Справа № 495/7084/15-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту для усунення недоліків

21.10.2015 м. Білгород - Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі : головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , представника цивільного позивача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000265 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зазначене кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 29.09.2015 року.

Під час підготовчого судового засідання адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказуючи, що в порушення вимог КПК України, прокурор проігнорував вимоги ст. 293 КПК України і не надав йому копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Відповідно до вимог п.5ч.2ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, новий обвинувальний акт від 04.08.2015 року було складено слідчим і затверджено прокурором поза межами встановлених судом процесуальних строків для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, обвинувальний акт від 04.08.2015 року, який відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є процесуальним рішенням, і який було складено і затверджено вже після спливу встановленого судом процесуального строку для усунення його недоліків, є незаконним.

Зазначений обвинувальний акт від 04.08.2015 року, який надійшов до суду після усунення недоліків попереднього обвинувального акту від 26.09.2013 року, також як і попередній обвинувальний акт не відповідає вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України, в зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Він повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Проте формулювання обвинувачення ОСОБА_5 , яке викладено у обвинувальному акті, є неконкретизованим і некоректним, не містить в собі всіх необхідних ознак складу злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_5 , а також містить відомості, які суперечать викладеним в ньому фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 190 КК України - шахрайство передбачає заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Зазначені дії є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони шахрайства, яка (об`єктивна сторона), в свою чергу, є обов`язковим елементом складу цього злочину. Проте, формулювання обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті, не містить в собі вказівки на вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 зазначених у диспозиції ст. 190 КК України дій, в яких виражається об`єктивна сторона шахрайства. Замість заволодіння чужим майном у формулюванні обвинувачення мова йдеться про безпідставне отримання чужого майна та про звернення ОСОБА_5 із письмовою заявою про призначення йому пенсії по інвалідності «шляхом обману, який виразився у неповідомленні органам Пенсійного Фонду України про факт не проходження ним медико-соціальної експертної комісії та відсутності встановленої у законному порядку інвалідності», що виглядає незрозумілим, некоректним і навіть абсурдним. Як взагалі можна звернутися до органів Пенсійного фонду України з офіційною письмовою заявою з проханням призначити пенсію по інвалідності, складеною на бланку затвердженого зразка, що у даному випадку мало місце, шляхом обману, якщо відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк? До того ж, бланк зазначеної заяви навіть не містить такої графи, в якої заявник зобов`язаний вказати органам Пенсійного фонду України про факт проходження або не проходження ним медико-соціальної експертної комісії та про наявність чи відсутності в нього інвалідності, вже не кажучи про її встановлення саме у законному порядку, який більшості громадян навіть і не відомий. Немає закону, який би зобов`язував громадян знати законний порядок встановлення інвалідності, тим більше, що більшості громадян його знання ні до чого. Однак цей порядок в силу своїх посадових обов`язків повинні знати певні посадові і службові особи, які уповноважені державою на встановлення інвалідності і направлення осіб для її проходження.

Виходячи з того, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, то вказуючи у формулюванні обвинувачення про те, що ОСОБА_5 не повідомив органам Пенсійного фонду України про факт не проходження ним медико-соціальної експертної комісії та відсутності встановленої у законному порядку інвалідності, обвинувачення повинно було вказати, на підставі якого саме нормативно-правового акту обвинувачений ОСОБА_5 повинен був це зробити, чи взагалі його питав хтось по це при зверненні ним до управління Пенсійного фонду України, та чи відомо йому було про те, що він не проходив МСЕК і інвалідність йому було встановлено з порушенням встановленого законодавством порядку, який, до речі, як ОСОБА_5 вже казав раніше, під час проведення судового слідства, йому навіть невідомий, так як він вперше у своєму житті стикнувся з цим питанням.

У формулюванні обвинувачення не зазначено, чи ввів ОСОБА_5 когось в оману з приводу відомостей, зазначених у його заяві про призначення йому пенсії по інвалідності, яка, згідно висунутого йому обвинувачення, нібито стала єдиною підставою для призначення йому пенсії по інвалідності.

