідно до ухвали колегії судів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області від 27.03.2008 року засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 11-ти років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_5 , відбуваючи покарання у Замковій виправній колонії № 58, розташованій у м. Ізяслав Хмельницької області, на шлях виправлення не став, неодноразово вчиняв правопорушення, за які притягувався до стягнення, та вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, чим скоїв умисний злочин.
Так, 02 березня 2015 року близько 15 год. засуджений в категоричній формі відмовився виконати законну вимогу молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_6 вийти на бесіду до оперативного працівника, чим порушив вимоги ст. 9 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до якої засуджені зобов`язані неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, виконувати законні вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу та п.2 Розділу III Правил внутрішнього розпорядку установ виконанння покарань, відповідно до якого засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань, дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань. За вчинення вказаного порушення вимог режиму утримання засуджений підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (ПКТ) терміном на один місяць. Засудженому було роз`яснено, що це являється невиконання законних вимог адміністрації та попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст. 391 КК України.
Після вчинення даного правопорушення засуджений ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, і, не бажаючи ставати на шлях виправлення, продовжив чинити злісну непокору законним вимогам адміністрації колонії та порушувати вимоги режиму утримання.
Так, 09 квітня 2015 о 09 год. під час виходу на прогулянку засуджений мав неохайний зовнішній вигляд, був неголений, на зроблені молодшим інспектором ВНіВ ОСОБА_7 , зауваження не відреагував, своєю поведінкою негативно впливав на інших засуджених, за вчинення даного порушення засудженого ОСОБА_5 , було піддано дисциплінарному стягненню у виді «Догани» правами начальника відділення.
17 квітня 2015 року засуджений ОСОБА_5 допустив порушення вимог режиму утримання, а саме о 01 год. 30 хв. був відсутній на своєму спальному місці та переглядав телепередачі. На зроблені молодшим інспектором ВНіБ ОСОБА_6 законні вимоги припинити правопорушення не відреагував, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді «Догани» правами начальника відділення.
21 квітня 2015 року ОСОБА_5 допустив порушення вимог режиму утримання, а саме о 01 год, був відсутній на своєму спальному місці, ходив по камері, на зроблені молодшим інспектором ВНІБ ОСОБА_6 законні вимоги припинити правопорушення не відреагував, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді «Догани» правами начальника відділення.
26 червня 2015 року засуджений знову допустив порушення вимог режиму утримання, а саме, близько 00 год. 30 хв. під час проведення обшуку камери № 25 дільниці посиленого контролю в особистих речах ОСОБА_5 молодшим інспектором ВНіБ ОСОБА_8 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «НОКІА» та Сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар». Своїми протиправними діями засуджений ОСОБА_5 порушив вимоги ст. 9 КВК України та вимоги п.2 Розділу III Правил, відповідно до якого засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, за що був підданий дисциплінарному стягненню у виді переведення до ДІЗО строком на 15 (п`ятнадцять) діб.
02 липня 2015 року засуджений ОСОБА_5 допустив порушення вимог режиму утримання, а саме близько 11 год. безпідставно, в категоричній формі відмовився виконати законну вимогу психолога відділу СВПР ОСОБА_9 - вийти на роботу по благоустрою території колонії - прибирати дерев`яні обрізки та тирсу у виробничій зоні у цеху № 2, за що був підданий дисциплінарному стягненню у виді «Догани» правами начальника колонії.
11 серпня 2015 року близько 10 год. ОСОБА_5 під час проведення профілактичної бесіди виховного характеру вчинив прояв нетактовної поведінки - поводив себе грубо та нахабно, розмахував руками, висловлювався нецензурною лайкою, виражався в адресу начальника відділення ОСОБА_10 словами, що принижують людську гідність при цьому погрожував фізичною розправою. На законні вимоги припинити порушення відреагував негативно, висловлював своє невдоволення режимом відбування покарання, чим порушив вимоги ст.9 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до якої засуджені зобов`язані неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, виконувати законні вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, як особа, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, при цьому за порушення вимог режиму відбування покарання піддавався стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, тому дії підсудного підлягають кваліфікації за ст. 391 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному визнав повністю.
28 липня 2015 року між прокурором Прокуратури Ізяславського району ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості, згідно якої останній повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання, призначену відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2008 року та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців.
Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_11 підтримав угоду з обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості, просить суд її затвердити та пояснив, що укладення угоди з її сторони є цілком добровільним і обвинувачений цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 також підтримав угоду про визнання винуватості і просить її затвердити.
Захисник ОСОБА_4 підтримав угоду про визнання винуватості і також просив її затвердити.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували щодо затвердження судом даної угоди, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.
Так, згідно із п.3 ч.1 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 і ч.4 ст.469 КПК України за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано кваліфіковані за ст. 391 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуваим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Прокурор також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені ч.2 ст.473 КПК України.
Суд дійшов переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню згідно ст. 391 КК України.
При призначенні покарання суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, за час відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, стосовно злочину не розкаявся і за допущені порушення вимог встановленого режиму відбування покарання 32 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, 30 з яких в Замковій ВК № 58, в тому числі шість разів поміщався до дисциплінарного ізолятора та тричі переводився до приміщення камерного типу.
Обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.
Згідно ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до ч.1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись п.3 ч.1 ст.314, ст.ст.368-371, 373-375, 474-475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 серпня 2015 року між прокурором прокуратури Ізяславського району ОСОБА_11 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 Кримінального кодексу України і призначити для нього покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання, призначену відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2008 року та остаточно визначити для ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців.
Початок строку відбування покарання рахувати з дати укладення угоди про визнання винуватості 27 серпня 2015 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення:
обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
прокурором, виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1