АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1261/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 187, ч.4 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їхніх захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000047 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року, якою обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 1) вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 14.10.1993 року за ч.2 ст. 206 КК України 1960 року на один рік позбавлення волі; 2) вироком Київського обласного суду від 10.01.1996 року за ч.3 ст. 142, ч.3 ст. 144, ч.3 ст. 193, ч.1 ст. 194, ч.1 ст. 222 КК України 1960 року на 7 років позбавлення волі; 3) вироком Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2005 року за ч.4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі, звільненого 01.09.2010 року по відбуттю покарання,
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 189, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бровари Київської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 1) вироком Броварського міського суду Київської області від 16.03.1990 року за ч.1 ст. 144, ч.2 ст.1 41 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі; 2) вироком Броварського міського суду Київської області від 24.01.1991 року за ч.2 ст. 206, ч.1 ст. 117 на підставі ст. 43 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі; 3) вироком Броварського міського суду Київської області від 02.07.1997 року за ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 193 КК України 1960 року на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 4) вироком Броварського міського суду Київської області від 12.06.2000 року за ч.2 ст. 144 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі; 5) вироком Броварського міського суду Київської області від 19.03.2004 року за ч.1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 19.11.2005 року по відбуттю покарання,
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , судимого: 1) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2007 року за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі; 2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.08.2010 року за ст. 391 на підставі ст. 71 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі, звільненого 12.10.2010 року по відбуттю покарання,
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 189, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України повернуто прокуророві та клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження дії строку запобіжного заходу щодо всіх вказаних підозрюваних у виді тримання під вартою, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000047 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повернуто прокурору для усунення недоліків.

На обґрунтування суд першої інстанції проаналізував зміст обвинувального акту та прийшов до висновку про те, що правова кваліфікація дій підозрюваних не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, як їх вважає встановленими прокурор та формулюванню обвинувачення.

Так, дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 орган досудового розслідування і прокурор кваліфікували за ч.2 ст. 189 КК України як вимогу передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим, обмеженням прав, свобод і законних інтересів цих осіб (вимагання), вчинену повторно, з погрозою вбивства і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднаними з насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, організованою групою. Однак при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими по епізоду з потерпілим ОСОБА_13 не зазначена кваліфікуюча ознака повторності.

При викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду з потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зазначено, що ці дії ОСОБА_7 вчинив як особа, що раніше вчиняла розбій і бандитизм організованою групою, але при кваліфікації не вказана кваліфікуюча ознака вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбійний напад.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за відповідними частинами ст. 309 КК України кваліфіковані як незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу або їх аналогів без мети збуту, а ОСОБА_9 також і як такі дії, вчинені повторно, особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ст. 309 КК України. Тим часом, при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень, як їх вважає встановленими прокурор, про аналоги наркотичних засобів не ведеться, а щодо ОСОБА_9 також не викладена кваліфікуюча ознака повторності.

Крім того, суд зауважив, що в обвинувальному акті описано вчинення конкретних кримінальних правопорушень іншими конкретними особами, а саме ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , щодо яких обвинувачення у цьому обвинувальному акті не висувалось, відсутні і будь-які відомості, що вони, відповідно до закону вже визнані винуватими у описаних діях.

Вказав суд також на помилкове визначення правової кваліфікації дій, інкримінованих підозрюваним, за кожним епізодом ч.4 ст. 187 КК України.

За висновками суду першої інстанції, за таких недоліків істотно порушується право обвинувачених та осіб, яким обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не висувалося на захист; відзначається істотна неконкретність обвинувачення, яка позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду та прийняти об`єктивне рішення у справі.

Послався суд також і на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, що пред`являються до таких процесуальних документів.

Не погодившись з вказаними рішеннями, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, визначених ст. 314 цього кодексу, а прокурор, у разі необхідності, не позбавлений права, в ході судового розгляду, використовуючи повноваження, надані ст. 338 КПК України, уточнити обвинувачення, після повернення ж обвинувального акту прокурор позбавлений можливості проводити будь-які процесуальні дії.

Вказує прокурор в апеляційній скарзі також і на те, що у законі відсутні вказівки на можливість повернення обвинувального акту через невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України.

На цих підставах прокурор просить скасувати оскаржену ним ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім того, прокурор у кримінальному провадженні подав письмове клопотання про продовження терміну тримання підозрюваних під вартою строком на шістдесят днів.

На обґрунтування прокурор посилається на те, що раніше всі троє підозрюваних були неодноразово засуджені за вчинення різних, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і особливо тяжких злочинів.