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_5 сформульоване таким чином, що з нього виходить, що ОСОБА_5 обман використовував лише для звернення із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі, а не для заволодіння майном держави. Грошові кошти у вигляді пенсійних виплат він отримав безпідставно.

Вважає, що із зазначеного у формулюванні обвинувачення про те, що на підставі письмової заяви ОСОБА_5 про призначення йому пенсії по інвалідності він безпідставно отримав призначену йому суму пенсії, витікає, що на підставі цієї заяви органи Пенсійного фонду України не мали право призначати ОСОБА_5 пенсію по інвалідності, тобто пенсію по інвалідності ОСОБА_5 було призначено органами Пенсійного фонду України, уповноваженими на виконання функцій держави в сфері пенсійного забезпечення, безпідставно, тобто з перевищенням влади, зловживаючи нею.

Таким чином, формулювання обвинувачення не містить склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України, і притягати за ним до кримінальної відповідальності треба не ОСОБА_5 , який, як витікає із формулювання обвинувачення, не заволодівав майном держави шляхом обману, а службових осіб Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області, які безпідставно, тобто зловживаючи владою, призначили йому пенсію по інвалідності, на отримання якої він не мав права, що завдало істотної шкоди державним інтересам.

Крім того, обвинувальний акт містить в собі положення, що суперечать одне одному. Так, з викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення вбачається, що нібито виключно на підставі однієї лише письмової заяви ОСОБА_5 про призначення йому пенсії по інвалідності він безпідставно отримав призначену йому суму пенсії, що не відповідає дійсності і, напевно, суперечить встановленому порядку призначення пенсії по інвалідності органами Пенсійного Фонду України. Однак вже згідно фактичних обставин кримінального правопорушення : «на підставі вказаної заяви та отриманого раніше витягу з акту огляду у МСЕК серії 2-18 ОБ № 092636, протоколом Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі № 7070 від 09.07.2004 ОСОБА_5 з 22.03.2004 призначено довічно пенсію по інвалідності загального захворювання ІІ групи згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку він отримував по 01.08.2013». Тобто мова йде вже про три документа і прийняття рішення про призначення пенсії, яке було оформлено протоколом, на підставі яких ОСОБА_5 було призначено пенсію по інвалідності.

Із формулювання обвинувачення взагалі виходить, що органи Пенсійного Фонду України встановлювали наявність чи відсутність інвалідності у ОСОБА_5 , який звернувся до них із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, не за відповідними офіційними документами, які підтверджують факт встановлення йому інвалідності, а лише зі слів самого ОСОБА_5 , що не відповідає встановленим під час досудового розслідування фактичним обставинам кримінального провадження і викладеним в обвинувальному акті.

Просить звернути увагу на те, що згідно вищезазначеної ухвали суду обвинувальний акт з додатками до нього було повернуто прокурору лише для усунення їх недоліків, і, як про це було зазначено вище, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, обвинувачення, вже після завершення досудового розслідування, тобто вже після складання і затвердження прокурором 04.08.2015 року обвинувального акта, продовжувало проводити досудове розслідування і збирати докази, які, до речі, всупереч вимогам ст. 290 КПК України, навіть не відкрило стороні захисту. Так, згідно пункту 1 Розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування (Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії) 13.09.2015 року, тобто вже після завершення досудового розслідування, було здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, що, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України (Види заходів забезпечення кримінального провадження), є заходом забезпечення кримінального провадження, ані процесуальною дією, і відповідно до ч. 2 ст. 159 КПК України (Загальні положення тимчасового доступу до речей і документів) здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

В порушення вимог ч. 1 ст. 109 та п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 та представник цивільного позивача просили у клопотанні захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо клопотання захисника про повернення обвинувального акта, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору та задоволення клопотання захисника, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначені вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту. До обвинувального акта додаються реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

Згідно ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Судом встановлено, що обвинувальний акт та додатки до нього не відповідають вимогам статей 109 та 291 КПК України та містять положення, які суперечать одне одному.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст.190 КК України передбачена відповідальність за шахрайство. Під шахрайством згідно диспозиції цієї статті розуміється - заволодіння чужим майном або придбання права на майно, шляхом обману чи зловживання довірою.

