АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2798/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, яка подала скаргу, ОСОБА_7 ,

її представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпоряджатися даною квартирою.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого. Зокрема, ОСОБА_7 стверджує, що вона є єдиною власницею квартири, на яку накладено арешт, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень за № 41584993 від 31 липня 2015 року. При цьому апелянт вказує, що вона не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, в якому накладено арешт на її квартиру. Крім того, ОСОБА_7 звертає увагу, що у квартирі, на яку накладено арешт, прописані її невістка та онук. Також апелянт зауважує, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено строк її дії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка подала скаргу, ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008011, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Зокрема, 20 серпня 2015 року до СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві надійшла заява ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 шахрайським шляхом заволодів її майном, а саме житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_2 , чим завдав останній майнової шкоди в особливо великих розмірах.
Органи досудового розслідування вважають встановленим, що 31 липня 2012 року невстановлена особа, яка представилась як ОСОБА_13 , в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 здійснила переоформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_11 , на ОСОБА_7 .
ОСОБА_11 заперечує факт продажу третім особам власної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала останній на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 06 червня 2012 року. Крім того, остання стверджує, що довіреностей на продаж вказаної квартири нікому не надавала.
08 вересня 2015 року старший слідчий СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_10 , звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Це клопотання мотивовано тим, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення і на неї необхідно накласти арешт з метою можливої конфіскації майна або для забезпечення цивільного позову.

09 вересня 2015 року ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва дане клопотання було задоволено, причому не тільки накладено арешт на зазначену квартиру, як то ставилося питання у клопотанні старшого слідчого, а й заборонено нею розпоряджатися.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0008011, про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 та,дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави вважати, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення, за яким проводиться досудове розслідування.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та старший слідчий не дотрималися.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, при розгляді клопотання про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя зазначив, що в провадженні СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Розслідування ведеться за фактом того, що 20 серпня 2015 року до СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві надійшла заява ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 шахрайським шляхом заволодів її майном, а саме житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_2 , чим завдав останній майнової шкоди в особливо великих розмірах.
Також в ухвалі слідчого судді зазначено, що органи досудового розслідування встановили, що 31 липня 2012 року невстановлена особа, яка представилась, як ОСОБА_13 , в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 здійснила переоформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_11 , на ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_11 заперечує факт продажу третім особам власної квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою, яка належала останній на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 06 червня 2012 року, і стверджує, що довіреностей на продаж квартири нікому не надавала.
Встановивши такі обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначене майно є предметом кримінального правопорушення, за яким проводиться досудове розслідування.

Між тим, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину відносномайна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке, згідно договору-купівлі продажу від 31 липня 2015 року, належить ОСОБА_7 , в ухвалі слідчого судді, всупереч вимогам ст. 132 КПК України, є недоведеним.
Як вбачається з матеріалів справи, хоча ОСОБА_11 у своїй заяві від 19 серпня 2015 року про вчинення кримінального правопорушення прямо вказала на особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, тобто на її колишнього чоловіка ОСОБА_12 , від шлюбу з яким вони мають двох дітей, однак при внесенні 20 серпня 2015 року даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення цього кримінального правопорушення органи досудового розслідування послалися на те, що вказане кримінальне правопорушення було вчинено невстановленою особою. З цього випливає, що замість того, щоб внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань кримінальне провадження відносно конкретної особи, тобто ОСОБА_12 , скласти та направити йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, оголосити його у розшук та внести клопотання про надання дозволу на його затримання і доставку до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, органи досудового розслідування зареєстрували цю справу як фактову, тобто як таку, по якій досудове розслідування може тривати протягом невизначеного часу.

Більш того, з клопотанням про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , старший слідчий звернувся більш як через дві неділі після внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, при цьому не мотивувавши необхідність розгляду зазначеного клопотання у відсутності власника квартири, що свідчить про те, що нагальної потреби у накладенні арешту на цю квартиру не існувало.

В свою чергу, слідчий суддя не звернув уваги на вищевикладені обставини і, до того ж, розглянув клопотання старшого слідчого про арешт майна без участі нинішнього або попередніх його власників і за відсутності даних про те, що будь-хто з них був належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, в якій вказано, що клопотання слідчого про арешт майна розглядається в тому числі і за участю власника майна. Хоча неприбуття цієї особи, як і інших, не перешкоджає розгляду клопотання, однак слідчий суддя має право розглянути клопотання за відсутності власника майна тільки у випадку, якщо в матеріалах провадження є дані про належне повідомлення цієї особи про дату та час розгляду клопотання. Таких даних в матеріалах судового провадження не міститься, як і відсутні дані, що в адресу власника майна направлялося повідомлення про призначення на 09 вересня 2015 року судового розгляду клопотання старшого слідчого.

Отже, розгляд клопотання старшого слідчого було проведено з порушенням прав власника майна, що призвело до однобічності судового розгляду та незаконності судового рішення, а не внесення в даному випадку органами досудового розслідування даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань безпосередньо відносно конкретної особи, тобто ОСОБА_12 , і не вчинення відносно останнього відповідних процесуальних дій, на що слідчий суддя не звернув уваги, взагалі ставить під сумнів наявність події кримінального правопорушення.
Підтвердженням таких сумнівів є і подальший рух кримінального провадження та доводи представника ОСОБА_8 в засіданні суду апеляційної інстанції, яка пояснила, що на даний час між ОСОБА_11 та її колишнім чоловіком ОСОБА_12 фактично вирішується спір про поділ майна, що відноситься до категорії цивільно-правових відносин, а тому у кримінальному провадженні жодній особі і не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за яким проводиться досудове розслідування.

З огляду на те, що 19 жовтня 2015 року старшим слідчим ОСОБА_9 було відібрано пояснення від ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому він детально виклав, яким чином заволодів і здійснив продаж квартири колишньої дружини ОСОБА_11 , але до теперішнього часу, тобто більш ніж через три з половиною місяці з часу внесення даних в Єдиний реєстр досудового розслідування по факту вчинення кримінального правопорушення, не внесені дані в цей реєстр відносно ОСОБА_12 щодо вчинення ним кримінального правопорушення і йому не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, то доводи представника ОСОБА_15 про поділ майна між колишнім подружжям ОСОБА_16 і ОСОБА_17 слід визнати слушними, оскільки ні органами досудового розслідування, ні ОСОБА_11 не вживаються заходи щодо руху даного кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання старшого слідчого, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України старший слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. В свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.

Крім того, в клопотанні старшого слідчого не визначено належну правову підставу для накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, в клопотанні вказано, що квартира є предметом кримінального правопорушення і на неї необхідно накласти арешт з метою можливої конфіскації майна або для забезпечення цивільного позову, тобто в клопотанні наведені дві взаємовиключні підстави для накладення арешту на майно, оскільки на майно може бути накладено арешт або як на таке, що з посиланням на ч. 2 ст. 170 КПК України відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 того ж КПК, або як на таке, що перебуває у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації чи цивільного позову. В останньому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, крім даних про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, особі обов`язково повинно бути вручено письмове повідомлення про підозру. Оскільки в клопотанні старшого слідчого визначено однією з підстав для накладення арешту на майно забезпечення можливої його конфіскації або цивільного позову і не приведено даних про вручення особі письмового повідомлення про підозру, то слідчий суддя на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України мав повернути зазначене клопотання прокурору як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, для усунення недоліків.

Згідно матеріалів клопотання, на даний час органом досудового розслідування так і не зібрано достатніх доказів, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має ознаки предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за яким проводиться досудове розслідування. Всі документи, які містяться в матеріалах провадження, свідчать тільки про те, що ОСОБА_7 на законних підставах набула у власність зазначену квартиру, причому не у ОСОБА_11 , а у ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2015 року, недійсність якого на теперішній час не встановлена. Тому колегія суддів вважає, що висновки старшого слідчого та слідчого судді про наявність правової підстави, передбаченої ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, для накладення арешту на вказану квартиру не можуть бути визнані обґрунтованими.
Крім того, накладаючи арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, в порушення вимог закону, не врахував наслідки арешту майна для третіх осіб і не забезпечив своїм рішенням розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки у справах, де жодній особі не повідомлено про підозру, строки досудового розслідування можуть тривати безліч часу, а накладений арешт на майно весь цей час обмежує права його власника, причому в даному випадку невиправдано, оскільки слідчий суддя при накладенні арешту на майно вийшов за межі своїх повноважень і за межі клопотання старшого слідчого, заборонивши розпоряджатися вказаним майном, про що в клопотанні старшого слідчого питання не ставилося.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 09 вересня 2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпоряджатися даною квартирою, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_10 , про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4