АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1776/15 Справа № 207/2392/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000910 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 серпня 2014 року щодо нього,

встановила:

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 серпня 2014 року

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився в м. Дніпродзержинськ

Дніпропетровської області та проживає

по АДРЕСА_1 ,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки, ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 500 грн. на відшкодування майнової шкоди.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

27 березня 2012 року приблизно о 00 год. 30 хв. на проїзній частини дороги напроти будинку № 89 по проспекту Леніна в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з невстановленими слідством особами, які також перебували в нетверезому стані, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю почав безпричинно висловлюватися нецензурно на адресу ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , а потім побив їх.

Зокрема, ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 один удар кулаком в обличчя, від чого потерпілий упав на асфальт, а обвинувачений продовжив бити ОСОБА_9 руками в обличчя, по тулубу і кінцівках.

Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами побив і ОСОБА_8 , заподіявши йому множинні удари руками і ногами по голові та тулубу.

Як встановив суд, внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження, а в результаті хуліганських дій ОСОБА_7 і невстановлених слідством осіб потерпілому ОСОБА_8 заподіяні легкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася струсом головного мозку.

За вироком суду після виниклої сварки та бійки з хуліганських мотивів з потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_8 27 вересня 2012 року близько 00 год. 50 хв. у вказаному раніше місці ОСОБА_7 відкрито викрав у ОСОБА_8 мобільний телефон «Нокіа 2730» та інше майно, усього на суму 812 грн.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на однобічність і неповноту досудового розслідування та судового провадження, неправильну оцінку доказів, просить вирок скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що матеріали справи не містять достатніх, достовірних і належних доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок законним і обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК, тому просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.374 КПК мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Отже, згідно вимог кримінального процесуального закону суд повинен обгрунтувати обвинувачення конкретними доказами по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань обвинуваченого, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, тобто вини обвинуваченого.

Цих вимог закону при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, у вчиненні ОСОБА_7 хуліганських дій, вчинених групою осіб, щодо потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та у відкритому викраденні належного ОСОБА_8 майна дотримано не було.

Суд при розгляді кримінального провадження, не вдаючись до ретельного дослідження доказів та їх аналізу, обмежився лише загальним викладенням пояснень потерпілих, свідків та самого обвинуваченого, а також зазначенням назви інших доказів без наведення фактичних даних.

Зокрема, обгрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 у злочинах, за які його засуджено, суд у вироку лише зазначив, що винуватість обвинуваченого підтверджується поясненнями потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 .

Між тим, з показань зазначених осіб, як вони викладені в судовому рішенні, не убачається, що до вчинення злочинних дій щодо потерпілих причетний саме ОСОБА_7 . Отже, з цих показань не зрозуміло, про які обставини йдеться в показаннях названих осіб та що цими показаннями підтверджується або спростовується.

Що стосується показань самого ОСОБА_7 , як це зазначено у вироку, то він заперечував хуліганський мотив своїх дій, стверджував, що саме потерпілі висловлювали в його адрес нецензурні слова, при цьому один з потерпілих вдарив його товариша, а інший завдав удар йому.

На підтвердження вини ОСОБА_7 суд посилався і на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обмежившись тільки вказівкою про те, що ці свідки дали в суді такі показання, як і обвинувачений.

В обґрунтування вини ОСОБА_7 суд у вироку посилався й на інші докази, а саме, на пояснення обвинуваченого і потерпілих на досудовому розслідуванні, протокол огляду місця події, речовий доказ мобільний телефон, однак в порушення положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України судом лише перелічені назви цих доказів без викладення того, про які фактичні обставини вони свідчать.

Тому з аналізу доказів, як вони викладені у вироку, не зрозуміло, на яких саме доказах грунтується висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 за кожним епізодом обвинувачення та які саме дії обвинуваченого судом кваліфіковані як хуліганство, а які як грабіж.

З огляду на матеріали провадження ОСОБА_7 під час судового розгляду стверджував, що він не вчиняв хуліганських дій, зазначав, що причиною своїх активних дій стала неправомірна поведінка потерпілих відносно нього. На обґрунтування своїх доводів обвинувачений посилався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які як це зазначено у вироку, дали такі самі показання, як і ОСОБА_7 .

Проте суд першої інстанції, оцінивши обставини, за яких відбувся конфлікт між обвинуваченим і потерпілими, не навів у своєму рішенні належні обґрунтування того, чому вважає доводи ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо мотивації дій обвинуваченого неспроможними, як це передбачено в ст.374 КПК України.

За таких обставин суд, постановляючи вирок за вказаними епізодами обвинувачення, повинен був ретельно допитати обвинуваченого, потерпілих, всіх свідків і в сукупності з іншими доказами дати остаточну оцінку як показанням потерпілих ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_20 про обставини вчинення злочинниї дій, так і поясненням обвинуваченого ОСОБА_14 і свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 відносно причин конфлікту між потерпілими і обвинуваченим з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності для правильного встановлення всіх обставин.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду щодо засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 та ч.2 ст.296 КК України є передчасним, вирок ухвалений без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи, а тому оскаржуване рішення щодо ОСОБА_7 суд прийняв з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають суду апеляційної інстанції дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону при юридичній оцінці дій ОСОБА_7 , що відповідно до вимог ст.409 КПК є підставою для його скасування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням таких вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної інстанції, під якими розуміється той обсяг, у якому відбувалася перевірка оскарженого судового рішення. При цьому суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.
З огляду на викладене, вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, внаслідок чого з урахуванням положень статей 7, 9, 412 і 415 КПК України слід призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вказаних злочинах, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання тощо, про що йдеться в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
При новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, за результатами проведення чого постановити законне і обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального законів.
Виходячи з викладеного апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вироком запобіжний захід щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції не обирався, клопотання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому в суді апеляційної інстанції не були заявлені. Тому відповідно до вимог ст.331 КПК України підстави для обрання обвинуваченого запобіжного заходу в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому самому суді в іншому складі.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4