Справа № 534/2700/15-к
Провадження № 1- кп/534/28/16

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2016 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
в с т а н о в и в:
29.08.2015 року близько 11-ї години 50 хвилин, ОСОБА_7 , рухаючись за кермом автомобіля марки «ЗАЗ Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи перехрестя вул. Миру та вул. Гірників в напрямку вул. Строни, навпроти кафе «Медуза» в м. Комсомольську, здійснив екстрене гальмування та зупинку автомобіля, у зв`язку з тим, що на проїзну частину дороги раптово вибіг громадянин ОСОБА_8 . Після зупинки, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та в ході сварки з останнім, наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область лівої щоки, від якого останній впав на асфальтобетонне покриття проїзної частини дороги.
Внаслідок падіння потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, яка згідно висновку судово-медичної експертизи № 548 від 12.10.2015 року, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент його утворення та прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні Комсомольської міської лікарні.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, визнав повністю і показав, що 29.08.2015 року близько 12 год. він їхав за кермом автомобіля «ЗАЗ Таврія» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Миру в напрямку вул. Строни в м. Комсомольську.
За перехрестям вул. Миру та вул. Гірників навпроти кафе «Медуза» в м. Комсомольську на проїзну частину дороги раптово вибіг незнайомий чоловік. Він почав сигналити та екстрене гальмувати. Потім вийшов з автомобіля та підійшов до незнайомого чоловіка, який почав його ображати та провокувати сварку. Він кулаком правої руки наніс один удар чоловіку в ліву частину обличчя. Удар був неприцільний. Потерпілий упав і при падінні вдарився головою об асфальтно-бетонне покриття дороги. Потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння , на ньому був брудний одяг. У нього склалося таке враження, що потерпілий до цього вже падав. Він наніс один неприцільний удар потерпілому в обличчя. Умислу на позбавлення життя потерпілого та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень не мав. Одразу викликав швидку медичну допомогу і потерпілого відвезли до Комсомольської міської лікарні, де той проходив лікування в реанімаційному відділенні і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він добровільно відшкодував родичам потерпілого 11 000 грн. в відшкодування витрат на лікування та поховання потерпілого. Матір потерпілого до нього не має ніяких претензій матеріального характеру.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 29.08.2015 року її повідомили про те, що її сина ОСОБА_8 доставили в Комсомольську міську лікарню. Вона прийшла в приймальне відділення лікарні, але їй сказали, що син в реанімації. Вона купувала ліки для лікування сина, які їй пропонували. Син помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перед тим днем, як її повідомили, що сина доставили в лікарню, її сина побили. Він їй нічого про цей випадок не розказував і не показував слідів побиття. Син часто вживав спиртні напої. Про обставини скоєння злочину 29.08.2015 року їй особисто нічого невідомо. Обвинувачений ОСОБА_7 їй добровільно повністю відшкодував заподіяну шкоду, в зв`язку з лікуванням та похованням сина, в сумі 11 000 грн. Претензій до нього вона не має. Вона відмовляється від залучення її до провадження як потерпілої і не подавала такої заяви.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 29.08.2015 року в обідній час близько 12 год. він зі своїм сином ОСОБА_11 їхали на автомобілі по вул. Миру в напрямку вул. Строни в м. Комсомольську. Син був за кермом, а він сидів на першому пасажирському сидінні справа. Спереду зупинилися автомобілі після світлофору на перехресті вулиць Миру та Гірників в м. Комсомольську. Вони побачили автомобіль «Таврія» червоного кольору. Спереду було видно молодого чоловіка, а другого чоловіка вони з сином не могли бачити із-за машини. Вони з сином постояли 2-3 хвилини і вийшли. Підійшли і побачили, що стояли люди навпроти кафе «Медуза», а на полосі між бордюром та проїзною частиною дороги лежав чоловік, який був непритомний. Він нього було чути сильний запах алкоголю. Хтось із людей викликав швидку медичну допомогу. Швидка медична допомога приїхала через 15-20 хвилин і потерпілого увезли лікарню. Момент падіння чоловіка вони з сином не бачили і очевидцями обставин події злочину не були.
Суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, крім визнання ним вини ,підтверджується такими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- рапортом помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 29.08. 2015 року, про те, що 29.08.2015 року о 12 год. 35 хв. по тел. «102» до чергової частини Комсомольського МВ від чергової медсестри приймального відділення надійшло повідомлення про те, що надана медична допомога ОСОБА_8 ( а.с.25).
