ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

адвокатів-захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження №0000016 за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`ївки Ширяївського району Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, 2007 та 2003 року народження, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Кривого Озера Миколаївської області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 366 ч.2 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт.Саврань Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, 2007 та 2010 року народження, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.2, 366 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_12 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.2, 366 ч.2 КК України (згідно зміненого обвинувачення від 08.04.2015 року).
Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 18.12.2012 року, складеного 08.04.2015 року прокурором прокуратури Малиновського району м.Одеси ОСОБА_6 , вказано, що 10.04.2014 року старшим прокурором прокуратури Малиновського району м.Одеси ОСОБА_5 в порядку ст.ст.338, 341 КПК України, змінено правову кваліфікацію обвинувачення. Під час судового розгляду встановлено, що 25.05.2012 року, приблизно о 02 год. 35 хв., інспектор ДПС ВДАІ Малиновського PB ОМУ ГУ МВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ознаками алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на автомобілі в той момент був відсутній, та рухаючись по вул.Ак.Філатова в напрямку пл.Незалежності, на перехресті з вул. Гайдара в м. Одесі скоїв ДТП, допустивши зіткнення з автомобілем марки «Toyota Auris», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Після скоєння ДТП, ОСОБА_14 на тому ж автомобілі зник з місця ДТП в напрямку пл.Незалежності у м.Одесі.
При цьому, перебувавший під час ДТП на тому ж перехресті водій таксі, який керував автомобілем марки «ВАЗ» та був очевидцем даної ДТП, та інспектори ДПС взводу ДПС з забезпечення супроводження УДАІ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які несли службу у Малиновському районі м.Одеси та побачили пошкоджений автомобіль ОСОБА_15 на місці ДТП, розпочали переслідування автомобіля під керуванням ОСОБА_14 та через 10 хвилин переслідування на вул.Платановій у м. Одесі затримати останнього.
В цей час на місце ДТП по вказівці чергової частини ВДАІ ОМУ ТУ МВС України в Одеській області прибув екіпаж автопатруля «Маяк-110» у складі інспекторів ДПС взводу №1 роти ДПС ВДАІ ОМУ старшого сержанта міліції ОСОБА_12 та сержанта міліції ОСОБА_13 для оформлення адміністративних матеріалів по факту даної ДТП. При цьому, ОСОБА_12 відбирав пояснення у очевидців ДТП, а ОСОБА_13 в цей час складав схему ДТП.
Через деякий час на місце ДТП повернувся водій таксі, який приймав участь у переслідуванні ОСОБА_14 , та повідомив працівникам ВДАІ ОМУ ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також водію автомобіля марки «Toyota Auris» ОСОБА_15 , про те, що в результаті переслідування автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado» без номерного знаку, яким керував інший учасник ДТП, затримано працівниками взводу супроводження УДАІ ТУ МВС в Одеській області на вул. Платановій у м. Одесі.
Отримавши дану інформацію, ОСОБА_12 за описом впізнав даний автомобіль без номерних знаків як автомобіль, який належить ОСОБА_14 , яким періодично керує раніше знайомий ОСОБА_12 родич ОСОБА_18 - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та який ОСОБА_12 приблизно за 10 хвилин до ДТП під час несення служби у районі особисто бачив біля бару «Тіс», розташованого по вул. І. Рабіна у м. Одесі.
О 02 год. 57 хв. ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_14 та повідомив останньому про обставини ДТП, про факт затримання даного автомобіля працівниками УДАІ на вул.Платановій у м.Одесі, а також про водія таксі, який був очевидцем даної ДТП та переслідував ОСОБА_14 з місця скоєння ДТП і до місця затримання автомобіля. Крім того, в телефонній розмові ОСОБА_12 узгодив з ОСОБА_14 свої наступні дії щодо оформлення адміністративних матеріалів за фактом даної ДТП, таким чином проявивши свою волю оформити матеріали ДТП в найлояльніший для ОСОБА_14 спосіб.
Після цього, ОСОБА_12 та ОСОБА_20 на службовому автомобілі ВДАІ ОМУ марки «ВМW» вирушили на місце затримання автомобіля ОСОБА_14 на вул.Платоновій у м.Одесі. З метою впізнання автомобіля та учасника ДТП водій автомобілю марки «Toyota Auris» ОСОБА_15 поїхав разом з ними на їх службовому автомобілі.
Коли останні прибули на вул..Платонову у м.Одесі, ОСОБА_14 з ознаками алкогольного сп`яніння знаходився в автомобілі марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado» на місці водія. Працівники УДАІ в Одеській області, які вели переслідування та зупинили ОСОБА_14 , пояснили прибувшим на місце затримання інспекторам ДПС ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та водію ОСОБА_15 , що саме ОСОБА_14 керував даним автомобілем під час переслідування та був ними затриманий. Інших осіб в автомобілі не було. Після цього, працівники УДАІ в Одеській області ОСОБА_16 та ОСОБА_17 залишили місце затримання автомобілю з метою продовження чергування згідно свої службовим обов`язкам.
Водій ОСОБА_15 також впізнав даний автомобіль та водія ОСОБА_14 . Враховуючи достатність та безспірність доказів, які вказували на вину ОСОБА_14 у скоєній ДТП, а також те, що ОСОБА_14 був затриманий за кермом даного автомобіля в результаті безперервного переслідування, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 запевнили водія ОСОБА_15 в тому, що ОСОБА_14 буде доставлено до ООНД для фіксації стану його алкогольного сп`яніння, після чого притягнуто до відповідальності за скоєну ДТП, про що ОСОБА_15 буде повідомлено пізніше за допомогою телефонного зв`язку. Після нього, приблизно о 04 год. 15 хв. водій ОСОБА_15 залишив місце затримання автомобіля ОСОБА_14 .
О 04 год. 27 хв. на мобільний телефон ОСОБА_12 , зателефонував начальник ВДАІ Малиновського PB ОМУ ГУ МВС України в Одеській області підполковник міліції ОСОБА_11 та з`ясував у ОСОБА_12 обставини скоєної ОСОБА_14 дорожньо-транспортної пригоди.
Після цього, на виконання вимог п. 7 постанови Кабінету Міністрів України № ПОЗ від 17.12.2008 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», ОСОБА_13 перемістив ОСОБА_21 на пасажирське місце в автомобілі марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado», a сам зайняв місце водія та почав рух в напрямку Одеського обласного наркологічного диспансеру, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 26/2. ОСОБА_12 поїхав за ними на службовому автомобілі ДАІ.
О 04 год. 41 хв. ОСОБА_11 ще раз зателефонував ОСОБА_12 , запитав місце їх знаходження, наказав зупинитися та чекати на нього. У зв`язку з тим, що в той день ОСОБА_11 , згідно з розстановкою нарядів ОСОБА_22 був помічником відповідального та відповідно до п. 4.17. наказу МВС України № 181 «Про організацію діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України,направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань» від 28.04.2009 року був зобов`язаний перевіряти організацію роботи службових нарядів, що несли службу на території обслуговування, а також через почуття субординації ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зупинили автомобілі біля дороги та стали чекати на приїзд ОСОБА_11 .
Через деякий час до них на особистому автомобілі марки «Нива» під`їхав ОСОБА_11 , одягнений у формений одяг працівника міліції, підійшов до автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado» та, використовуючи своє службове становище та авторитет своєї посади всупереч інтересам служби, умисно, з метою укриття вчиненого ОСОБА_14 правопорушення, забрав останнього до свого автомобілю марки «Нива» та віддав ОСОБА_13 та ОСОБА_12 явно суперечливий чинному законодавству наказ рухатися за ним на вул.Платонову у м.Одесі за ОСОБА_19 , відібрати нього пояснення щодо винуватості у скоєнні ОСОБА_14 ДТП, відвезти ОСОБА_19 на медичний огляд до ООНД замість ОСОБА_14 та, після отримання висновку про відсутність ознак сп`яніння, притягнути його до відповідальності за скоєну ОСОБА_14 дорожньо-транспортну пригоду.
Так, ІДПС ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , усвідомлюючи очевидну злочинність наказу ОСОБА_11 , а саме ті факти, що:
· ОСОБА_14 було затримано при безперервному переслідуванні працівниками УДАІ, які повідомили, що саме ОСОБА_14 керував автомобілем;
· ОСОБА_14 навіть не було опитано за даним фактом;
· ОСОБА_15 впізнав водія ОСОБА_14 та з цього приводу мав дати додаткові письмові пояснення;
· у переслідуванні ОСОБА_14 з місця скоєння ДТП також брав участь водій таксі та здійснював відеофіксацію переслідування ОСОБА_14 , який також не був опитаний за даним фактом;
- були відсутні жодні докази вини у ДТП будь-яких інших осіб,
протизаконно припинили проведення перевірки за фактом скоєння ДІМ ОСОБА_14 та направились на вищезазначених автомобілях до вул. Платанової у м. Одесі, рухаючись за автомобілем марки «Нива», яким керував ОСОБА_11 .
Прибувши на вул.Платонову у м.Одесі, ІДПС ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зустріли ОСОБА_19 та, узгодивши з ОСОБА_11 свої наступні дії щодо фальсифікації адміністративних матеріалів, разом направились до арешт майданчику №6, розташованого за адресою: м.Одеса, вул..Аеропортівська, 5, для оформлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado» на арешт майданчику, після чого направились до ООНД для отримання висновку про відсутність ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_19 . При цьому, ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_19 , що бачив даний автомобіль вночі біля бару «Тіс» незадовго до скоєння ДТП та інші обставини даної події.
Після цього, ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , достовірно знаючи про невинуватість ОСОБА_19 у скоєній ДТП, маючи спільний умисел на виконання явно злочинного наказу ОСОБА_11 та складання завідомо неправдивих офіційних документів, використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам служби, достовірно знаючи про винуватість ОСОБА_14 у скоєнні ДТП, грубо порушуючи вимоги п.2.7 наказу МВС №185 від 22.02.2001 року «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» щодо доручення до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, склав завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВН1 №410639 від 25.05.2012 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ВН №303794, до яких вніс завідомо неправдиві відомості щодо винуватості ОСОБА_19 у скоєній ОСОБА_14 дорожньо-транспортній пригоді.
При цьому, ОСОБА_12 , за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , достовірно знаючи про невинуватість ОСОБА_19 у скоєній ДТП, маючи спільний умисел на виконання явно злочинного наказу ОСОБА_11 та складання завідомо неправдивих офіційних документів. ОСОБА_12 , використовуючи свої службові повноваження всупереч інтересам служби, з метою усунення перешкод та сприяння приховуванню вчиняємого ОСОБА_13 злочину, достовірно знаючи про винуватість ОСОБА_14 , забезпечив відсутність будь-яких матеріалів, вказуючих на вину ОСОБА_14 у скоєнні ДТП, не долучив до адміністративних матеріалів пояснення ОСОБА_14 , пояснення водія таксі, пояснення ОСОБА_15 щодо впізнання ОСОБА_14 , рапорти працівників УДАІ щодо - затримання автомобіля ОСОБА_14 , та, в порушення вимог п. 7 постанови Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» не доставив останнього на медичне освідування до ООНД, проте, відібрав у Дідуренка О.Я. завідомо неправдиві показання щодо винуватості останнього у вчиненій ОСОБА_14 ДТП та отримав в ООНД висновок про відсутність ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_19 .
Унаслідок спільних умисних протизаконних спільних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до суду направлено сфальсифіковані матеріали адміністративної справи.
На підставі зазначених сфальсифікованих матеріалів постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.06.2012 року ОСОБА_19 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП за фактом ДТП, скоєної на перехресті вулиць Гайдара та Ак.Філатова у м.Одесі 25.05.2012 року.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 25.03.2013 року встановлено, що ДТП на перехресті вулиць Ак.Філатова та Гайдара у м.Одесі 25.05.2012 року вчинено саме ОСОБА_14 , а ОСОБА_19 був притягнутий до участі у справі з ініціативи працівника міліції ОСОБА_11 , у зв`язку із чим, постанову судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11.06.2012 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст.122-4 та 124 КУпАП, відносно ОСОБА_19 скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
При цьому, внаслідок умисних спільних протиправних дій ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винний ОСОБА_14 уникнув адміністративної відповідальності за скоєні ним правопорушення у зв`язку зі сплином строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.
У зв`язку із беззастережним визнанням ОСОБА_19 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.364 КК України, 25.04.2013 року з ОСОБА_19 укладено угоду про визнання винуватості та разом з обвинувальним актом направлено до суду. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_19 при цьому виділено в окреме провадження №00000 від 25.04.2013 року.
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2013 року ОСОБА_19 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 364 КК України, при обставинах, викладених у даному акті, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК ОСОБА_19 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.
Згідно вказаного обвинувального акту обвинувачення відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 змінено в порядку ст.ст.338, 341 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_11 25.05.2012 року за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , достовірно знаючи про винуватість ОСОБА_14 та невинуватість ОСОБА_19 у скоєній ДТП, з метою складання завідомо неправдивих офіційних документів, організував складання ОСОБА_13 завідомо неправдивих офіційних документів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 №410639 від 25.05.2012 року, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 № 443349, постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 303794, шляхом внесення до них завідомо неправдивих відомостей щодо винуватості ОСОБА_19 у скоєній ОСОБА_14 дорожньо-транспортній пригоді, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді дискредитації державного правоохоронного органу, підриву його авторитета і престижу, направленні на розгляд суду сфальсифікованих матеріалів адміністративної справи з подальшим винесенням судом неправомірного рішення від 11.06.2012 року про притягнення ОСОБА_19 до адміністративної відповідальності, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, тобто організація складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки.
ОСОБА_12 25.05.2012 року за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , достовірно знаючи про винуватість ОСОБА_14 та невинуватість ОСОБА_19 у скоєній ДТП, умисно сприяв складанню ОСОБА_13 завідомо неправдивих офіційних документів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 № 410639 від 25.05.2012, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 № 443349, постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 303794, шляхом усунення перешкод та заздалегідь обіцяного приховування факту внесення до них завідомо неправдивих відомостей щодо винуватості ОСОБА_19 у скоєній ОСОБА_14 дорожньо-транспортній пригоді, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді дискредитації державного правоохоронного органу, підриву його авторитета і престижу, направленні на розгляд суду сфальсифікованих матеріалів адміністративної справи з подальшим винесенням судом неправомірного рішення від 11.06.2012 про притягнення ОСОБА_19 до адміністративної відповідальності, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, тобто пособництво у складанні службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки.
ОСОБА_13 25.05.2012 року за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , достовірно знаючи про винуватість ОСОБА_14 та невинуватість ОСОБА_19 у скоєній ДТП, склав завідомо неправдиві офіційні документи, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ВН1 № 410639 від 25.05.2012, протокол про адміністративне правопорушення серії ВН1 № 443349, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВН № 303794, шляхом внесення до них завідомо неправдивих відомостей щодо винуватості ОСОБА_19 у скоєній ОСОБА_14 дорожньо-транспортній пригоді, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді дискредитації державного правоохоронного органу, підриву його авторитета і престижу, направленні на розгляд суду сфальсифікованих матеріалів адміністративної справи з подальшим винесенням судом неправомірного рішення від 11.06.2012 про притягнення ОСОБА_19 до адміністративної відповідальності, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, тобто складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки.
В основу пред`явленого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачення прокурором покладено: відповідь щодо автомобілю Кисельовій; постанова про надання дозволу на обшук; протокол обшуку у ОСОБА_19 ; протокол огляду; копія розписки; ухвала апеляційного суду Одеської області; роздруківки розмов; диск; постанова про адміністративне правопорушення; про розташування нарядів; лист щодо складених та зареєстрованих протоколів; ухвала про надання дозволу до телефонних дзвінків; роздруківка вхідних дзвінків; угода про визнання винуватості; копія вироку; ухвала про надання дозволу до речей; роздруківку телефонних розмов; витяги з наказів, а також посадові обов`язки.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні в силу ст.63 Конституції України відмовився давати свідчення та відповідати на будь-які запитання, однак все ж таки заперечував свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України, наполягаючи на тому, що факти, які викладені в обвинувальному акті не відповідають дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що ніякого злочину не скоював, нічого не порушував, обставини, які вказані у зміненому обвинувальному акті не відповідають дійсності, вину свою не визнав. Та по обставинам справи пояснив, що з 23:00 години 24.05.2012 року по 07:00 годину 25.05.2012 року він перебував на службі разом із ОСОБА_12 , з яким працювали інспекторами ДАІ. Близько 02 години 30 хвилин від чергового їм стало відомо про ДТП. Приїхавши на місце, вони побачили водія автомобілю «Тойота» ОСОБА_15 , від якого дізнались, що з його авто допустив зіткнення позашляховик, водія якого він не бачив, який з місця пригоди зник. У зв`язку з чим він склав схему, провів заміри, а ОСОБА_12 відібрав пояснення. Після цього, прослідувавши в напрямку по якому поїхав позашляховик, який показав ОСОБА_15 , вони побачили позашляховик, а саме автомобіль марки «Тойота Прадо», на який ОСОБА_15 вказав саме як на автомобіль, що скоїв зіткнення із його транспортним засобом, а також патрульний автомобіль та двох працівників ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які після їх приїзду залишили місце пригоди, оскільки оформлення ДТП не входило до їх обов`язків. У вищевказаному автомобілі марки «Тойота Прадо» за кермом автомобілю нікого не було, а на пасажирському сидінні спав з ознаками алкогольного сп`яніння чоловік, анкетні дані якого не встановлювались, оскільки водієм автомобілю він не був, за кермом не знаходився. Через певний час на місце пригоди під`їхав ОСОБА_11 та вони повідомили йому про обставини. В послідуючому ОСОБА_19 надав документи, повідомив, що він перебував за кермом вказаного автомобілю та пояснив обставини справи. Вказавши, що він відлучився із місця пригоди, оскільки поїхав за документами. Ніяких сумнівів, що ДТП скоїв не ОСОБА_19 у них не було. Після чого вони завершили оформлення матеріалів справи, склали два протоколи про адміністративні правопорушення за ст.124 та за відсутність документів. ОСОБА_19 давав вільні пояснення, які записував власноруч, та підписав їх. Після чого ОСОБА_19 був направлений на медичний огляд для встановлення стану сп`яніння.

