Справа № 694/1425/15-к Провадження №1-кп/694/109/15
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
на підставі угоди про визнання винуватості
25.09.2015 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в тому, що в квітні 2014 року на березі ставка Голосіївського парку, розташованого по пр-ту 40- річчя Жотня, 87 в м. Києві, знайшов револьвер з набоями, чим незаконно придбав без передбаченого законом дозволу та зберігав у власному автомобілі MERCEDES-BENS S 500, державний номер НОМЕР_1 .
О 5 год. 30 хв. 07 липня 2015 року ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем MERCEDES-BENS S 500, державний номер НОМЕР_1 , та напроти адміністративного приміщення ПСП «Світанок», що розташований по вул. Шолохова, 5 в с. Юрківка Звенигородського району Черкаської області, був затриманий працівниками міліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, де під час особистого огляду за поясом штанів, в які він був одягнений, було виявлено та вилучено револьвер з патронами в кількості шість штук, які згідно висновку судово-балістичної експертизи № 1/640 від 10.07.2015 року є нарізною вогнепальною зброєю 7,62 мм, револьвером зразка 1895 року системи Наган заводського виробництва Росії/СРСР, заводський № НОМЕР_2 1943 року виготовлення; шість патронів є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї 7,62 мм, патронами до револьверу «Наган» заводського виробництва СРСР.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, боєприпасів без передбаченого законом дозволу.
Під час досудового розслідування досягнуто згоди між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 щодо укладання угоди про визнання винуватості.
1. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, а також співпрацювати з правоохоронними органами у виявлені та припинені інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.
2. Сторони погоджують на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.
3. Підозрюваний ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для сторін є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного також відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
4. Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і всіх положень складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
5. Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Угода про визнання винуватості підписана сторонами та разом із обвинувальним актом надійшла до суду.
Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Потерпілих від злочину немає.
Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.
Прокурор ОСОБА_3 вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, як таку, що відповідає вимогам закону.
Захисник ОСОБА_5 вважає, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена.
Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої в угоді міри покарання. Також суд вважає за можливе звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, а тому: револьверсистеми Наган та шість патронів (гільз) до нього, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Звенигородського РВ УМВС, необхідно передати до криміналістичної колекції НДЕКЦ УМВС України в Черкаській області (а.с. 68); вихолощений автомат конструкції КалашниковаАКС-74У, переданий під розписку ОСОБА_4 , залишити йому, як законному володільцю (а.с. 94).
Процесуальні витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні складають: 368 грн. 28 коп. за проведення дактилоскопічної експертизи № 1/636 від 09.07.2015 року, 491 грн. 04 коп. за проведення балістичної експертизи № 1/639 від 14.07.2015 року та 613 грн. 80 коп. за проведення балістичної експертизи № 1/640 від 10.07.2015 року, а всього 1473 грн. 12 коп., які на підстав ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а.с. 44, 52, 36).
Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 закінчився 27 серпня 2015 року.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Звенигородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , укладену 13 серпня 2015 року в м. Звенигородка.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Речові докази: револьвер системи Наган, заводський № НОМЕР_2 1943 року виготовлення та шість патронів (гільз) передати до криміналістичної колекції НДЕКЦ УМВС України в Черкаській області; вихолощений автомат конструкції Калашникова АКС-74У, переданий під розписку ОСОБА_4 , залишити йому, як законному володільцю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні в сумі 1473 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят три) грн. 12 коп.
Заходи забезпечення кримінального провадження на момент постановення вироку не застосовані.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1