Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/664/15-к
Номер провадження 1-кп/540/59/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.10.2015 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження № 0000003 від 05.02.2015 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта вища, розлученої, працюючої доцентом кафедри психології Харківського інституту міжрегіональної академії управління персоналом, раніше судимої 14.08.2014 Карлівським районним судом Полтавської області за ст. 125 ч.1 КК України до 160 годин громадських робіт,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України,
в с т а н о в и в :

14 серпня 2014 року ОСОБА_5 Карлівським районним судом Полтавської області засуджено за ст. 125 ч.1 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт. Однак вона, після винесення вказаного судового рішення, будучи працездатною, маючи змогу працювати та відбувати призначене покарання, умисно, ігноруючи вирок Карлівського районного суду ухиляється від відбування покарання, що виразилося у тому, що засуджена ОСОБА_5 не приступила до його відбуття. З цих підстав інспектором Карлівського районного підрозділу Чутівського МРВ КВІ УДПтС України в Полтавській області її попереджено про необхідність виконання свого обов`язку та у разі його невиконання про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Незважаючи на зазначене ОСОБА_5 , нехтуючи попередженням інспектора Карлівського районного підрозділу Чутівського МРВ КВІ ігноруючи вирок Карлівського районного суду продовжує умисно ухилятися від призначеного їй покарання, не відпрацювавши 160 годин громадських робіт.

За таких обставин, дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього виду покарання.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні даного злочину не визнала та показала, що вона завжди з`являлася до інспекції, в той час не відпрацьовувала громадські роботи. Вона має хронічне захворювання хребта, а тому ще 05.03.2015 подавала до КВІ повідомлення про наявність поважних причин, надавала витяги з амбулаторної картки, а відтак ніякі фізичні роботи виконувати не може і до керівника підприємства не з`являлася. Крім цього, вона доглядає за хворою матір`ю, яка потребує стороннього догляду. Також вважає, що вирок ще не набрав законної сили, оскільки переглядається за нововиявленими обставинами.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини по висунутому обвинуваченню, суд вважає, що її винуватість у вчиненні даного злочину, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів:

витягом з кримінального провадження № 0000003 про внесення 05.02.2015 до ЄРДР відомостей за повідомленням правоохоронних та контролюючих органів про ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Карлівського районного суду від 14.08.2015 (а.с. 94).

З вироку Карлівського районного суду Полтавської області від 14.08.2014, який набрав законної сили 11.12.2014, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.12.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 засуджено за ст. 125 ч.1 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт (а.с. 71-76, 178-179).

Під час виконання вироку ОСОБА_5 24.01.2015 підписала підписку за якою попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 389 ч.2 КК України про наслідки ухилення від відбування громадських робіт (а.с. 82).

Цього ж числа їй інспектором КВІ встановлено дні явки на реєстрацію - перший вівторок кожного місяця (а.с. 83) та вона написала пояснення про ознайомлення з порядком та умовами відбуття покарання, з`явлення за викликом, поважними причинами неявки та зазначила місце свого проживання (а.с. 84).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 до КВІ від 24.01.2015 вона відмовилася від виконання громадських робіт без рішення касаційного суду (а.с. 85).

В судовому засіданні 29.10.2015 обвинувачена також вказувала, що рішення суду не є остаточним, але з тих підстав, що воно переглядається за нововиявленими обставинами.

В той час відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи обвинуваченої про те, що вирок Карлівського районного суду не є остаточним рішенням є помилковими, оскільки воно набрало законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, а відтак підлягає до виконання.

Разом з тим, 24.01.2015 на виконання п.5.2. Розділу ІІ Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, ОСОБА_5 було видане направлення до начальника Карлівського виробничого управління житлово-комунального господарства (далі ВУЖКГ) з яким 15.01.2015 укладена угода про спільну діяльність для відбування громадських робіт з 26 січня 2015 року (а.с. 86, 90-91).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 КВК України, виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисній праці і контролю за їхньою поведінкою відповідно до вимог цього Кодексу, який покладається на кримінально-виконавчу інспекцію.