Крім того зауважив, що складати протокол про адміністративне правопорушення відносно особи, яка спала у них підстав не було. ОСОБА_19 сам повідомив їм, що був за кермом, та розповів про обставини скоєного. Уже в подальшому він дізнався, що вищевказаним чоловіком, що спав, був ОСОБА_14 .

В послідуючому Малиновським районним судом м.Одеси було розглянуто вищевказаний протокол, за яким ОСОБА_19 визнав себе винним, та був притягнутий адміністративної відповідальності з призначенням адміністративного стягнення у виді штрафу, який ОСОБА_19 був сплачений, постанова суду не оскаржувалась ним. Однак, в подальшому за апеляційною скаргою прокурора апеляційним судом Одеської області була скасована постанова суду.

Також зазначив, що ОСОБА_11 не був їх безпосереднім начальником, ніяких незаконних наказів їм не надавав. Вказав, що до ОСОБА_11 він не телефонував, про пригоду він доповідав своєму безпосередньому керівництву, зателефонувавши до чергової частини, та отримав розпорядження затримати транспортний засіб та доставити на штрафмайданчик. В подальшому складені матеріали вони здали керівництву, де вони перевіряються, передаються в адмінпрактику, після направляються для розгляду до суду.

Також зауважив, що про підозру йому було вручено 26.04.2013 року в той час,коли він пішов у відпустку, та він неодноразово звертався зі скаргами про порушення його прав.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначив, що свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні він не визнає, обставини, які вказані у зміненому обвинувальному акті не відповідають дійсності. Та по обставинам справи пояснив, що 25.05.2012 року він перебував на службі разом із ОСОБА_13 . Близько 02:30 години черговою частиною вони були направлені на ДТП. Прибувши на місце, ними був всиновлений автомобіль марки «Тойота», зі слів водія якого їм стало відомо, що з його транспортним засобом скоїв зіткнення «Джип» та з місця пригоди зник, про що ними було повідомлено до чергової частини та розпочато оформлення ДТП. В послідуючому вищевказаний автомобіль було затримано працівниками ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які після їх приїзду залишили місце пригоди, оскільки оформлення ДТП не входило до їх обов`язків. Прибувши на місце було встановлено, що за кермом автомобілю нікого не було, а на пасажирському сидінні спав раніше невідомий йому чоловік. Після було встановлено, що ДТП скоїв ОСОБА_19 , що надав своє посвідчення водія та технічний паспорт та повідомив, що їздив додому за документами. Далі ОСОБА_19 дав власноручні пояснення, та поставив свій підпис. А вони продовжили оформлення матеріалів ДТП, адміністративні проколи відносно ОСОБА_19 складав ОСОБА_13 .

Крім того зазначив, що порушень закону він не допускав, підстав сумніватися, що ДТП було скоєно іншою особою, а не ОСОБА_19 у них не було, оскільки потерпілий ОСОБА_15 нікого не впізнав, ОСОБА_19 сам повідомив, що скоїв ДТП, добровільно давав свої пояснення та розповів про обставини події. Тому він впевнений, що за кермом автомобілю був саме ОСОБА_19 .

Також зауважив, що ОСОБА_11 дійсно приїжджав на місце події, однак його безпосереднім начальником він не був, ніхто їм злочинних наказів не давав, ніяких злочинних наказів вони не виконували.

В свою чергу обвинувачений зазначив, що в прокуратурі на нього вчиняли тиск, схиляли дати свідчення проти ОСОБА_13 , підписати угоду про визнання винуватості, що він відмовився зробити, оскільки закону не порушував, а в послідуючому був вимушений звільнитися із органів внутрішніх справ.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_12 надав суду роздруковані накази, що затверджені Міністерством Внутрішніх Справ України, та внутрішні локальні акти, які регламентують їх службову діяльність, та наполягав на тому, що ні він, ні інші обвинувачені ніяких порушень законодавства не допускали, а діяли виключно в межах та згідно чинних нормативних актів. А також наполягав на тому, що прокурором не доведено порушень ними нормативних актів, якими користуються працівники міліції в службовій діяльності.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що працює старшим інспектором ДАІ, з обвинуваченим знайомий по роду своєї трудової діяльності. Стосовно обставин справи зазначив, що йому нічого не відомо. Лише пояснив, що навесні 2012 року, на момент інкримінованого обвинуваченим злочину, він був інспектором ДАІ, начальником на той час був ОСОБА_11 . Прибувши зранку на роботу, він дізнався, що була дорожньо-транспортна пригода. Проте, від кого йому стала відома дана інформація він згадати не зміг. ОСОБА_11 провів розвід, після чого вони направились працювати, в послідуючому на штраф майданчику він побачив автомобіль «Тойота», яким раніше керував ОСОБА_14 . Пошкодження якого він не відразу помітив, оскільки вони самі доволі часто залишали там свої транспортні засоби. В подальшому він від когось дізнався, що пошкодження автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди допустив ОСОБА_26 , який є братом ОСОБА_14 , прізвище якого йому невідомо. Однак, від кого йому стала відома дана інформація він не пам`ятає, та не знає, чи відповідає вона дійсності, оскільки сам на місці пригоди він не був, та нічого не бачив, в подробиці тих подій не вникав, та не цікавився, чи складали протокол чи ні йому не відомо. Після чого поїхав працювати.

Відповідаючи на запитання сторони захисту, свідок вказав, що з ОСОБА_14 він знайомий в силу службових стосунків. Крім самого ОСОБА_14 , з дозволу останнього, автомобілем керували й родичі, а також він дозволяв керувати й іншим особам.

Крім того, зазначив, що 26.07.2012 року його було відкликано з відпустки, та він виконував обов`язки начальника автоінспекції, та в його обов`язки входило контроль за складом, оформленням матеріалів.

Також на запитання прокурора пояснив, що оформленням матеріалів у випадку виникнення ДТП займаються інспектори ДАІ, однак якщо є потерпілі, то викликаються слідчі. В своїй службовій діяльності вони керуються наказам №77, в якому розширено тлумачаться вимоги по складанню протоколів при ДТП.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році він разом зі своїм напарником ОСОБА_23 працювали у взводі супроводження, та в темний період часу несли службу. Проїжджаючи на автомобілі перехрестя вулиць Гайдара та Філатова в м.Одесі, вони побачили розбиту іномарку. Після чого від раніше не знайомого їм чоловіка, даних якого він не знає, вони дізналися, що сталося ДТП, винуватець якого на «Джипі» темного кольору з місця пригоди поїхав. Проїхавши далі вони побачили «Джип» темного кольору без номерних знаків з пошкодженнями. Ввімкнувши проблискові маячки, автомобіль зупинився. Та у зв`язку із тим, що оформлення ДТП не входить до їх обов`язків, вони телефоном повідомили про подію до ДАІ міста, та чекали екіпаж ДАІ.

Підійшовши до вищевказаного автомобілю вони побачили чоловіка, який зачинився в автомобілі, відмовлявся пред`являти свої документи, однак зовнішньо він був схожий на ОСОБА_27 , якого він знав лише візуально, як такого, що працює в ДАІ. Однак, свідків не було.

Крім того, зауважив, чи був цей чоловік в стані алкогольного сп`яніння чи ні, йому не відомо, та чи знаходився в автомобілі ще хтось він також не знає, оскільки було темно.

Після чого дочекавшись приїзду інспекторів ДАІ ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на місце пригоди, вони поїхали. Крім того, зазначив, що не повідомляли останнім про те, що чоловік відмовляється видавати своє посвідчення.

Також на запитання сторони захисту свідок вказав, що ОСОБА_11 , якого він знає, на місці пригоди він не бачив. Вказав, що на місці ДТП окрім водія пошкодженого автомобілю більше нікого не було.