- протоколом огляду місця події від 29.08. 2015 року та фото таблицями до нього, згідно яких об`єктом огляду є ділянка місцевості, розташована на дорозі біля будинку АДРЕСА_2 з однієї сторони та кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з іншої сторони в м. Комсомольську Полтавської області. На дорозі слідів гальмування (виражених) не виявлено. На бордюрі біля дороги (ділянки дороги), що оглядається, виявлено 3 сліди темно-бурого кольору. На цьому огляд місця події завершено. Під час огляду присутній ОСОБА_7 , який пояснив, що на даному місці дороги йому на проїзну частину вискочив нетверезий громадянин, він затормозив, вийшов з транспортного засобу та наніс йому удар правою рукою зігнутою в кулак, від якого той впав та втратив свідомість, вдарившись головою об асфальт. ( а.с. 26-35)
- рапортом начальнику Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області, що 10.09.2015 року в 18.50 год. до чергової частини Комсомольського МВ по тел. «102» надійшло повідомлення від лікаря реанімаційного відділення про смерть ОСОБА_8 (а.с.37)
- лікарським свідоцтвом про смерть № 580 від 11 вересня 2015 року ОСОБА_8 (а.с.38)
- висновком експерта судово-медичної експертизи № 548 від 10 вересня 2015 року, згідно якого на тілі трупа ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження : відкрита черепно-мозкова травма, у вигляді : дифузної травми головного мозку на тлі перелому правої скроневої кістки та крововиливів під тверду мозкову оболонку її правої лобно-скроневої потилочної ділянки і під м`які мозкові оболонки правої лобно-скронево-потилочної ділянки і під м`які мозкові оболонки правої лобно-скронево-потилочної та лівої лобно-скронево-потилочної і тім`яної ділянок головного мозку, крововиливу в товщі тканини і просвіт шлуночків головного мозку, саден правої скроневої і потилочних ділянок та синців правового вуха і завушної ділянки голови з крововиливом в м «які тканини зі сторони їх внут рішньої поверхні і в правий скроневий м`яз, синця верхньої губи та садна слизової оболонки нижньої губи.
Відкрита черепно-мозкова травма, та тілесні ушкодження у вигляді яких вона представлена - відносно живої людини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх утворення та прямого причинно-наслідкового зв`язку зі смертю.
Характер і локалізація вище вказаних тілесних ушкоджень, виявлених в ділянці голови трупа, не виключає можливості їх утворення в результаті падіння тіла з попередньо наданим йому прискоренням, за рахунок нанесеного удару рукою стиснутою в кулак, чи подібним до неї за характеристикою тупим, твердим предметом в ділянку обличчя ( верхньої та нижньої губи) та послідуючим ударянням правою скронево-потилочною ділянкою голови об тупий, твердий, виступаючий предмет.
Смерть ОСОБА_8 настала від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, що призвело до дифузної травми головного мозку, яка і стала безпосередньою причиною смерті. Дане заключення підтверджується виявленням під час проведення експертизи характерних для даної травми патоморфологічних і гістологічних ознак, детальний опис яких викладено в судово-медичному діагнозі.
При судово-токсологічному дослідженні крові, взятої у трупа ОСОБА_8 , етиловий, метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені.Об`єктивних лабораторних даних про те, чи знаходився ОСОБА_8 при надходженні в лікарняний заклад в стані алкогольного сп`яніння в представленій історії хвороби на його ім`я не виявлено ( а.с.39-43)
- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.11.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 на місці події відтворив нанесення удару правою рукою в область ніжньої лівої частини обличчя потерпілого та показав, що від даного удару потерпілий упав на спину на проїзну частину та при падінні ударився головою об асфальт (а.с.48-50)
Згідно ст.24 КК України та ст.25 КК України визначені умисел і його види та необережність і її види.
В ч.3 ст.25 КК України зазначено, що необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України у кримінальних справах від 7.03.03 №2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи » в п. 26 зазначено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 КК України чи ст.128 КК України.
Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, всебічного і об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд погоджується з перекваліфікацією прокурором дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, оскільки у обвинуваченого не було умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень чи смерті.
Пленум Верховного Суду України у Постанові № 2 від 07.02.03 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» роз`яснив судам, що з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ суди повинні для вірної кваліфікації даних дій ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, питання про умисел необхідно вирішувати з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого, а так само потерпілого, що передували події. Крім того, визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У випадках, коли особа, яка позбавила життя потерпілого, не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча і повинна була їх усвідомлювати (злочинна недбалість), її дії слід розцінювати як вбивство через необережність, і кваліфікувати за ст.119 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений в ході судового засідання давав послідовні та узгоджені між собою показання.
Докази, які б спростовували такі показання обвинуваченого, у справі відсутні, а можливість їх отримання фактично вичерпана, оскільки очевидців події не встановлено.
Показання обвинуваченого, що він не мав умислу на заподіяння смерті та тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, об`єктивно підтверджені протоколом слідчого експерименту за його участю. Крім того, показання обвинуваченого не суперечать висновку судово-медичної експертизи щодо можливих обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень.
Поведінка ОСОБА_7 після скоєного злочину, який сам викликав швидку медичну допомогу, також свідчить, що наслідки, які сталися, були для нього не бажаними та неочікуваними.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Суд вважає, що в даному випадку мала місце необережність з боку обвинуваченого у вигляді злочинної недбалості. ОСОБА_7 міг передбачити можливість настання суспільно небезпечного наслідку своїх дій у вигляді заподіяння смерті потерпілого.
За таких обставин, перекваліфікація дії обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України за ознаками вбивства особи, вчиненого через необережність внаслідок злочинної недбалості, є правильною, оскільки обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю. Суд враховує, що умислом ОСОБА_7 не охоплювалося заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а щодо смерті потерпілого в його діях вбачається необережна форма вини.
Таким чином, вказані докази, які були судом належним чином перевірені та оцінені у сукупності, повністю підтверджують вину ОСОБА_7 у вчинені вбивства через необережність.
При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступень суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення. Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості.
ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно.
При призначенні покарання суд враховує як пом`якшуючі покарання обставини, що ОСОБА_7 щиро кається в скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, його сімейне та матеріальне становище, наявність на його утриманні вагітної дружини.
З урахуванням особи ОСОБА_7 , характеру та ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства з застосуванням ст.75 КК України.
Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Судові витрати по справі відсутні. Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтись туди на реєстрацію, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 діб з дня його оголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом :
Суддя ОСОБА_1