Цього разу їм пред`явлено обвинувачення у вчиненні декількох епізодів особливо тяжких злочинів у складі банди, в період не знятих та не погашених встановленим порядком судимостей за раніше вчинені злочини, а тому, на переконання прокурора, реально існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тобто можливість для ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ухилятися від відповідальності, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти нові правопорушення, а також і можливість для них незаконно впливати на свідків та потерпілих, інших учасників кримінального правопорушення.

Вчинення інкримінованих їм дій, вказує прокурор у клопотанні, підтверджується низкою доказів, які підлягають дослідженню в ході судового розгляду.

На цих підставах, а також посилаючись на стадію кримінального провадження і негативну поведінку обвинувачених у період досудового розслідування та в суді першої інстанції, прокурор клопоче про продовження строку тримання кожного з обвинувачених під вартою на шістдесят діб.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог та клопотання, а обвинувачених та захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_11 проти задоволення апеляційних вимог та клопотання, а захисника ОСОБА_10 проти задоволення клопотання та із залишенням на розсуд судової колегії питання щодо повернення обвинувального акту прокуророві, в тому числі щодо наведених захистом доводів відносно порушень, допущених при застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія, не досліджуючи надані сторонами докази щодо винуватості чи невинуватості кожного з підозрюваних у вчиненні інкримінованих їм діянь та не оцінюючи їх, визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам положень ст. 291 КПК України, ґрунтуються на змістові цього акту.

Так, в дійсності, при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень, як їх вважає встановленими прокурор, про аналоги наркотичних засобів не ведеться, а щодо ОСОБА_9 також не викладена кваліфікуюча ознака повторності; в обвинувальному акті описано вчинення конкретних кримінальних правопорушень іншими конкретними особами, а саме ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , щодо яких обвинувачення у цьому обвинувальному акті не висувалось, відсутні і будь-які відомості, що вони, відповідно до закону вже визнані винуватими у описаних діях; при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду з потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зазначено, що ці дії ОСОБА_7 вчинив як особа, що раніше вчиняла розбій і бандитизм організованою групою, але при кваліфікації не вказана кваліфікуюча ознака вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбійний напад.

Ці недоліки обвинувального акту не дозволяють суду прийняти справу до свого провадження та прийняти у ній законне, обґрунтоване і справедливе рішення по суті, оскільки вони істотно обмежують право на захист та обвинувачення відзначається неконкретністю, а тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення обвинувального акту прокуророві.

Міркування прокурора про право прокурора в ході судового розгляду змінити обвинувачення відповідно до положень ст. 338 КК України, то таке право прокурор має тільки з метою зміни правової кваліфікації, якщо встановленні нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачено особу, а не про виправлення описок та інших помилок.

До того ж у суду та інших учасників кримінального провадження відсутні правові механізми примушення прокурора до усунення таких недоліків в ході судового розгляду шляхом зміни обвинувачення.
Отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Що ж до клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, то в цій частині судова колегія погоджується з доводами прокурора та визнає, що його клопотання слід задовольнити, бо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 інкриміновано вчинення нових декількох злочинів у складі банди, в період не знятих та не погашених судимостей за попередніми кількома у кожного з них вироками, в тому числі за вчинення тяжких, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і особливо тяжких, злочинів; стороною обвинувачення надано низку доказів на підтвердження інкримінованого обвинувачення, які підлягають дослідженню в судовому засіданні в сукупності з доказами невинуватості, наданими стороною захисту.

При цьому судова колегія, крім іншого, бере до уваги, що уже в період їх перебування під вартою, стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 внесені відомості до ЄРДР про вчинення нових кримінальних правопорушень, а саме, погрози вбивством щодо суддів, працівника правоохоронного органу та прокурора під час виконання ними службових обов`язків.

За таких обставин, незважаючи на наявність у обвинувачених низки захворювань, в тому числі і тяжких, а також і з урахуванням поведінки обвинувачених під час досудового розслідування і в судових засіданнях, реально існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, тобто можливість для обвинувачених перебуваючи на свободі ухилятися від суду, продовжити вчинення правопорушень, вчинити незаконний тиск на свідків, потерпілих, інших учасників кримінального провадження, а тому обрану до них міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, але, з урахуванням стадії кримінального провадження, необхідності виправлення викладених в ухвалі суду першої інстанції недоліків обвинувального акту та виконання підготовчих дій до судового розгляду не на шістдесят, як просить прокурор, а, враховуючи дотримання розумних строків, - на тридцять діб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 196, 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000047 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повернуто прокурору для усунення недоліків без змін.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на тридцять днів, тобто до 2200 години 12 жовтня 2015 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

[1]