У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
пр.№1-кс/759/5163/15

ун. № 759/18937/15-к

10 грудня 2015 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання потерпілої ОСОБА_3 поданої її представником ОСОБА_4 про арешт майна, поданого в кримінальному провадженні №0010373 внесеного до ЄРДР 30.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання представника потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4 про арешт майна, поданого в кримінальному провадженні №0010373 внесеного до ЄРДР 30.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, в якому заявник просить накласти арешт на рухоме майно транспортний засіб автомобіль марки «Bentley Continental GT», д.н.з. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи згадане клопотання, заявником зазначено, що слідчим управлінням поліції у Святошинському районі ГУ Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0010373 внесеного до ЄРДР 30.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало повідомлення ОСОБА_5 про злочин, а саме викрадення у 2012 році, автомобіль марки «Bentley Continental GT», д.н.з. НОМЕР_1 .

Як стверджує заявник, його довіритель у даному кримінальному провадженні має процесуальний статус потерпілої та цивільного позивача. На даний час, викрадений автомобіль відшукано, затримано та оглянуто правоохоронними органами у м. Одесі. Незважаючи на те, що автомобіль вилучено практично неділю назад, належні процесуальні дії по його арешту, ані прокурором, ані слідчим в даному кримінальному провадженні до цього часу не здійснено, та як зазначає заявник невжиття належних процесуальних дій може призвести до втрати речового доказу, та порушення прав потерпілої, як власника автомобіля.

Окрім того, заявник стверджує, що 07.12.2015 року, він звертався до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, проте було відмовлено, з тих підстав, що слідством не повідомлено про підозру.

Та як стверджує заявник, на даний час, окремим фігурантам кримінального провадження про підозру уже повідомлено.

На підставі наведеного просив клопотання задовольнити та накласти арешт на рухоме майно транспортний засіб автомобіль марки «Bentley Continental GT», д.н.з. НОМЕР_1 .

Клопотання розглянуто у відсутність слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, оскільки неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання у відповідності до ч. 1 ст.172 КПК України.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Відповідно ч.3 ст.170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно ч.6 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Відповідно до ч.3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до розділу другого п. 2.6 п. 2 узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ за 2014 рік, Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому

ст.ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Пунктом 15 ч.1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В клопотанні про накладення арешту заявник зазначає, що на даний час, окремим фігурантам кримінального провадження про підозру уже повідомлено, проте, жодних доказів слідчому судді про це не надано.

Також в клопотанні про накладення арешту і у витязі з ЄРДР відсутні дані про осіб, яким повідомлено підозру, також відсутні відомості про осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та виходячи з того, що потреби досудового розслідування можуть бути забезпечені у встановленому законом порядку, у разі повідомлення обґрунтованої підозри винним особам, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначеними статтею 7 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання, оскільки заявник не довів належними доказами, обставин на які він посилається в своєму клопотанні.

Згідно до ч.5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_3 поданого її представником ОСОБА_4 про арешт майна, поданого в кримінальному провадженні №0010373 внесеного до ЄРДР 30.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_6