Відповідаючи на питання головуючого свідок пояснив, що з ОСОБА_14 він не знайомий, відношень ніяких з ним не має, знає лише, що він працював ДАІ міста.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні стосовно обставин справи пояснив, що в вечірній період часу він разом зі своїм напарником ОСОБА_16 патрулювали в місті на вул..Гайдара. Під`їжджаючи до перехрестя з вул..Філатова побачили автомобіль з ознаками ДТП, від водія якого дізнались, що автомобіль, який скоїв ДТП з місця пригоди поїхав по вул.Філатова. В послідуючому вони прослідували по даній вулиці, однак вказаного автомобілю там не виявили, після звернули на вул.Щорса, де ними був встановлений автомобіль «Джип» без номерних знаків з явними пошкодженнями, якого вони визначили як правопорушника. Включивши маячки, водій вказаного авто зупинився. Однак, водій даного транспортного засобу відмовився з ними спілкуватися, після чого вони викликали патруль для оформлення ДТП, оскільки це не входить до їх обов`язків. Вказавши при цьому, що водія автомобілю він візуально бачив раніше та йому здалося на той момент, що це був ОСОБА_27 , якого він знав візуально, однак точно вказати не може, оскільки бачив його лише через привідкрите на 7-8 см вікно автомобілю, його документів він не бачив, тому стверджувати на 100 %, що це був ОСОБА_27 він не може. Чи був ще хтось в автомобілі йому не відомо, оскільки було темно, та скло автомобілю було затемнено. Після чого приїхали працівники ДАІ ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а вони залишили місце події.

Крім того, зазначив, що йому не відомо хто саме займався оформленням матеріалів, вказавши, що можливо той екіпаж, що приїхав на місце пригоди.

З метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин по справі в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_19 , який стосовно обставин справи пояснив, що з обвинуваченими він знайомий, оскільки бачив їх в міському ДАІ. Він знаходився дома, коли йому з телефону його друга ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_11 та попрохав зізнатися в скоєному ОСОБА_14 ДТП, сказав взяти водійське посвідчення та приїхати на 6-й км Овідіопольскої дороги. Приїхавши на місце, він побачив автомобіль марки «Тойота Прадо» ОСОБА_14 , яким він також час від часу керував, що був розбитий. Там також знаходились працівники ДАІ ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Після чого з його згоди працівником ДАІ ОСОБА_13 на нього було складено два протоколи про адміністративні правопорушення, за скоєне ДТП, які він підписав. Однак, подробиць пригоди його не запитували, та не розповідали. Далі, йому видали тимчасове водійське посвідчення, та повезли на експертизу.

В послідуючому він здзвонився з ОСОБА_14 та повідомив йому, що в нього відібрали посвідчення водія та склали два протоколи, через що вони посварилися.

Після зателефонував потерпілому, телефон якого він дізнався із матеріалів справи, та вирішив питання стосовно ремонту автомобілю, грошові кошти на який він взяв в матері ОСОБА_14 та самого ОСОБА_14 .

Крім того вказав, що прибувши на місце, він не повідомляв працівникам ДАІ, що не він був за кермом автомобілю. Вони його добре знали, та бачили, що він часто їздив на вищевказаному автомобілі. Траплялися випадки, коли його плутали з ОСОБА_14 .

Також пояснив, що ОСОБА_11 впливу на нього не здійснював. Вказав, що не пам`ятає чому він вирішив повідомити, що не він був за кермом автомобілю.

Крім цього зазначив, що рішення суду він не оскаржував, призначений штраф за ДТП та страховий поліс сплатив. Чи звертався до суду із заявою про визнання вини чи ні, він не пам`ятає.

Також, вказав, що був засуджений Малиновським районним судом м.Одеси в 2012 році, із затвердженням угоди, укладеної між ним та прокурором, та призначенням умовного покарання, однак за якою статтею згадати не зміг.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказав, що стосовно обставин справи нічого не може пояснити, тому що того дня відпочивав разом із своїми друзями та перебував в стані алкогольного сп`яніння, що було далі він не пам`ятає. Вказав лише, що вечірній період часу того дня його знайомий ОСОБА_19 , на автомобілі марки «Тойота Прадо», який належав його матері, завіз його до друзів на вул..25 Чапаєвської дивізії в м.Одесі, ОСОБА_19 на вищевказаному автомобілі поїхав, а вони з друзями продовжили відпочивати, що було далі він не пам`ятає. Однак, вважає, що заснув, а його товариш ОСОБА_19 потім приїхав та відвіз його додому. Вранці він прокинувся, проте що щось трапилось він не пам`ятав. В послідуючому йому стало відомо, що сталося незначне ДТП. Від ОСОБА_19 він дізнався, чи він когось зачепив, чи його зачепили, де сталася пригода ОСОБА_19 йому не повідомляв.

Крім того, зазначив, що вищевказаним автомобілем в основному керував ОСОБА_19 , який був його хорошим товаришем, та возив його і на роботу, і в разі необхідності і в інші місця.

Також пояснив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 він знав лише візуально, а ОСОБА_11 був його начальником.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні стосовно обставин справи пояснила, що автомобіль марки «Тойота Прадо» належить їй, на вказаному транспортному засобі в основному їздив товариш її сина ОСОБА_19 , якому вона довіряла. Запитавши у свого сина ОСОБА_14 де авто, він відповів, що не знає. Зателефонувавши до ОСОБА_19 від останнього вона дізналася, що була погана погода, йшов дощ, тому він вдарив машину, проте обставин події вона не знала. Після чого ОСОБА_19 позичив у неї гроші, щоб розрахуватись за ремонт авто, та в послідуючому повернув, тому, на її думку, можна сказати, що він за власні кошти відремонтував автомобіль.

Заслухавши показання обвинувачених, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, що надані стороною обвинувачення в підтвердження винуватості обвинувачених, аналізуючи зібрані в ході досудового слідства та перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_11 обвинувачення за ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України, як організація складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_12 обвинувачення за ст.ст.27 ч.5, 366 ч.2 КК України, як пособництво у складанні службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_13 обвинувачення за ст.ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України, як складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки, не знайшло свого підтвердження та обвинувачені підлягають виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ними інкримінованого кримінального правопорушення з наступних підстав.
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України є визначений законом порядок діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, їх апарату, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності в частині підготовки, складання, використання та видача офіційних документів.

Предметом злочину, передбаченого ст.366 КК України, є документ. Офіційними є документи, які складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств установ та організацій будь-якої форми власності, яке засвідчує конкретні факти і події, що мають юридичне значення, складені належним чином за формою і мають необхідні реквізити (штамп, печатку, номер, дату, підпис).

З об`єктивної сторони цей злочин може виражатися в таких формах:

- внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей;

- інше підроблення документів;

- складання завідомо неправдивих документів;

- видача завідомо неправдивих документів.

Внесення в офіційні документи неправдивих відомостей передбачає внесення в справжній офіційний документ даних, що не відповідають дійсності повністю або частково.

Складання завідомо неправдивих документів це внесення в документ, оформлений зовнішньо правильно, відомостей, які не відповідають дійсності повністю чи частково.

З суб`єктивної сторони злочин може бути скоєно тільки з прямим умислом, оскільки службова особа має завідомо усвідомлювати неправдивий характер тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів. Внесення до таких документів відомостей, неправдивий характер яких службова особа не усвідомлює, виключає склад підроблення.
Зміст вини у злочині з формальним складом, до якого належить і передбачене ст.366 КК України, включає в себе усвідомлення винним суспільно небезпечного характеру скоєних дій і бажання їх здійснювати.

Згідно обвинувального акту, стороною обвинувачення описані обставини стосовно скоєння дорожньо-транспортної пригоди 25.05.2012 року ОСОБА_14 з ознаками алкогольного сп`яніння на автомобілі марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado», д/н НОМЕР_1 , однак належних доказів, що підтверджували б вищевказаний факт скоєння ОСОБА_14 ДТП, знаходження його з ознаками алкогольного сп`яніння суду не надано, як і не надано переконливих доказів порушення обвинуваченими положень нормативних актів, що регулюють їх службову діяльність.
Суд, даючи оцінку доказам наданим стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а саме: відповідь щодо автомобілю Кисельовій; постанова про надання дозволу на обшук; протокол обшуку у ОСОБА_19 ; протокол огляду; копія розписки; ухвала апеляційного суду Одеської області; роздруківка розмов; постанова про адміністративне правопорушення; про розташування нарядів; лист щодо складених та зареєстрованих протоколів; ухвала про надання дозволу до телефонних дзвінків; роздруківка вхідних дзвінків; угода про визнання винуватості; копія вироку; ухвала про надання дозволу до речей; роздруківку телефонних розмов; витяги з наказів; посадові обов`язки, вважає їх неналежними доказами обвинувачення. Вказані висновки суду обґрунтовані тим, що дані докази, як в сукупності так і кожен з них окремо, не вказують на ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 як на осіб якими вчинено інкриміновані їм кримінальні правопорушення.
З метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин по справі в судовому засіданні було прослухано диск з телефонними розмовами, однак судом не може бути визнано його належним та допустимим доказом, оскільки суду достовірно невідомо кому саме належать голоси, та не надано відповідного підтвердження, що голоси, що записані на диску дійсно належать обвинуваченим, та відповідають дійсності.
Крім того, при прийнятті судового рішення по даним матеріалам кримінального провадження суд звертає увагу на те, що стороною обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються в скоєнні організації, пособництва та складання завідомо неправдивого офіційного документу відповідно, а саме протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 №410639, протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 №443349, постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ВН №303794, однак як доказ на підтвердження винуватості стороною обвинувачення суду не предоставлено ні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВН1 №410639 за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, ні його належним чином завіреної копії, ні копії схеми місця ДТП. Не предоставлено також копії постанови суду першої інстанції, яким було прийнято судове рішення за результатами розгляду вищевказаного протоколу. Копії цих документів було надано уже стороною захисту.
Більш того, при постановленні вироку судом враховується, що стороною обвинувачення не надано суду належних доказів, що ДТП було скоєно саме ОСОБА_14 , що саме він знаходився за кермом транспортного засобу. Сам же ОСОБА_14 в ході судового розгляду також не підтвердив факту знаходження його за кермом автомобілю марки «Toyota Land Cruiser 120 Prado», та скоєння ним ДТП.
Що стосується показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 слід зауважити, що зазначеними доказами зафіксовано факт ДТП, тобто обставини які ніким не оспорюються, але вказані докази ніяким чином не викривають ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у причетності до організації, пособництва та складання завідомо неправдивого офіційного документу відповідно і не доводить їх вини в цьому.
Таким чином, обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень фактично ґрунтується лише показаннями свідка ОСОБА_19 . Однак, оцінюючи вищенаведені показання свідка, суд відноситься до них критично, а не може прийняти їх до уваги, оскільки першочергово свідком ОСОБА_19 було дано категоричні пояснення стосовно того, що саме він був за кермом автомобілю «Toyota Land Cruiser 120 Prado», про що дав свої власноручні пояснення від 25.05.2012 року, що надані стороною захисту та долучені до матеріалів кримінального провадження. Згідно яких, ОСОБА_19 власноручно вказує, що 25.05.2012 року близько 02.35 годин він керував технічно справним автомобілем «Тойота Прадо», д/н НОМЕР_1 , по вул..Ак.Філатова зі сторони вул..Космонавтів в сторону пл..Незалежності, проїжджаючи перехрестя на вул..Ак.Філатова-Гайдара на дозволяючий сигнал світлофору раптово на проїжджу частину з права вибіг пішохід. Для того, щоб не зіткнутися з ним він взяв трішки ліворуч. Внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Тойота», д/н НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Злякавшись наслідків, він продовжив рух, впослідуючому був зупинений працівниками ДАІ. Після чого свідком зазначено, що пояснення написано власноручно в повному обсязі без примусу, та підтверджено підписом.
В ході ж судового розгляду свідок ОСОБА_19 дав пояснення, що абсолютно суперечать раніше висвітлюваним ним обставинам по справі. У зв`язку із чим судом зобов`язано даного свідка з`являтись до кожного судового засідання з метою забезпечення можливості повторного його додаткового допиту, та усунення всіх виниклих суперечностей по справі. Однак, вищевказаний свідок до суду більше не з`являвся. У зв`язку із чим, приймаючи до уваги, що свідок ОСОБА_19 , явка якого в судове засідання є обов`язковою, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`являвся, причин неявки суду не повідомляв, що перешкоджало розгляду кримінального провадження, на підставі ст.ст.139, 140, 327 КПК України, судом двічі, 02.02.2015 року, 06.02.2015 року, постановлено ухвали про примусовий привід даного свідка через органи внутрішніх справ, виконання яких доручено Малиновському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, копію ухвал для забезпечення контролю за їх виконанням направлено прокурору Малиновського району м.Одеси, однак свідка до суду доставлено так і не було, що свідчить про навмисне ухилення явок свідка ОСОБА_19 до судових засідань.

Крім того, суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_19 поставив свої підписи в складених працівником державтоінспекції протоколі про адміністративне правопорушення серії ВН1 №410639 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП від 25.05.2012 року, власноручно зазначивши, що «порушення визнає, згоден»; в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВН1 №443349 за ст.126 КУпАП від 25.05.2012 року, власноручно зазначивши, що «документи на автомобіль водійське посвідчення забув вдома», та поставив свій підпис.

Окрім цього, згідно власноручно написаної заяви долученої до матеріалів кримінального провадження стороною захисту від ОСОБА_19 адресованої судді Малиновського районного суду м.Одеси, яким проводився розгляд протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУпАП, ОСОБА_19 просив розглянути його справу за його відсутності, свою вину визнав в повному обсязі, зобов`язався в подальшому правил дорожнього руху не порушувати.

Більш того, постанова Малиновського районного суду м.Одеси, якою ОСОБА_19 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, ОСОБА_19 не оскаржував, штраф в сумі 425 грн був ним сплачений, що також підтверджує той факт, що ОСОБА_19 не заперечував факту скоєння ним адміністративного правопорушення та притягнення його до відповідальності.

У зв`язку із чим, встановлений в ході судового розгляду факт зміни свідком ОСОБА_19 своїх показань, умисне ухилення від явок до судових засідань, не виконання розпоряджень суду, свідчить про намагання свідка перешкоджати встановленню істини по справі, намагання ввести суд в оману, у зв`язку із чим суд критично відноситься до цих показів, та не може сприймати їх як належний та допустимий доказ по даним матеріалам кримінального провадження.
Більш того, суд приймає до уваги, що згідно положень ст..23 ч.2 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Відповідно до положень ст.95 ч.4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 , які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також у зв`язку з відсутністю підстав для спростування виправдовувальних показань обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд відповідно до ст.62 Конституції України тлумачить ці обставини на користь обвинувачених і приходить до висновку про недоведеність їх вини у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень. Адже аналіз вказаних вище доказів наданих стороною обвинувачення свідчить про те, що вони не доводять вини ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень і не спростовують їх тверджень про непричетність до інкримінованих їм злочинних діянь.

Таким чином, вищевказані докази надані стороною обвинувачення ніяк не викривають ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у причетності до інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Крім того, під час судового слідства інших документів, протоколів процесуальних дій або висновків експертів, які б судом було можливим визнати в якості обвинувальних доказів, стороною обвинувачення не надано.
Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вимогами ст.370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до приписів ч.1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винність обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у скоєнні інкримінованих їм злочинних діянь, а вищевказані докази суд вважає не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України, за кваліфікуючими ознаками організація складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.5, 366 ч.2 КК України, за кваліфікуючими ознаками пособництво у складанні службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки, ОСОБА_13 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України за кваліфікуючими ознаками складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, яке спричинило тяжкі наслідки, не доведена, у зв`язку з чим обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягають виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень.

Питання про долю речових доказів по матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_12 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.27 ч.5, 366 ч.2 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.27 ч.2, 366 ч.2 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Міри запобіжних заходів відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 скасувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1