Справа № 558/355/15-к
номер провадження 1-кп/558/31/15

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2015 року смт. Демидівка
Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000312, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Рівне, жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні має четверо неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого:

27 липня 1995 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до трьох років позбавлення волі, відповідно до ст. 46-1 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

3 грудня 1996 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 4 ст. 81, ч. 2 ст. 140, 42, 43 КК України 1960 року до трьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

28 листопада 2003 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки;

12 травня 2011 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки;

23 травня 2012 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 та відповідно до ст. 70, 71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі. 18 квітня 2014 року Сарненським районним судом Рівненської області невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі строком на один рік сім місяців п`ять днів. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2014 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання (не відбута частина покарання у виді обмеження волі на строк один рік двадцять два дні),

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження: державний обвинувач ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , суд, -

в с т а н о в и в:
28 травня 2015 року приблизно о 23-й годині 50 хвилин ОСОБА_3 з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом пошкодження (віджиму) вхідних дверей проник в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та орендований ОСОБА_5 і яка здійснює підприємницьку діяльність у вказаному магазині. Однак, ОСОБА_3 , який вчинив всі дії, що вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, а саме в зв`язку з тим, що спрацювала сигналізація у вказаному магазині та відсутністю коштів, які він мав намір викрасти.

Майна у потерпілої ОСОБА_5 викрадено не було.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаний з проникненням в приміщення, вчинене повторно.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає вірною.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винність у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, дав показання про те, що в той день 28 травня 2015 року він, з метою вчинення крадіжки коштів з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », із с. Вовковиї, Демидівського району пішов у смт. Демидівка. З собою взяв металеву арматуру. Близько опівночі він прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зайшов за магазин та металевою арматурою зламав двері і зайшов в підсобку магазину. Потім він пішов в зал, де проводиться торгівля, проліз до каси, висунув шухляду, в якій було тільки 30 гривень, і в той час спрацювала сигналізація. Він злякався і вибіг з магазину. Крадіжку з магазину хотів вчинити тому, що він не працює, але повинен сплачувати аліменти на утримання чотирьох своїх дітей і сплачувати кредит.

У вчиненому щиро розкаюється.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується об`єктивними доказами дослідженими судом.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 дала показання про те, що вона є підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому в АДРЕСА_2 . 28 травня 2015 року, вночі, до неї на мобільний телефон надійшов дзвінок, що свідчив про увімкнення сигналізації в магазині «Бонжур». Вона відразу поїхала в магазин та викликала міліцію. Коли приїхала до магазину, то побачила, що двері були зламані. З магазину нічого викрадено не було. Претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, цивільний позов до суду не подає.

В судовому засіданні сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин справи, сумнівів у достовірності досліджених та наданих суду доказів не висловлювали.

За таких обставин, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, доведена дослідженими доказами в судовому провадженні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Згідно обвинувального акту зазначено про те, що органом досудового розслідування встановлено обтяжуючу обставину рецидив злочинів.

Однак, згідно роз`яснень абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 4 червня 2010 року якщо рецидив злочинів утворює одночасно і повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини Кримінального кодексу України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз врахувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приймає до уваги тяжкість (згідно статті 12 КК України), ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину; обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують його; те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення (а.п. ); дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується посередньо (а.с. ), думку потерпілої ОСОБА_5 щодо виду та міри покарання, та приходить до висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, ближче до меншої межі передбаченої санкцією вказаної статті.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує стан його здоров`я та те, що на утриманні обвинуваченого ОСОБА_3 перебуває четверо неповнолітніх дітей (а.п. ).

Дослідженими у судовому засіданні ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2014 року та ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2014 року, встановлено, що 18 квітня 2014 року ОСОБА_3 було замінено не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі, що призначене вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2012 року, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк один рік сім місяців п`ять днів. 23 вересня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений умовно-достроково від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком один рік двадцять два дні.

З урахуванням викладеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 КК України.

Ч. 4 ст. 81 КК України передбачено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом не відбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

До набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне взяти під варту обвинуваченого ОСОБА_3 в залі суду.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 71, 72, 185 КК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (Три) роки.

Відповідно до вимог ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2012 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (Три) роки шість місяців.

Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі рахувати з 2 вересня 2015 року.

ОСОБА_3 взяти під варту в залі суду.

Речові докази:

-DVD-диск з відеозаписом, залишити при матеріалах кримінального провадження;

-штани та футболку, що передані на зберігання ОСОБА_3 , залишити власнику.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу через Демидівський районний суд Рівненської області до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається з дотриманням вимог ст. 396 КПК України щодо її змісту.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .