Номер провадження: 11-сс/785/1430/15
Номер справи місцевого суду: 509/4287/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

зацікавленої особи - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2015 року по кримінальному провадженню №0002442 від 23.09.2015 року, -

встановив:
Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2015 року було відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУМВСУ в Одеській області ОСОБА_8 , про накладення арешту на автомобіль «Ауді А6» держномер НОМЕР_1 та на реєстраційний документ на транспортний засіб № НОМЕР_2 виданий Харківським МРЕВ від 16 березня 2005 року, по кримінальному провадженню №0002442 від 23.09.2015 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України, яке перебуває в проваджені СВ Овідіопольського РВ ГУМВСУ в Одеській області.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді районного суду, прокурор прокуратури Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно: автомобіль «Ауді А6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; реєстраційний документ на транспортний засіб № НОМЕР_2 виданий Харківським МРЕВ від 16 березня 2005 року.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя залишив без уваги ту обставину, що відмова в задоволенні клопотання завдає істотної шкоди інтересам досудового розслідування по кримінальному провадженню, оскільки вказане майно відповідає критеріям визначеним в п.п.1, 3 ст.167 КПК України. Прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт зазначеного майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі; пояснення зацікавленої особи - ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ухвали слідчого судді, у провадженні СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0002442 від 23.09.2015 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України.

22.09.2015 року слідчим було проведено огляд автомобілю марки «Ауді А6» д/з НОМЕР_3 , та реєстраційного документу № НОМЕР_2 , виданого Харківським МРЕВ 16.03.2005 року, під час якого автомобіль та реєстраційний документ були вилучені та приєднанні до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів. Вилучення зазначеного майна було обумовлено тим, що реєстраційний документ на автомобіль викликав сумніви щодо його автентичності у працівника Державної автомобільної інспекції Овідіопольського району Одеської області.

23.09.2015 року слідчий СВ Овідіопольського РВ ГУМВСУ в Одеській області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Ауді А6» держномер НОМЕР_1 та на реєстраційний документ на транспортний засіб № НОМЕР_2 виданий Харківським МРЕВ від 16 березня 2005 року. Клопотання слідчий мотивував тим, що зазначене майно відповідає критеріям визначеним в ч.2 ст.167 КПК України та має суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення по кримінальному провадженню з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України.

Слідчий суддя районного суду за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, відмовив в його задоволенні, пославшись при цьому на невмотивованість клопотання слідчого, що зазначене в клопотанні майно відповідає критеріям ч.2 ст.167 КПК України.

Перевіривши матеріали судового і кримінального проваджень, та доводи клопотання слідчого, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо необґрунтованості клопотання слідчого про накладення арешту на майно, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК України один із заходів забезпечення кримінального провадження - є арешт майна.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до змісту ч.5 ст.237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи вважаються тимчасово вилученим майном.

Процедура вирішення питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно визначена ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання прокурора про накладення арешту підлягає внесенню до суду не пізніше наступного робочого дня після вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Кримінальний процесуальний Кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимога принципових характер.

Таким чином, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий та прокурор повинні неухильно дотримуватися визначених законом вимог.

Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави, тобто законні підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Таким чином, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посилання на норму закону.

Проаналізувавши зміст та доводи клопотання, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «Ауді А6» д/з НОМЕР_3 та реєстраційний документ № НОМЕР_2 , виданий Харківським МРЕВ 16.03.2005 року, не відповідає вимогам закону.

Слідчий суддя районного суду прийшов до вірного висновку, що в клопотанні слідчого взагалі відсутні посилання слідчого на те, з якою метою ставиться питання про накладення арешту на зазначене майно, які є обґрунтовані підстави вважати, що реєстраційний документ на автомобіль «Ауді А6» д/з НОМЕР_3 - не є автентичним, та яке доказове значення для даного кримінального провадження, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України, має вилучений автомобіль (а.с. 2-3).

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив суду, що експертне дослідження на предмет автентичності реєстраційного документу №296465 на автомобіль «Ауді А6» держномер НОМЕР_3 , виданого Харківським МРЕВ 16.03.2005 року, по кримінальному провадженню не призначалося. Крім того, прокурор повідомив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, які б підтверджували доводи клопотання слідчого про те, що реєстраційний документ є підробленим.

Не містять матеріали кримінального провадження також даних обліку транспортних засобів Державної автомобільної інспекції, відповідно до яких можливо б було зробити висновок, що автомобіль «Ауді А6» держномер НОМЕР_3 не перебуває на обліку, або під зазначеним державним реєстраційним номером транспортного засобу, можливо зареєстрований інший автомобіль.

Таким чином, матеріали кримінального не містять достатніх даних, які б вказували на те, що вилучений під час огляду місця події в рамках кримінального провадження №0002442 від 23.09.2015 року, автомобіль марки «Ауді А6» д/н НОМЕР_3 може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а інших підстав, які у відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, вказують на те, що він відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, в клопотанні слідчого взагалі не наведено. Не навів таких доводів і прокурор, який був присутнім під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді районного суду.

З урахуванням зазначеного, висновок слідчого судді районного суду в оскаржуваній ухвалі щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно, є законним та обґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності накладення арешту на автомобіль марки «Ауді А6» д/з НОМЕР_3 , та реєстраційний документ № НОМЕР_2 , виданий Харківським МРЕВ 16.03.2005 року з підстав того, що вказані предмети можливо мають доказове значення для справи, не можуть компенсувати суттєві недоліки клопотання слідчого, його невмотивованість та невідповідність вимогам ст.171 КПК України, а також низьку якість досудового розслідування цього кримінального провадження та відсутність належного процесуального контролю прокурора за органом досудового розслідування, та слугувати, в свою чергу, підставою для задоволення такого клопотання слідчого, оскільки апеляційний суд, у відповідності до системного аналізу положень ст.ст. 2, 7, 170, 171, 172, 173, 309, 404 КПК України, вправі переглядати законність ухвали слідчого судді тільки з урахуванням доводів та обґрунтованості клопотання слідчого, з яким слідчий безпосередньо звернувся до районного суду.

З урахуванням викладеного, у цьому кримінальному провадженні, на даному етапі досудового розслідування, з урахуванням змісту та доводів клопотання слідчого, не може бути накладено арешт на зазначене в клопотанні майно з підстав, передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, і застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відносно зазначеного майна, не відповідає Конституції України, кримінальному процесуальному закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Таким чином, з урахуванням тих матеріалів, які надані апеляційному суду, враховуючи зміст клопотання та доводи слідчого в його обґрунтування, пояснення прокурора під час апеляційного провадження, апеляційний суд вважає, що слідчий не мотивував в своєму клопотанні достатніх законних підстав на ініціювання питання щодо накладення арешту на зазначене в клопотанні майно. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не надав доказів, що ОСОБА_7 , на час вилучення у нього автомобіля «Ауді А6» держномер НОМЕР_3 та реєстраційного документу № НОМЕР_2 на автомобіль, виданого Харківським МРЕВ 16.03.2005 року, користувався зазначеним майном у незаконний спосіб, в тому числі і шляхом використання автомобіля з підробленими реєстраційний документом.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.09.2015 року по кримінальному провадженню №0002443 від 23.09.2015 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського РВ ГУМВСУ в Одеській області ОСОБА_8 , про накладення арешту на автомобіль «Ауді А6» держномер НОМЕР_1 та на реєстраційний документ на транспортний засіб № НОМЕР_2 виданий Харківським МРЕВ від 16 березня 2005 року, по кримінальному провадженню №0002442 від 23.09.2015 року, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді
апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4