Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2015 року у кримінальному провадженні за № 0000544, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення змінити, звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Постановлено стягнути із засудженого на користь держави в особі фінансового управління Веселинівської районної державної адміністрації у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних із лікуванням потерпілого 3362,54 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_3 за таких обставин.

06 вересня 2014 року у вечірній час, в АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є жителями цього села, виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, після якого обвинувачений повернувся додому, де взяв мисливську рушницю марки ТОЗ БМ 16х2 НОМЕР_1 та поїхав до домоволодіння ОСОБА_3

Там же між ними знову виникла сварка, в ході якої ОСОБА_1 публічно погрожував вбити ОСОБА_3 та членів його сім'ї, а потім умисно здійснив постріл в сторону ОСОБА_3 та влучив у верхню третину передпліччя.

Після цього потерпілий намагався залишити місце події, однак ОСОБА_1 з метою позбавити життя останнього, здійснив другий постріл, але не влучив з незалежних від нього причин.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом'якшують і обтяжують. Підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 вказаного Кодексу.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 покарання місцевий суд достатньою мірою врахував суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК за класифікацією відноситься до особливо тяжких, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, котрий раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання; обставини, що пом'якшують покарання - добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, стан здоров'я ОСОБА_1 та його похилий вік, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Водночас суд зважив на поведінку потерпілого, що передувала вчиненню засудженим замаху на умисне вбивство. З огляду на все це суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу - більш м'якого, ніж передбачено законом.

Таким чином, покарання ОСОБА_1 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК. Воно є необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, доводи захисника щодо суворості заходу примусу та можливості звільнення засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, навівши в ухвалі відповідні мотиви.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК .

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6