З повідомлення Карлівського виробничого управління житлово-комунального господарства № 31 від 26.01.2015 та № 48 від 13.02.2015 на адресу інспектора КВІ та слідчого вбачається, що ОСОБА_5 на відпрацювання не з`являлася, направлення та копія постанови не надходили (а.с. 88, 102).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 - секретар та керуюча відділом кадрів Карлівського ЖКГ та ОСОБА_7 начальник цього ЖЕГ, кожна окремо показали, що особи, які залучаються до виконання громадських робіт приходять до них з направленням після чого залучаються для проведення робіт пов`язаних із благоустроєм міста, які хоча і є фізичними роботами, але не тяжкими, в той час інтелектуальної роботи у них немає. Обвинувачену вони не бачили та до них для відпрацювання громадських робіт вона не з`являлася.

26 січня 2015 року інспектором КВІ ОСОБА_8 було направлено подання до прокуратури з додатками для вирішення питання про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, оскільки вона не приступила до їх відбуття (а.с. 70).

Підставою ухилення від відбування покарання ОСОБА_9 , інспектором визначено, що вона за весь час перебування на обліку не приступила до відпрацювання громадських робіт, а також не виконує покладені ч.1 ст. 37 КПК України обов`язки: додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт.

З облікової картки № 04/15 вбачається, що ОСОБА_9 взята на облік 23.12.2014 (а.с. 89).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 сестра обвинуваченої спростувала доводи останньої про те, що їхня мати потребує постійного стороннього догляду та зазначила, що обвинувачена дійсно проживає з їхньою матір`ю за якою вони доглядають спільно, хоча мати може невеликий проміжок часу доглядати за собою самостійно. Вона або її чоловік приїжджають до матері майже кожного дня 1-2 рази. В той час її сестра була засуджена за те, що побила її, а тому в той час, коли сестра виконувала б громадські роботи вона могла б доглядати за матір`ю.

Щодо доводів обвинуваченої про визнання цього доказу відповідно до ч.3 ст. 89 КК України недопустимим (а.с. 161), з тих підстав, що її свідчення є необ`єктивними та неупередженими, так як вони перебувають в неприязних стосунках, то суд визнає їх надуманими, оскільки вказаний доказ отриманий відповідно до норм КПК України і встановлених законом підстав визначених у ст. ст. 87-88 КПК України за яких він міг би бути визнаний недопустимим суд не вбачає. Той факт, що між обвинуваченою та свідком склалися неприязні стосунки не дає підстав вважати, що свідок надає неправдиві показання і таких доказів суду не надано.

В той час посилання обвинуваченої про те, що потрібен догляд за матір`ю, що вказано в характеристиці міської ради (а.с. 98) суд визнає безпідставними, оскільки такий висновок можуть зробити лише фахівці в області медицини, що повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами, як і те, що безпосередньо саме вона здійснює цей догляд, що унеможливлює виконання нею громадських робіт. А з огляду на показання свідка ОСОБА_11 вона могла б забезпечити матері необхідний догляд на час виконання громадських робіт обвинуваченою.

Свідок ОСОБА_12 інспектор КВІ показала, що з 23 грудня 2014 року на обліку в інспекції перебувала засуджена ОСОБА_5 . При наданні пояснень остання дала знати, що не буде приступати до виконання громадських робіт та написала у поясненні, що буде чекати рішення касаційного суду. При цьому їй було роз`яснено, що вирок суду набрав законної сили, роз`яснені умови і порядок виконання покарання та вона була попереджена про кримінальну відповідальність про що власноручно написано у поясненні від 21.01.2015. Після цього їй було вручено направлення на відпрацювання громадських робіт до Карлівського ЖЕКу, але вона туди не з`явилася. Засуджена розповідала про хвороби, але підтверджуючих документів не надавала, хоча спочатку говорила, що у неї хвора мати за якою потрібен догляд, а пізніше, що їй протипоказані фізичні навантаження. У зв`язку з цим у березні їй було винесено письмове попередження. При цьому вона з`являлася на всі виклики та реєстрацію, але від відбуття громадських робіт відмовлялася. Вона дійсно приносила медичну карту, але в ній не видно було ніяких протипоказань, і при цьому надати копії документів з неї засуджена відмовилася.

