Справа № 742/2493/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/902/2015
Категорія - ст.289 ч. 2КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11кп/795/902/2015 р. за апеляційними скаргами прокурора Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 , захисника, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прилуки, Чернігівської області, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз 20.03.2009 року за ст.ст. 185 ч.3, 289 ч.2 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнився 31.12.2014 року за відбуттям строку покарання,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України, з призначенням покарання 7 /сім/ років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислено з 13 серпня 2015 року.

В строк відбування покарання зараховано час тримання під вартою з 09 травня по 13 серпня 2015 року.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , не судимий в силу ст.89 КК України,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, з призначенням покарання 2 /два/ роки позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислено з 13 серпня 2015 року.

В строк відбування покарання зараховано час тримання під вартою з 09 травня по 13 серпня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз по 736 грн. 56 коп. з кожного.

Долю речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 09 травня 2015 року після сумісного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_9 повторно, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 , близько 03 год. ночі прибули на територію колишньої бази по ремонту автомобілів, яка належала ОСОБА_14 , та розташована по АДРЕСА_3 , де за допомогою лому зламали двері одного з гаражів, де зберігалися ключі від автомобіля Мерседес - Бенц, яким за дорученням користувався ОСОБА_15 і який знаходився в іншому гаражі. Після цього відкрили гараж, де знаходився автомобіль Мерседес, заволоділи ним та зникли з місця злочину.

В апеляційній скарзі прокурор Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинувачених та доведеності вини обвинувачених, просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, у якому зазначити обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , бо на порушення вимог ст. ст. 65, 374 ч.3 КПК України, суд не зазначив даних обставин.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду як незаконний та необґрунтований, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обґрунтовуючи вимоги тим, що в мотивувальній частині вироку суд посилається на докази, які не досліджувались у судовому засіданні - на показання обвинуваченого ОСОБА_9 , які він давав на досудовому розслідуванні, що є порушенням вимог ст.349 КПК України та ст.95 ч.4 КПК України. В порушення вимог ст. 374 КПК України суд не зазначив докази на підтвердження встановлених судом обставин, а тільки посилається на наявність в автомобілі Мерседес - Бенц специфічної дворівневої коробки передач із декількома положеннями перемикання швидкостей, що потребує відповідних навичок керування автомобілем, що є припущенням, чого у вироку не повинно бути. Вказує, що ОСОБА_14 не є належним потерпілим, законність володіння транспортним засобом ним не була підтверджена, а в задоволенні клопотання про виклик та допит хоча б як свідка власника автомобіля ОСОБА_17 , судом було відмовлено. Тобто, не встановлено особу потерпілого, особа ОСОБА_14 не відповідає вимогам ст. 55 КПК України, він може бути лише заявником, відповідно до чого невірно вирішено і долю речових доказів.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 вважає вимоги захисника необґрунтованими, а призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_10 не оскаржується.

До початку апеляційного розгляду від прокурора Прилуцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_11 , який подав апеляційну скаргу, надійшла відмова від апеляційної скарги, свої вимоги він відкликає, тому провадження щодо обвинувачених в обсязі даної апеляційної скарги не переглядається.

Заслухавши доповідача, думку прокурора прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 , який згоден з відмовою місцевого прокурора від своєї апеляційної скарги, заперечує проти апеляційної скарги захисника, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 , які згодні з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 та не заперечують проти відмови від апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в межах апеляційної скарги у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав, обвинувачений ОСОБА_10 визнав себе винним частково.

При цьому ОСОБА_9 стверджував, що викрадення автомобіля здійснив ОСОБА_10 , якій його запевнив, що користуватися автомобілем йому дозволяє власник. Показав, що 8 травня 2015 року разом з ОСОБА_10 на території бази по АДРЕСА_3 , вживали алкогольні напої, після 24 год., коли вирішив піти додому, ОСОБА_10 попросив його почекати, і через деякій час виїхав з території бази на автомобілі Мерседес Бенц; пояснив, що власник автомобіля, дядя ОСОБА_18 , дозволяє йому користуватися даним автомобілем. Потім на прохання ОСОБА_10 , який послався на погане почуття, сів за кермо і каталися по місту. Потім ОСОБА_10 запропонував поїхати в м. Суми до його знайомої, на що він погодився, але в с. Мала Павлівка Охтирського району Сумської області у них закінчилося пальне і їх затримали працівники міліції. Вважає себе не виновним, бо викрадення автомобіля здійснив ОСОБА_10 , обманувши його, що власник дозволив йому користуватися автомобілем.

Обвинувачений ОСОБА_10 показав, що з дозволу потерпілого проживає на території бази. 08 травня 2015 року, вживши з ОСОБА_9 спиртні напої, після 24 год. за допомогою лома зірвав замок на одному з гаражів, потім на дверях допоміжного приміщення та забрав ключі від автомобіля Мерседес - Бенц, після чого ломом відчинив ворота гаража, де знаходився автомобіль, сів в автомобіль, завів його, увімкнув задню передачу шляхом переведення важеля перемикання передач в крайнє праве заднє положення та заднім ходом виїхав спочатку з гаража, а потім - з території бази. Оскільки почувався погано, за кермо на його прохання сів ОСОБА_19 та каталися по місту. ОСОБА_9 він пояснив, що власник автомобіля - його дядько, дозволяє користуватися автомобілем. Їхати у м. Суми до знайомої запропонував він / ОСОБА_20 /, проте доїхати до Сум вони не змогли, бо закінчилося пальне, після чого вони були затримані працівниками міліції. Вину визнає частково у тому, що без змови з ОСОБА_9 викрав автомобіль, а ОСОБА_19 обманув, що має право керувати даним автомобілем та що автомобіль він викрав.

Але вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненому злочині в повному обсязі доводиться, а їхнє невизнання вини в повному обсязі спростовується сукупністю достатніх, допустимих та достовірних доказів, зібраних та досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства показаннями потерпілого, письмовими доказами та документами по справі, висновками експертів.

Потерпілий ОСОБА_15 показав, що 08 травня 2015 року близько 22 год. залишив автомобіль Мерседес - Бенц в гаражі на території бази по ремонту автомобілів по вул. Козачій, 54 у м. Прилуки, власноком якої він є, а 9 травня 2015 року близько 08 год. з`ясував, що кілька дверей до гаражів відкриті, зник автомобіль Мерседес - Бенц, та був відсутній ОСОБА_10 , якому він дозволив проживати на базі і який працював у нього охоронником, бо є переселенцем з Луганщини. Автомобіль був затриманий в Сумській області і він сам переганяв його до м. Прилуки. Вказує, що ОСОБА_10 не може керувати автомобілем, оскільки напередодні він просив його навчити керувати автомобілем. Крім того, автомобіль Мерседес - Бенц має особливості будови, у нього специфічна дворівнева коробка передач, користуватися якою так, як пояснював ОСОБА_10 , він не зміг би, і навіть не виїхав би з гаража, а тому такі його пояснення є неправдивими. Вважає, що викрадав автомобіль ОСОБА_9 , який має досвід керування автомобілем. Підтвердив, що автомобілем користується за дорученням вже 7 років, дозволу на користування автомобілем обвинуваченим не давав.

Показання потерпілого ОСОБА_15 частково узгоджуються з показаннями обвинувачених, та повністю - з іншими доказами по справі у їх сукупності:

- даними протоколу огляду місця події з додатками від 09.05.2015 року /а.п.35-45/ щодо виявлення та огляду на території заправної станції «Ліга» в с. Мала Павлівка Охтирського району Сумської області по вул. Центральній, 10, автомобіля Мерседес - Бенц, д.н.з НОМЕР_1 , з вилученням з автомобіля трьох слідів рук;

- висновками судової трасологічної експертизи №169 від 16.06.2015 року з додатками /а.п.69-76/, що слід папілярного узору долонної поверхні правої руки, вилучений з поверхні автомобіля, залишений долонною поверхнею правої руки ОСОБА_10 ;

- даними протоколу та відеозапису проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника та понятих від 27.05.2015 року /а.п.125-128/, який оглянуто в судовому засіданні суду першої інстанції, про те, що обвинувачений чітко і ясно пояснив, за яких обставин відбулося викрадення автомобіля, що пропозиція на викрадення автомобіля належала саме ОСОБА_9 , що саме останній виводив автомобіль з гаража, бо він, ОСОБА_10 , не вміє керувати автомобілем.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідив наявні докази по справі, дав їм вірну правову оцінку, та вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ст. 289 ч.2 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення.

