Справа №487/4443/15-к 19.10.2015 19.10.2015 19.10.2015
Провадження: № 11-кп/784/654/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0003387 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Полянка Арбузинського району Миколаївської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_7

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати, а провадження закрити у зв`язку з невинуватістю ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
Апелянт ОСОБА_6 зазначає, що не міг скоїти злочин у якому його звинувачують, тому що в цей період часу знаходився в с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, а не в м. Миколаєві, що підтверджують свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Вказує, що суд не надав йому останнє слово та він не був присутнім на оголошенні вироку.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що його підзахисний ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину не скоював, а його двоюрідний брат ОСОБА_12 обмовив його у зв`язку із неприязними відносинами.

Посилаєтиься на те, що на день скоєння злочину ОСОБА_6 має алібі, а саме: 01.04.2014 року він знаходився в с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, що підтверджують свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Вказує, що потерпілий ОСОБА_13 надав суду неправдиві свідчення, оскільки під час нападу не міг розгледіти нападників, тому що було темно, йому в очі бризнули з газового балончика та вдарили по голові.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2014 року приблизно о 20.40 год. ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, разом з іншою особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження і винесено вирок Заводським районним судом м. Миколаєва від 13.10.2014 року, знаходячись на перехресті вул. Корабелів та Будьоного в м. Миколаєві, побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_13 , після чого у ОСОБА_6 виник корисливий умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій корислий умисел, ОСОБА_6 разом з іншою особою підійшли до потерпілого, після чого ОСОБА_6 наніс удар кулаком в область обличчя потерпілого, після чого із застосуванням газового балончику до потерпілого вказані особи заволоділи майном потерпілого:

- мобільним телефоном «Самсунг Е-1200» чорного кольору, імей НОМЕР_1 , вартістю 250 грн., в якому знаходилилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє;

- мобільним телефоном «Самсунг С 5302» білого кольору, імей НОМЕР_2 , вартістю 99 грн., в якому знаходилась карта пам`яті МікроСД, вартістю 100 грн., та сім-карти операторів мобільного зв`язку «МТС» і «Лайф», які матераільної цінності для потерпілого не представляють;

- срібним ланцюжком, вартістю 448 грн.

Утримуючи викрадене майно при собі, залишили місце скоєння злочину, розпорядились викраденим на власний розсуд, чим своїми протиправними діями завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1 797 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині відповідають фактичним обставинам та підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами і є обґрунтованими.

В судовому засіданні обвинувачений вину не визнав і пояснив, що 01.04.2014 року весь день знаходився у с. Михайлівка Новоодеського району Миколаївської області, де з 15 години та до ранку наступного дня святкували день народження сусіда ОСОБА_10 . Стверджує, що показання його брата ОСОБА_14 про вчинення грабежу разом з ним є неправдивими, вважає, що брат його обмовив, оскільки вони посварились ще в лютому 2014 року із-за грошей.

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_13 спростував ці показання обвинуваченого і підтвердив, що 01.04.2014 року близько 22 год. саме ОСОБА_6 разом з ОСОБА_15 пограбували його, зустрівши його на перехресті вул. Корабелів та вул. Будьонного. Обидва нападники були в зимових в`язаних шапках та рукавичках, на що він одразу звернув увагу. ОСОБА_6 , підійшовши до нього, несподівано вдарив його кулаком в скроню та зірвав срібний ланцюг, а потім забрав мобільний телефон. ОСОБА_15 в цей час забрав мобільний телефон з іншою кишені і бризнув в обличчя з газового балончику, а потім обоє втекли.

Ці показання потерпілого ОСОБА_16 є послідовними та в деталях узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.06.2014 року, згідно якого потерпілий впізнав за рисами обличчя обвинуваченого ОСОБА_6 , як одного з двох осіб, які пограбували його 01.04.2014 року, і саме як ту особу, яка нанесла йому удари в обличчя, що підтверджується висновком експерта № 408 від 02.04.2014 року, згідно якого у потерпілого виявлені пошкодження у вигляді ссадни в лівій лобно-скроневій області.

Не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_13 у суду не було підстав, тим більш, що 13.10.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 186 КК України саме за цим епізодом ОСОБА_15 , яким визнав себе винним повністю і в судовому засіданні підтвердив, що пограбування ОСОБА_13 01.04.2014 року він вчинив разом з братом ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційних скарг з приводу обмови ОСОБА_6 та непослідовності показань потерпілого позбавленні підстав.

Судом 1 інстанції детально перевірено алібі обвинуваченого ОСОБА_6 і визнано його таким, що не підтверджено доказами у справі, з чим погоджується і апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів провадження свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та мати обвинуваченого ОСОБА_9 в суді не підтвердили те, що вони весь вечір 01.04.2014 року бачили ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_17 не бачила сина тому, що той був у Крилових, свідок ОСОБА_11 з 19 до 21 год. спав, а показання свідка ОСОБА_10 спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який чітко без будь- яких обмовок впізнав ОСОБА_6 саме як ту особу , яка вчинила грабіж.

Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази, апеляційний суд приходить до висновку, що суд всебічно і повно дослідив обставини справи, зокрема і ті, на які є посилання у скаргах, та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Наведені віще докази спростовують посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про те, що його винність у вчинені грабежу не доведено.

Слід визнати необґрунтованими доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про порушення його права на захист оскільки йому не було надано останнє слово та вирок проголошено без його участі. Як вбачається з матеріалів провадження журналу судового засідання та звукозапису ОСОБА_6 судом було надане останнє слово, однак на проголошення вироку від дійсно не був доставлений із-за відсутності конвою. Ця обставина не вплинула законність прийнятого судом рішення і в силу ст. 412 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне скасування вироку, а крім того, вирок відповідно до ч.1 ст.376 КПК України проголошено прилюдно.

Твердження захисника ОСОБА_7 про неповноту судового слідства безпідставні. Те, що в судовому засіданні не був допитаний ОСОБА_15 , не вплинуло на повноту слідства, оскільки в матеріалах провадження є вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року відносно нього за цим епізодом, який судом досліджений. Тому відсутність засудженого ОСОБА_15 не вплинуло на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому наведені з зазначеного приводу у апеляційній скарзі захисника доводи позбавлені підстав.

Порушень закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування постановленого у цій справі вироку, не виявлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

У х в а л и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: