Ухвала іменем україни 21 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року, якою залишено без змін вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Севідово Донецької області, жителя АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 186 КК України на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України - на строк 4 роки. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 28 листопада 2014 року близько 17 год., прийшов до житлового будинку ОСОБА_2, що знаходиться по АДРЕСА_2, в якому окрім власника знаходився ОСОБА_3 В подальшому, під час розпивання напоїв ОСОБА_1 побачив, що в кишені куртки ОСОБА_3, в яку був одягнений останній, знаходяться гроші, тоді у нього виник намір на відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Так, засуджений перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, скориставшись тим, що ОСОБА_3 також перебуває в стані алкогольного сп'яніння, почав вимагати в останнього гроші, який боячись, що ОСОБА_1 забере їх, витяг гроші з карману та тримав їх у кулаці. Тоді засуджений відкрито, умисно, з корисливих мотивів, висмикнув з руки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 155 грн. та покинув приміщення житлового будинку.

Крім цього, 29 листопада 2014 року близько 01 год. ОСОБА_1 знову прийшов до житлового будинку ОСОБА_2, в якому окрім власника знаходився ОСОБА_3, знаючи що в останнього є гроші, повторно, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з метою реалізації свого наміру, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з погрозою застосування насильства яке є не небезпечним для життя чи здоров'я відносно ОСОБА_3, почав вимагати в останнього гроші, який боячись, що ОСОБА_1 забере їх, витяг гроші з карману та тримав їх у кулаці. Тоді засуджений відкрито, умисно, з корисливих мотивів, висмикнув з руки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 200 грн. та покинув приміщення житлового будинку.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_1 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості.

При цьому, посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, належним чином не оцінив суспільну небезпеку вчиненого засудженим злочину, не надав вичерпних відповідей на доводи апеляції і не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого рішення. Також судом апеляційної інстанції належним чином не враховано дані, що характеризують засудженого ОСОБА_1, у зв'язку з чим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі щодо невідповідності ухвали апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України, є не обґрунтованими.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України, мотивувальна частина ухвали складається із зазначенням: короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження; встановлених судом першої інстанції обставин; встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Апеляційним судом ці приписи законодавства виконані.

Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 у порядку ст. 404 КПК України за апеляційною скаргою прокурора, встановив, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законом віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких, дані про особу винного, який на диспансерному обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, повністю відшкодував шкоду потерпілому, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що визнано пом'якшуючими вину обставинами, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 положення ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання крім іншого й у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, та встановлює, відповідно до ч. 4 вказаної статті цього Кодексу, іспитовий строк тривалістю від одного до трьох років.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_1 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд перевірив доводи, наведені в його апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Зміст ухвали суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_1 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду і задоволення скарги прокурора, та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2015 року, якою залишено без змін вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6