В судовому засіданні обвинувачена зазначила, що згідно ст. 268 ЦК України такі документи не мають права у неї вимагати.

В той час суду обвинувачена надала копії документів з медичної картки, які на її думку свідчать про неможливість виконання нею громадських робіт та містять відомості про наявність у неї хвороби хребта. Частину документів прочитати неможливо (а.с. 163-168). Разом з цим, у цих документах відсутні відомості про те, що їй протипоказані фізичні навантаження та вона не може виконувати громадські роботи. При цьому судом неодноразово роз`яснювалася їй можливість надання належного висновку спеціаліста щодо її непрацездатності чи обмеженої працездатності, але вона вважає, що цього робити не потрібно та ці відомості є таємницею.

Крім цього, спростовуючи в судовому засіданні доводи прокурора про те, що у неї немає протипоказань для виконання громадських робіт, зазначила, що такий висновок може зробити лише особа з медичною освітою, але незважаючи на такі міркування жодних належних підтверджуючих документів цього не надала.

Надані прокурором документи про попередження Зубань за відмову від відбуття громадських робіт від 03 березня 2015 року та 04 серпня 2015 року (а.с.180-181) свідчать про те, що як після оголошення їй підозри, так і під час судового розгляду вказаного кримінального провадження її відношення до відбування громадських робіт не змінилося та вона відмовляється їй відбувати.

Оскільки обвинувачена не надала належних та допустимих доказів того, що медичними показання їй протипоказані фізичні навантаження та вона не може відбувати громадські роботи, а відтак ці її доводи носять характер припущень.

Крім цього, з довідки Карлівської ЦРЛ № 193 від 13.02.2015 вбачається, що вона за медичною допомогою до приймального відділення з 14.08.2014 не зверталася (а.с. 99).

В судовому засіданні не встановлено обставин, що на сьогоднішній день існують підстави для не відбуття нею громадських робіт визначених ч.3 ст. 56 КК України, оскільки до визначених у цій нормі категорії осіб вона не відноситься.

Таким чином, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що обвинувачена ухиляється від відбуття громадських робіт визначених їй до відбуття за судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки починаючи з січня 2015 по жовтень 2015 року жодного дня з них не відбула і навіть не з`явилася для їх відпрацювання, хоча законних для цього перешкод судом не встановлено, а відтак її винуватість у вчиненні даного злочину повністю доведена.

В той час оскільки в судовому засіданні встановлено, що до часу винесення їй підозри вона була в один день попереджена про наслідки невідбуття громадських робіт у підписці та своєму письмовому поясненні, а відтак в обвинуваченні підлягає уточненню обставина, що вона нехтувала одним попередженням інспектора КВІ.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд не вбачає.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочину.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , спільно з матір`ю ОСОБА_13 , 1938 року народження, яка потребує догляду, по місцю проживання Карлівською міською радою характеризується позитивно (а.с. 97-98), на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра при Карлівській ЦРЛ не перебуває (а.с. 100 ), раніше один раз судима за ст. 125 ч.1 КК України та перебуває на обліку в КВІ (а.с. 101, 103).

При обранні покарання обвинуваченій, суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, відсутність обставин, які пом`якшують її покарання та наявність обтяжуючої обставини, відношення до вчиненого злочину та його обставини і приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченій для її виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України призначене у розмірі наближеному до мінімальної межі, із застосуванням ст. 71 КК України та принципу часткового складання покарань за вироком Карлівського районного суду від 14.08.2014 і визначення остаточного покарання з урахуванням ст. 72 КК України у виді арешту.

Речових доказів у справі немає.

Цивільний позов не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України та призначити покарання у виді 02 місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 14.08.2014 і за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 02 місяців 05 днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу затримання після звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: