Справа № 565/220/15-к
У Х В А Л А
25 серпня 2015 року м. Кузнецовськ
Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника потерпілих - ОСОБА_12
В даному кримінальному провадженні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявив клопотання про очевидну недопустимість протоколу огляду від 13.01.2015 року (а.с.187) та постанови від 13.01.2015 року (а.с.188) про визнання речовим доказом, як доказу, з мотивів отримання їх не в порядку, встановленому КПК України.
У своїх клопотаннях захисник посилається на те, що протокол огляду від 13.01.2015 року не відповідає вимогам п.п.1,3 ч.3 ст.104, ч.1 ст.237 КПК України, а постанова від 13.01.2015 року не відповідають вимогам п.п.1,2,3 ч.5 ст.110, ч.1 ст.237 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника.
Прокурор ОСОБА_3 , потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представник потерпілих ОСОБА_12 заперечували проти задоволення клопотання.
За результатами розгляду клопотання захисника ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про відмову в такому клопотанні.
Відповідно до ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Із тексту ст.89 КПК України випливає, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Це не означає, що визнання доказів недопустимими повинно відкладатися до постановлення вироку. Так, ч.3 ст.358 КПК України передбачає можливість виключення під час дослідження документів із числа доказів, якщо є сумніви в їх достовірності, що означає законність їх отримання і відповідність їх дійсності. Перевірка достовірності доказів вимагає зіставлення з іншими матеріалами провадження, отримання додаткових доказів, які підтверджують або спростовують доказ, що перевіряється.
Правила оцінки доказів визначені ст.94 КПК України, згідно із якою суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки протокол огляду від 13.01.2015 року та постанова від 13.01.2015 року, як доказ у кримінальному провадженні отримані у законний спосіб і сумніву у їх достовірності у учасників кримінального провадження не виникає, тому вищевикладене клопотання захисника ОСОБА_5 не може бути задоволене.
Керуючись ст.ст. 89, 94, 110, 350, 358 КПК України, суд-
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо очевидної недопустимості протоколу огляду від 13.01.2015 року (а.с.187) та постанови від 13.01.2015 року (а.с.188) про визнання речовим доказом, як доказу, з мотивів отримання їх не в порядку, встановленому КПК України, - через безпідставність.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий: