Справа № 742/6332/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/801/2015
Категорія - ч.1 ст.366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого продавцем ПП ОСОБА_7 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 366 КК України у виді 1 року 2 місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на 1 рік; за ч. 1 ст. 364 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на 1 рік із штрафом 12750 гривень; за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 1 (один) рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на 1 (один) рік із штрафом 12750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 6507 грн. 40 коп. на користь держави.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 працюючи оперуповноваженим сектору кримінальної міліції у справах дітей Прилуцького міського відділу УМВС України в Чернігівській області, маючи спеціальне звання старший лейтенант міліції, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, наділеною функціями представника влади, який відповідно до ст.ст. З, 5, 10 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ та функціональних обов`язків зобов`язаний захищати законні права і свободи громадян, діяти не упереджено у точній відповідності з законом, у своїй діяльності керуватися принципами законності, гуманізму та поваги до особи, проводити слідчі дії відповідно до кримінального процесуального законодавства, ігнорував вказані вимоги закону та вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

23.08.2013 року, на підставі рапорту начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_10 слідчим відділом Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області до ЄРДР внесено відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.317 KПK України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12.013.260.210.001.354 за фактом організації та утримання мешканцем м. Прилуки на ім`я ОСОБА_11 місць незаконного вживання наркотичних засобів.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, 27.08.2013 року, старшим слідчим СВ Прилуцького MB ОСОБА_12 , згідно ст.40 КПК України, доручено оперативним співробітникам сектору кримінальної міліції у справах дітей Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_11 , його фактичного місця проживання та збору даних, які характеризують його особу.

Виконуючи доручення слідчого у кримінальному провадженні № 12.013.260.210.001.354, ОСОБА_6 , як службова особа, яка згідно ст. 41 КПК України наділена повноваженнями слідчого, повинен був проводити слідчі дії у відповідності до кримінального процесуального законодавства України.

Разом з цим, ОСОБА_6 , усупереч вимогам законодавства та інтересам служби, умисно, шляхом штучного створення обставин, які б спонукали слідчого звернутись з клопотанням до слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_13 , за невстановлених слідством місця та обставин, фактично не провівши допити, 28.08.2013 року склав у кримінальному провадженні №12.013.260.210.001.354 завідомо неправдиві офіційні процесуальні документи - протоколи допитів свідків громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в яких від імені вказаних осіб виконав підписи та вніс показання стосовно мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 , про дані, які характеризують його за місцем проживання. Складені завідомо неправдиві процесуальні документи - протоколи допитів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 умисно надав органу досудового розслідування.

Складені особисто ОСОБА_16 завідомо неправдиві протоколи допитів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , слідчий ОСОБА_12 , не будучи обізнаною про факт підроблення процесуальних документів, долучила до матеріалів кримінального провадження, а 29.08.2013 р. їх копії в обґрунтування свого клопотання про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 надала слідчому судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області. 07.09.2013 року за місцем проживання ОСОБА_13 , на підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду, винесеної за результатами розгляду клопотання слідчого було проведено обшук, у якому брав участь також ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої протиправні дії, цього ж дня після проведення обшуку та під час проведення допиту ОСОБА_13 , як свідка при виконанні доручення слідчого Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , впевнившись у необізнаності ОСОБА_13 у вимогах кримінального процесуального законодавства, вирішив шляхом обману заволодіти його майном (грошовими коштами).

Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, ОСОБА_6 , 07.09.2013 року, повідомив ОСОБА_13 про значний термін покарання у виді позбавлення волі за нібито вчинені ним кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та натякнув на можливість вирішення ним питання щодо його пом`якшення за умови у подальшому, під час досудового розслідування, беззаперечного виконання ОСОБА_13 всіх його вимог і вказівок та наявності 5000 гривень, які останній повинен буде передати на його ( ОСОБА_6 ) вимогу.

При цьому ОСОБА_6 достовірно знав, що відповідно до кримінального процесуального законодавства України, за своєю посадою він не відноситься до кола службових осіб, які наділені повноваженнями прийняття процесуальних рішень у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування та судового розгляду.

ОСОБА_13 , помиляючись, що у разі не згоди з пропозицією ОСОБА_6 , останній як працівник правоохоронного органу, який приймав участь і проводив слідчі дії у даному кримінальному провадженні, може вплинути на прийняття процесуальних рішень стосовно нього, з метою не настання для нього негативних наслідків, погодився з умовами ОСОБА_6 , про що йому повідомив.

У подальшому, ОСОБА_6 , під час зустрічей та спілкування з ОСОБА_13 , в м. Прилуки, жодних заперечень з приводу попередньої домовленості не висловлював. При цьому, повідомляв ОСОБА_13 , що ним вжито заходів для позитивного вирішення питання про прийняття у кримінальному провадженні необхідних процесуальних рішень, спрямованих на пом`якшення відповідальності ОСОБА_13 . Фактично будь-яких дій, спрямованих на спонукання чи схилення уповноважених службових осіб органу досудового розслідування, прокуратури чи суду до прийняття у кримінальному провадженні процесуальних рішень про пом`якшення відповідальності ОСОБА_13 , не вчиняв.

Тим самим ОСОБА_6 , як службова особа, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби умисно вводив в оману ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном.

При черговій зустрічі, 04.10.2013 року, близько 16 години, в м. Прилуки Чернігівської області, по вул. Паризької Комуни, біля будинку 11-а, в салоні автомобіля "ВАЗ 21099", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13 , що питання про прийняття рішення щодо пом`якшення відповідальності ОСОБА_13 і призначення йому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, майже вирішено. На повідомлення ОСОБА_13 про його готовність сплатити 5000 гривень ОСОБА_6 вказав ОСОБА_13 про необхідність зібрання більшої суми грошей. Будучи введеним в оману, ОСОБА_13 за прийняття в подальшому у кримінальному провадженні № 12.013.260.210.001.354 процесуальних рішень щодо пом`якшення його ( ОСОБА_13 ) відповідальності залишив в салоні автомобіля як винагороду наявні в нього грошові кошти у сумі 5000 гривень, якими заволодів ОСОБА_6 .

Вищевказаними діями ОСОБА_6 , як працівник правоохоронного органу та представник влади, з використанням свого службового становища, шляхом обману ОСОБА_13 заволодів його грошовими коштами у сумі 5000 гривень, чим завдав істотну шкоду державним інтересам у виді підриву авторитету державного органу - Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області, основним обов`язком якого є забезпечення прав та свободи громадян від злочинних посягань.

Не погодившись з вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить його скасувати та ухвалити новий вирок і призначити ОСОБА_16 покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 364 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки зі штрафом 12750 грн.; за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки із штрафом 12750 гривень. В решті даний вирок залишити без змін.

Вважає що вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Зазначає, що ОСОБА_6 скоїв умисні злочини з ознаками корупції, своїми діями підірвав авторитет правоохоронних органів, довіру до них громадян. Під час судового розгляду обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено. У вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України ОСОБА_6 не розкаявся. Вважає, що саме перебування ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей надало йому можливість вчинити вищевказані злочини. Призначаючи ОСОБА_6 покарання, в порушення вимогам ст. 65 КК України, суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним, дані про особу і що обвинувачений скоїв злочин, будучи представником влади.

Обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Вважає, що вирок судом винесено без урахування фактичних обставин справи, а в його основу покладені лише припущення і, як наслідок, він є незаконним та необґрунтованим. За ч. 1 ст. 366 КК України він свою вину визнає, дуже розкаюється у скоєному, але вважає, що протоколи допиту свідків подружжя ОСОБА_18 , за яких він розписався в протоколах, не стали підставою для звернення слідчого до суду за отриманням дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 і не ввели в оману суд, який дав дозвіл на проведення обшуку, як це зазначено в обвинувальному акті і в вироку суду. Так, допитані в якості свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтвердили те, що зазначено в протоколах і негативно характеризували ОСОБА_13 , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, вчиняв насильство в сім`ї. Допитані в якості свідків слідчий ОСОБА_12 і прокурор ОСОБА_22 дали покази, що підставою для звернення до суду за дозволом про проведення обшуку були оперативні матеріали. Їх покази підтверджуються ухвалою суду про дозвіл на обшук. Через упереджене ставлення досудового слідства і суду все вище зазначене було проігнороване і не взяте до уваги. Відносно скоєння ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України себе винуватим не визнає, бо жодного доказу, крім показів ОСОБА_13 , суду стороною обвинувачення представлено не було. Покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_21 спростовують його обвинувачення, але суд у вироку дає їм не правильну оцінку і зазначає їх як докази його вини. Зазначає, що ніякими грошима він не заволодівав, гроші ОСОБА_13 були підкинуті в його автомашину без його відома. Крім того вважає, що в ході судового слідства не було встановлено належність грошей в сумі 5 000 грн. ОСОБА_13 . Також вважає, що протокол огляду та повернення грошових коштів від 04 жовтня 2013 року (т. 1 а.п. 57) складений з грубим порушенням ст.ст. 104, 106 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та наполягали на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 працюючи оперуповноваженим сектору кримінальної міліції у справах дітей Прилуцького міського відділу УМВС України в Чернігівській області, маючи спеціальне звання старший лейтенант міліції, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, наділеною функціями представника влади, який відповідно до ст.ст. 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію» та функціональних обов`язків зобов`язаний захищати законні права і свободи громадян, діяти не упереджено у точній відповідності з законом, у своїй діяльності керуватися принципами законності, гуманізму та поваги до особи, проводити слідчі дії відповідно до кримінального процесуального законодавства, ігнорував вказані вимоги закону та вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

23.08.2013 року, на підставі рапорту начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_10 слідчим відділом Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області до ЄРДР внесено відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.317 KПK України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001354 за фактом організації та утримання мешканцем м. Прилуки на ім`я ОСОБА_11 місць незаконного вживання наркотичних засобів.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, 27.08.2013 року, старшим слідчим СВ Прилуцького MB ОСОБА_12 , згідно ст.40 КПК України, доручено оперативним співробітникам сектору кримінальної міліції у справах дітей Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_11 , його фактичного місця проживання та збору даних, які характеризують його особу.

Виконуючи доручення слідчого, ОСОБА_6 , як службова особа, яка згідно ст. 41 КПК України наділена повноваженнями слідчого, повинен був проводити слідчі дії у відповідності до кримінального процесуального законодавства України.

Разом з цим, ОСОБА_6 , усупереч вимогам законодавства та інтересам служби, умисно, шляхом штучного створення обставин, які б спонукали слідчого звернутись з клопотанням до слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання громадянина ОСОБА_13 , за невстановлених слідством місця та обставин, фактично не провівши допити, 28.08.2013 року склав у кримінальному провадженні завідомо неправдиві офіційні процесуальні документи - протоколи допитів свідків громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в яких від імені вказаних осіб виконав підписи та вніс показання стосовно мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 , про дані, які характеризують його за місцем проживання. Складені завідомо неправдиві процесуальні документи - протоколи допитів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 умисно надав органу досудового розслідування.

Складені особисто ОСОБА_16 завідомо неправдиві протоколи допитів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , слідчий ОСОБА_12 , не будучи обізнаною про факт підроблення процесуальних документів, долучила до матеріалів кримінального провадження, а 29.08.2013 р. їх копії в обґрунтування свого клопотання про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_13 надала слідчому судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області. 07.09.2013 року за місцем проживання ОСОБА_13 , на підставі ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду, винесеної за результатами розгляду клопотання слідчого було проведено обшук, у якому брав участь також ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої протиправні дії, цього ж дня після проведення обшуку та під час проведення допиту ОСОБА_13 , як свідка при виконанні доручення слідчого Прилуцького MB УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , впевнившись у необізнаності ОСОБА_13 у вимогах кримінального процесуального законодавства, вирішив шляхом обману заволодіти його майном (грошовими коштами).

Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, ОСОБА_6 , 07.09.2013 року, повідомив ОСОБА_13 про значний термін покарання у виді позбавлення волі за нібито вчинені ним кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та натякнув на можливість вирішення ним питання щодо його пом`якшення за умови у подальшому, під час досудового розслідування, беззаперечного виконання ОСОБА_13 всіх його вимог і вказівок та наявності 5000 гривень, які останній повинен буде передати на його ( ОСОБА_6 ) вимогу.

При цьому ОСОБА_6 достовірно знав, що відповідно до кримінального процесуального законодавства України, за своєю посадою він не відноситься до кола службових осіб, які наділені повноваженнями прийняття процесуальних рішень у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування та судового розгляду.

ОСОБА_13 , помиляючись, що у разі не згоди з пропозицією ОСОБА_6 , останній як працівник правоохоронного органу, який приймав участь і проводив слідчі дії у даному кримінальному провадженні, може вплинути на прийняття процесуальних рішень стосовно нього, з метою не настання для нього негативних наслідків, погодився з умовами ОСОБА_6 , про що йому повідомив.

У подальшому, ОСОБА_6 , під час зустрічей та спілкування з ОСОБА_13 , в м. Прилуки, жодних заперечень з приводу попередньої домовленості не висловлював. При цьому, повідомляв ОСОБА_13 , що ним вжито заходів для позитивного вирішення питання про прийняття у кримінальному провадженні необхідних процесуальних рішень, спрямованих на пом`якшення відповідальності ОСОБА_13 . Фактично будь-яких дій, спрямованих на спонукання чи схилення уповноважених службових осіб органу досудового розслідування, прокуратури чи суду до прийняття у кримінальному провадженні процесуальних рішень про пом`якшення відповідальності ОСОБА_13 , не вчиняв.

