Ухвала іменем україни 09 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотопа Сумської області, громадянина України, який мешкає у цьому АДРЕСА_1 ,
засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 1 ст. 296 КК України на строк 2 роки 6 місяців; за ч. 1 ст. 122 КК України на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 2420 грн та 10 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року зазначений вирок змінено, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у цій частині закрито.

Виключено із резолютивної частини посилання суду на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України та залишення запобіжного заходу підписки про невиїзд стосовно ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу.
У іншій частині згаданий вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 04 червня 2010 року приблизно о 22.30 год. на дитячому майданчику між будинками № 36 та № 36а на вул. Будівельників у м. Конотопі поблизу магазину «Гурман», грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, розпочав бійку з ОСОБА_8 , під час якої наніс тому два удари кулаком у ліву частину обличчя, заподіявши середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді травматичного зламу лівої скулової дуги і лівої орбіти.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд безпідставно, без згоди ОСОБА_7 звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Стверджує, що за відсутності такої згоди суд мав би звільнити засудженого лише від покарання відповідно до ст. 74 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги, захисника, котрий погодився з нею, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України, таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено, в тому числі й за ч. 1 ст. 296 КК України, за злочин, вчинений ним 04 червня 2010 року. Згідно зі ст. 12 КК України цей злочин вважається злочином середньої тяжкості, а тому з урахуванням положень ст. 49 КК України строки давності притягнення засудженого до кримінальної відповідальності закінчуються 04 червня 2014 року.
Не погоджуючись із вироком суду, захисником засудженого було подано апеляційну скаргу, у якій порушувалися питання законності засудження ОСОБА_7 Наголошувалося, що навіть при ухваленні обвинувального вироку суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за ч. 1 ст. 296 КК України закінчилися строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
Засуджений був присутнім при розгляді цієї апеляційної скарги, підтримав її, а відтак не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності. Тому апеляційний суд правильно звільнив його від кримінальної відповідальності саме за п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
При цьому слід зазначити, що засуджений, погоджуючись із рішенням апеляційного суду, касаційну скаргу на це судове рішення не подавав.
Таким чином, доводи прокурора, про те, що суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, фактично не отримав на це його згоди, колегія суддів вважає неспроможними.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3