Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7.,

при секретарі ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000196 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_9,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зокрема, прокурор вважає необґрунтованими та невмотивованими висновки суду апеляційної інстанції щодо можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. Так, прокурор вказує на неналежну оцінку судами ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких, вчинення його у стані алкогольного сп'яніння під час керування транспортним засобом на великій швидкості, спричинення смерті одній людині та заподіяння тілесних ушкоджень ще двом особам, залишення місця пригоди.

Крім того, звертає увагу на визнання засудженим вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп'яніння, а також вважає, що наявність у останнього тілесних ушкоджень не впливає на призначене йому покарання.

У запереченнях засуджений не погоджується з касаційною скаргою прокурора, яку вважає за необхідне залишити без задоволення, а постановлені щодо нього судові рішення без зміни.

Вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 5 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за частиною 2 статті 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 28 липня 2013 року о 3 годині 20 хвилин, керуючи в стані алкогольного сп'яніння транспортним засобом «NISSAN INFINITI FX35», д.н.з. НОМЕР_1, та рухаючись по автодорозі сполученням «КПП Танюшівка-Старобільськ-Артемівськ» до смт Новопсков через с. Можняківка Новопсковського району Луганської області зі швидкістю, що перевищувала 60 км/год, на 14 км + 878 м вказаної автодороги, проігнорувавши дорожній знак 1.1 «Небезпечний поворот праворуч», в порушення вимог пунктів 12.1, 12.2, 12.4, 12.9-б Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху, не впоравшись з керуванням автомобіля, виїхав через смугу руху за межі проїжджої частини - на ліве узбіччя, де у стані бокового заносу скоїв наїзд на перешкоду у виді дерев. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 вчинив ДТП внаслідок якого пасажир ОСОБА_2 помер, а пасажир ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 5 серпня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, вважаючи за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги, прокурором не оскаржуються подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 2 статті 286 КК України дій ОСОБА_1, обставини щодо чого розглядалися в порядку частини 3 статті 349 КПК України.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі статтею 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких, суд першої інстанції призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнивши від його відбування відповідно до статті 75 КК України.

Призначаючи ОСОБА_1 основне покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, котрий раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, а також пом'якшуючі покарання обставини - щире каяття, добровільне відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди, думку потерпілих, наявність на утриманні матері пенсійного віку, отримання ним тілесних ушкоджень, його відношення до скоєного, та обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп'яніння.

Залишаючи вказаний вирок суду першої інстанції без зміни, суд апеляційної інстанції ствердив правильність визнаних обставин, які вплинули на розмір та форму відбування засудженим покарання, а також зважив на відсутність об'єктивних даних про перебування засудженого у стані алкогольного сп'яніння, притягнення останнього до адміністративної відповідальності та залишення ним місця пригоди. При цьому, звернув увагу і на те, що потерпіла ОСОБА_4 звернулася із запереченнями на апеляційну скаргу прокурора та просила не позбавляти волі засудженого.

Отже, апеляційним судом для правильного визначення засудженому форми відбування покарання додатково зважено на всі наявні у матеріалах кримінального провадження обставини та наголошені прокурором у апеляційній скарзі.

Крім того, зміст касаційних вимог прокурора не може спростувати обрану судами форму відбування засудженим покарання за відсутності будь-яких претензій щодо цього потерпілих. При тому, що низка зазначених прокурором у скарзі обставин позбавлена об'єктивного підґрунтя.

Таким чином, вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим у колегії суддів підстав не має.

Призначене ж засудженому покарання відповідає вимогам статті 65 КК України та є виваженим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Сам же апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, призначене покарання ОСОБА_1 справедливим, а відтак касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 5 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_8 ОСОБА_6 ОСОБА_7