Тим самим ОСОБА_6 , як службова особа, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби умисно вводив в оману ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном.

При черговій зустрічі, 04.10.2013 року, близько 16 години, в м. Прилуки Чернігівської області, по вул. Паризької Комуни, біля будинку 11-а, в салоні автомобіля "ВАЗ 21099", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13 , що питання про прийняття рішення щодо пом`якшення відповідальності ОСОБА_13 і призначення йому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, майже вирішено. На повідомлення ОСОБА_13 про його готовність сплатити 5000 гривень ОСОБА_6 вказав ОСОБА_13 про необхідність зібрання більшої суми грошей. Будучи введеним в оману, ОСОБА_13 за прийняття в подальшому у кримінальному провадженні № 12.013.260.210.001.354 процесуальних рішень щодо пом`якшення його ( ОСОБА_13 ) відповідальності залишив в салоні автомобіля як винагороду наявні в нього грошові кошти у сумі 5000 гривень, якими заволодів ОСОБА_6 .

Вищевказаними діями ОСОБА_6 , як працівник правоохоронного органу та представник влади, з використанням свого службового становища, шляхом обману ОСОБА_13 заволодів його грошовими коштами у сумі 5000 гривень, чим завдав істотну шкоду державним інтересам у виді підриву авторитету державного органу - Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області, основним обов`язком якого є забезпечення прав та свободи громадян від злочинних посягань.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 вину за ч. 1 ст. 366 КК України визнав повністю, заявив про щире каяття у вчиненому злочині та пояснив, що виконуючи доручення слідчого по справі він підробив підписи у протоколах допиту свідків ОСОБА_18 . Однак вважає, що вказані протоколи допиту не були поводом для слідчого звернутися з поданням про обшук до суду і не ввели в оману суд. При цьому, ОСОБА_6 повністю заперечив свою винність в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.1 ст.364 КК України та ч.1 ст.190 КК України та пояснив, що він не вимагав ніяких коштів та не мав корисливого мотиву отримати будь-які кошти від ОСОБА_26 , а зустрічався з ним по оперативній необхідності .

Аналогічні пояснення були надані обвинуваченим і в суді апеляційної інстанції.

Проте, покази обвинуваченого та доводи його апеляційної скарги в повній мірі спростовуються зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Так, крім зізнавальних показань ОСОБА_6 у підроблені підписів у протоколах допиту свідків ОСОБА_18 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в суді першої інстанції пояснили, що вели розмову з ОСОБА_6 про ОСОБА_13 , але процесуальні документи у їх присутності не складались і ними не підписувались. Згідно висновку експерта №66 встановлено, що рукописні тексти в протоколах допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 28.08.2013 року виконані не ними, а іншою особою (т.2 а.с.174-180).

Посилання обвинуваченого на те, що вказані підроблені протоколи допиту свідків не вплинули на прийняття рішення слідчим, прокурором та слідчим суддею про проведення обшуку спростовуються показаннями свідка ОСОБА_22 який погоджував клопотання про обшук і серед матеріалів були протоколи допиту свідків ОСОБА_18 та матеріалами кримінального провадження. Крім того, такі пояснення обвинуваченого не впливають на кваліфікацію і складання ОСОБА_6 завідомо неправдивих протоколів допиту утворює склад кримінального правопорушення, передбачений ст..366 КК України.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно його невинуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..190 ч.1 та ст..364 ч.1 КК України в повній мірі спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 який вказав, що у зв`язку з кримінальною справою 07.09.2013 року працівниками Прилуцького МВ УМВС за місцем його проживання було проведено обшук, після чого працівник міліції ОСОБА_6 обіцяв вирішити питання про пом`якшення міри покарання за грошову винагороду, з чим він погодився та після декількох їх зустрічей із відповідними перемовинами, він віддав останньому 5000 грн. грошових коштів в салоні автомобіля під час останньої зустрічі 04.10.2013 року.

Також вина обвинуваченого підтверджується показаннями в суді першої інстанції свідків ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , які вказали, що 04.10.2013 року вони як поняті перевіряли номери купюр в загальній сумі 5000грн., про що і було складено протокол працівниками СБУ та підписаний ними, а потім як поняті були присутні при веденні працівниками СБУ спостереження за автомашиною ВАЗ-21099, де і відбулося затримання ОСОБА_6 , що знімалось на камеру, а також були виявлені в салоні автомобіля вищеназвана сума грошей (5000грн.), які були опечатані, а поняті підписались у відповідному протоколі. Свідок ОСОБА_27 суду пояснив, що як службова особа відділу БКОЗ УСБ України в Чернігівській області він 04.10.2013 року складав протокол огляду та повернення грошових коштів в сумі 5000 грн., які були надані потерпілим ОСОБА_13 , оглянуті та перераховані в присутності понятих, після чого були повернуті ОСОБА_26 для подальшого використання у даному кримінальному провадженні.

Показання вказаних свідків підтверджуються протоколом огляду та повернення грошових коштів від 04.10.2013 року, згідно якого здійснено перелік серій та номерів грошових купюр в загальній сумі 5000 грн., які надані ОСОБА_13 та були повернуті йому для подальшого використання у даному кримінальному провадженні (т. 1 а.с.57); протоколом про результати проведення контролю за вчиненням злочину вбачається, що 04.10.2013 року, перебуваючи в салоні автомобіля ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_13 5000 грн., ці купюри виявлені між правим переднім сидінням і дверцятами автомобіля (т. 1 а.с. 60) та протоколом обшуку від 04.10.2013 року, згідно якого в автомобілі "ВАЗ 21099" д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 , було виявлено 5000 грн. (т.1 а.с. 88,79).

Як вбачається зі стенографій та аудіозаписів розмов, які відбувались між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 21 вересня 2013 року та 4 жовтня 2013 року ОСОБА_6 повідомляв ОСОБА_13 про те, що питання з прийняття рішення щодо пом`якшення відповідальності і призначення йому покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі вирішено, а також про необхідність зібрання більшої суми грошей за вирішення цього питання (т. 1 а.с.61-63,65-68). Вказані стенографії зазначені у відповідних протоколах про результати аудіо-відеоконтролю за особою. Згідно висновку експерта №669/670/14-35 від 31.03.2014 року, за результатами проведення відеозвукозаписів, зафіксовано текстовий зміст розмов між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 від 21 жовтня та 04 вересня 2013 року, що є первинними (оригінальними) та монтажу або будь-яким іншим змінам не піддавались (т. 3 а.с. 208-228).

Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується показаннями свідків, які в повній мірі узгоджуються між собою, висновками експертизи та іншими вище переліченими доказами, які обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 366, ч.1 ст.364, ч.1 ст.190 КК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не вирішив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та про визнання недопустими доказом протокол огляду та повернення речових доказів є необґрунтованими, оскільки судовий розгляд відбувся у відповідності до положень ст..318-368 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з тим, апеляційна скарга прокурора стосовно м`якості призначеного покарання підлягає частковому задоволенню.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які є невеликої тяжкості за категорією, фактичні обставини та характеризуючи дані ОСОБА_6 який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, частково визнав свою вину, позитивно характеризується та має відповідні подяки за час роботи в Прилуцькому МВ УМВС і на цей час вже не працює в правоохоронних органах.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції основна міра покарання відносно ОСОБА_6 із застосуванням ст..75 КК України є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим при призначенні додаткової міри покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини вчинення кримінального правопорушення та невірно застосував положення ч.1 ст..70 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Всупереч, вказаним вимогам закону, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.1 ст.366 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади у правоохоронних органах на один рік та за ч.1 ст.364 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади у правоохоронних органах також на один рік, тобто призначив рівноцінну міру додаткового покарання, а потім необґрунтовано на підставі ст..70 КК України застосував поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначив додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади у правоохоронних органах також на один рік.

Крім того, на момент вчинення кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 підпадали під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст..364 КК України. Частиною третьою ст..364 КК України в редакції станом на 04.10.2013 року не передбачене додаткове покарання у виді штрафу.

Законом України від 21 лютого 2014 року частину третю ст..364 виключено і дії ОСОБА_6 перекваліфіковано на ч.1 ст.364 КК України, якою передбачене додаткове покарання у виді штрафу.

Однак відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння, визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно ч.2 ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді штрафу, оскільки на момент вчинення злочинного діяння такий вид покарання не був визначений Кримінально-процесуальним кодексом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання за ч.1 ст.364 КК України у вигляді позбавлення права займати посади у правоохоронних органах строком на два роки без призначення штрафу і відповідно визначивши остаточне покарання за ч.1 ст.70 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

-за ч. 1 ст.366 КК України у виді 1 року 2 місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік;

-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 364 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки;

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два ) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку терміном на 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст..76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4