Об`єктивна сторона є обов`язковим елементом складу злочину і вона визначає: у чому полягає злочин; яким чином його вчинено (спосіб скоєння); у яких умовах місця, часу, обстановки він протікає; за допомогою яких засобів і знарядь вчинюється.

Судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не містять доведених фактичних даних про спосіб скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, як шахрайство, а саме в чому полягав обман, як спосіб його шахрайських дій, орган досудового розслідування кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за ст. 190 ч.2 КК України не вказав всіх ознак злочину та не сформулював у повному обсязі обвинувачення.

Так, кваліфікація дій ОСОБА_5 звелась до наступного - « ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 190 ч.2 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому».

При цьому, не зазначено, це заволодіння майном чи придбання прав на нього, не вказано також яким шляхом заволодів ОСОБА_5 майном - шляхом обману чи зловживання довірою.

Крім того, у формулюванні обвинувачення не зазначено, чи ввів ОСОБА_5 когось в оману з приводу відомостей, зазначених у його заяві про призначення йому пенсії по інвалідності, яка, згідно висунутого йому обвинувачення, нібито стала єдиною підставою для призначення йому пенсії по інвалідності. Сформульоване ОСОБА_5 обвинувачення таким чином, що з нього виходить, що ОСОБА_5 обман використовував лише для звернення із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі, а не для заволодіння майном держави. Грошові кошти у вигляді пенсійних виплат він отримав лише безпідставно.

Із зазначеного у формулюванні обвинувачення про те, що на підставі письмової заяви ОСОБА_5 про призначення йому пенсії по інвалідності він безпідставно отримав призначену йому суму пенсії, витікає, що на підставі цієї заяви органи Пенсійного фонду України не мали право призначати ОСОБА_5 пенсію по інвалідності, тобто пенсію по інвалідності ОСОБА_5 було призначено органами Пенсійного фонду України, безпідставно.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, відсутнє детальне та конкретне формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а відповідно до його тексту ОСОБА_5 лише підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення без належного формулювання об`єктивної сторони злочину, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

Таким чином, неконкретизоване обвинувачення грубо порушує право ОСОБА_5 на захист і відповідно до ст. 42 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя, обов`язковість судових рішень та диспозитивність.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Також, в порушення вимог ст.293 КПК України прокурор під розписку не вручив захиснику копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, хоча вказана норма закону зобов`язує саме прокурора це зробити.

Оскільки відповідно до вимог ст. 46 КПК України, захисник користується правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, а ч.3 ст. 293 КПК України взагалі передбачено прямий обов`язок прокурора надати під розписку копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику, невручення копій вказаних документів захиснику знаходиться в прямому причинному зв`язку з можливістю обвинуваченого реалізувати в повному обсязі своє право на захист.

Вказані недоліки унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки позбавляють суд можливості при судовому розгляді вирішувати питання права захисту та обвинуваченого - можливості захисту від пред`явленого обвинувачення. За таких обставин суд змушений був би самостійно формулювати обвинувачення, що не передбачено КПК України, та могло б викликати сумнів у неупередженості суду.

При таких обставинах суд вважає такі порушення вимог КПК України істотними і такими, що перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Зазначене вказує на неправильність, неповноту складеного обвинувального акту та порядку направлення обвинувального акту до суду.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.

З урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, їх правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений ОСОБА_5 має захищатися, крім зазначених вище недоліків, також відсутнє чітко сформульоване обвинувачення, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими прокурор та слідчий обґрунтовують свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України, підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення правової кваліфікації кримінальних правопорушень в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду, обвинувальний акт з додатками відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, а клопотання захисника ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109-110, 293, 314- 315, 372, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000265 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190ч.2 КК України, повернути прокурору Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області для усунення недоліків в розумні строки.

Зобов`язати прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області усунути виявлені недоліки протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

На ухвалу протягом 7 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя :