В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.01.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Галоч Ужгородського району, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не одружену, раніше не судиму, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона, 22 вересня 2015 року, звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області та будучи попереджена про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України «завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину», завідомо знаючи, що відносно неї не вчинялося жодного кримінального правопорушення, умисно, завідомо неправдиво повідомила службову особу, яка уповноважена на прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, а саме оперуповноваженого СКР Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області лейтенанта міліції ОСОБА_6 про вчинення відносно неї тяжкого кримінального правопорушення, а саме відкритого викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 186 КК України
У заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_4 повідомила, що 19.09.2015 р., близько 23 годин 40 хвилин, невідомий громадянин перебуваючи біля бару «Люкс» в м. Ужгород по вул. Капушанській штовхнув останню та відкрито заволодів від неї мобільним телефоном марки «Prestigiorap5503» чорного кольору, який така взяла в тимчасове користування від ОСОБА_7 .
Вказане вище завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_4 про вчинення тяжкого злочину було оформлено відповідним протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.09.2015 р., який був засвідчений особистим підписом заявниці.
Таке повідомлення було зареєстровано в «журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області» під № 13065 від 22.09.2015 р. та в послідуючому відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003038 від 23.09.2015 р. за ч. 2 ст. 186 КК України.
В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003038 встановлено, що заявниця ОСОБА_4 повідомила про вчинення відносно неї кримінального правопорушення з метою заволодіння мобільним телефоном марки «Prestigiorap5503» з метою подальшої реалізації.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що дії ОСОБА_4 були спрямовані з метою відвернення від себе підозри у заволодінні чужим майном, що підтверджено постановою про закриття кримінального провадження від 29.10.2015 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 383 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині, вчинене з корисливих мотивів.
Разом з обвинувальним актом до суду подано угоду про визнання винуватості від 30 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 0003432 між прокурором прокуратури міста Ужгорода ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Відповідно до умов вищезгаданої угоди від 30 жовтня 2015 року обвинувачена та прокурор у кримінальному провадженні № 0003432 у відповідності до ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали дану угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 383 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, а також узгодили призначення покарання обвинуваченій за ч. 2 ст. 383 КК України у виді обмеження волі на два роки, згідно ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку один рік, відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Також у даній угоді зазначені роз`яснені обвинуваченій наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

Перевіривши угоду про визнання винуватості та її відповідність вимогам чинного КПК України, суд дійшов до висновку, що зазначена угода в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені ст. 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, дата її укладення та підписи сторін.

В судовому засіданні обвинувачена та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У відповідності до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Укладена між прокурором та обвинуваченою угода, відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 383 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачена може виконати взяті на себе угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винної і обставини, що пом`якшують покарання, а саме її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлені.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченою угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у сумі 306.9 грн. підлягають стягненню з обвинуваченої.
Речових доказів немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України суд,

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 жовтня 2015 року, що укладена у кримінальному провадженні № 0003432 між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 ч. 2 КК України і призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, якщо вона протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 306 (триста шість) гривень 90 копійок процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Головуюча ОСОБА_1