Суд першої інстанції належно та ретельно дослідив показання обвинуваченого ОСОБА_9 протягом всього кримінального провадження щодо нього, критично поставився до його показань щодо непричетності до вчинення злочину та його невинуватості, вірно вказавши, що такі його показання є спробою уникнути покарання за вчинений злочин, та є неспроможними, бо спростовуються показаннями потерпілого та іншими письмовими доказами.

Зокрема, твердження захисника ОСОБА_7 , що на порушення вимог ст. ст. 349, 95 КПК України, суд у вироку послався як на доказ вини ОСОБА_9 на його показання на досудовому розслідуванні, не є прийнятними.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції допитував ОСОБА_9 у судовому засіданні щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, безпосередньо досліджував у суді докази, отримані на досудовому провадженні пояснення ОСОБА_9 як особи, затриманої за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення о/у Охтирського МВ УМВС, дані протоколу затримання особи / ОСОБА_9 /, підозрюваної у вчиненні злочину, дані протоколів допиту ОСОБА_9 як підозрюваного, з участю захисників /а.с. 143-161, 191-192/.

Тобто, суд першої інстанції не порушив вимог ст.ст. 95 ч. 4 та 374 ч. 3 п. 2 КПК України, бо у мотивувальній частині вироку зазначив докази на підтвердження встановлених судом обставин, безпосередньо досліджених в суді, перевірив їх, співставив з іншими доказами, зокрема з показаннями ОСОБА_9 у судовому засіданні, що вказує на дотримання судом вимог ст. 94 КПК України, і відповідно зробив висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненому злочині.

Також суд першої інстанції з огляду на всебічне та повне дослідження всіх обставин вчинення злочину, вірно не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_9 , що він раніше мав травму голови, тому не завжди розуміє свої дії та надані пояснення, бо ніяких доказів стосовно травми голови суду не надано, та враховуючи, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, і при цьому жодного разу не скаржився на травму голови, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що дана заява обвинуваченого також зроблена лише з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Суд також належним чином виклав обґрунтування, чому не прийнято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 про вчинення злочину тільки ним, без попередньої змови з ОСОБА_9 , оскільки його показання в повному обсязі спростовуються показаннями потерпілого та матеріалами справи про те, що ОСОБА_10 взагалі не вміє керувати автомобілем, напередодні просив навчити його керувати автомобілем, а також тому, що у автомобіля Мерседес - Бенц специфічна дворівнева коробка передач, відмінна від звичайного автомобіля. Якщо у звичайному автомобілі перемикання коробки передач на задній хід відбувається шляхом переведення важеля перемикання передач вправо і назад, як це пояснював в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , то в даному автомобілі для ввімкнення заднього ходу необхідно підняти важіль перемикання передач і вивести його в крайнє ліве переднє положення, тобто за зазначеними обвинуваченим обставинами ввімкнення коробки передач він взагалі не зміг би виїхати з гаража, бо автомобіль поїхав би вперед на четвертій швидкості. Також його вина підтверджується протоколом відтворення обставин події з відеозаписом, який був проведений в присутності захисника обвинуваченого та понятих, і ніяких зауважень на даний протокол від обвинуваченого не надходило.

Стосовно доводів захисника про неналежного потерпілого по даному провадженню, то вони є неспроможними, бо згідно Примітки до ст. 289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

З матеріалів справи та пояснень потерпілого ОСОБА_15 доводиться, що він володіє автомобілем Мерседес - Бенц на підставі доручення вже понад 7 років, тобто, він є користувачем транспортного засобу, автомобіль знаходився у його гаражі, що підтвердив обвинувачений ОСОБА_10 . Тому суд першої інстанції цілком вірно визнав ОСОБА_15 потерпілим по справі, а не іншу особу, зокрема ОСОБА_17 , на кого посилається сторона захисту.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд керувався вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання:

ОСОБА_9 не визнав свою вину, неодноразово змінював показання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, що вказує на його невиправність і схильність до вчинення таких злочинів;

ОСОБА_10 свою вину визнав частково, не досяг повноліття, є біженцем з зони АТО, не має постійного місця проживання, тимчасово без реєстрації проживав в службовому приміщенні, не перебував на обліку в органах опіки та піклування та службі у справах дітей, що унеможливлювало їх контроль за поведінкою обвинуваченого та призвело до його протиправної поведінки, що дало можливість суду застосувати ст. 69 КК України.

Покарання, призначене ОСОБА_9 , відповідає вимогам закону, обставинам кримінального правопорушення, даним про його особу, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404 - 414, 418 - 419, 374 - 376, 424 - 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4