Провадження № 1-кс/638/1833/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 22.02.2014 року про закриття кримінального провадження, бездіяльність слідчого та прокурора -

встановив:
22.12.2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 22.02.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966 22.03.2013 року, також вказує на бездіяльність слідчого та прокурора під час проведення досудового слідства.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_6 посилається на те, що 21.03.2013 року слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено його заяву про порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за № 0001966. За вказаним кримінальним провадженням ОСОБА_6 є потерпілим.

04.12.2014 року представник заявника адвокат ОСОБА_5 звернувся з адвокатським запитом на ім`я прокурора Дзержинського району щодо отримання інформації про проведення досудового слідства за вказаним вище кримінальним провадженням. 17.12.2014 року отримав лист за № 04-26-1966/13 від 11.12.2014 року за підписом процесуального керівника прокурора прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_3 , з додатками постановою слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 22.02.2014 року про закриття кримінального провадження № 0001966 від 21.03.2013 року у зв`язку з відсутністю у дії кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Таким чином, як вказує заявник, до вказаного часу про існування оскаржуваної постанови слідчого йому не було відомо.

Заявник вважає, що досудове розслідування за кримінальним провадженням проведено однобоко, поверхнево та неякісно, що призвело до передчасного прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. При ухваленні постанови про закриття кримінального провадження слідчий не встановив ані фактичні обставини, які мали місце 21.03.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та за його участю, ані осіб, які були очевидцями цих подій. Як в ході проведення досудового розслідування, так і на момент винесення постанови про закриття кримінального провадження слідчий не надав жодної правової оцінки діям вищенаведених осіб, не визначився з правовою кваліфікацією цих дій. Слідчим не виконаний необхідний мінімум оперативно-розшукових та слідчих дій щодо отримання доказів вчиненого кримінального правопорушення, що призвело до прийняття помилкового рішення про закриття кримінального провадження. Також в скарзі ОСОБА_6 посилається на відсутність в оскаржуваній постанові слідчого посилань на матеріали кримінального провадження, наявні належні та допустимі докази, на підставі яких слідчий дійшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження, окрім пояснень осіб, які заподіяли заявнику тілесні ушкодження. Зазначає, що після вчинення відносно нього кримінального правопорушення 25.03.2010 року він звернувся з письмовою заявою безпосередньо до прокурора Дзержинського району м. Харкова, в якій виклав усі обставини, які мали місце 21.03.2010 року. В заяві він вказував на те, що окрім нанесення йому ударів руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_10 , співробітниками міліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , також йому були заподіяні тілесні ушкодження співробітником міліції ОСОБА_7 з використанням табельної зброї (нагану). Останній використовував відносно нього спеціальні засоби наручники, якими приковував заявника до ручки шафи. 21.03.2010 року співробітник міліції ОСОБА_7 , зловживаючи наданою йому владою та повноваженнями, діючи в інтересах співмешканки ОСОБА_11 , а також у своїх особистих інтересах, навмисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 заподіяли заявникові середньої тяжкості тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату загальної працездатності менш 1/3, а також легкі тілесні ушкодження, що підтверджується актом судово-медичного дослідження № 4234/02/10 від 03.09.2010 року. Такі обставини, як вважає заявник, вказують на наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень - злочинів, відповідальність за які передбачені ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 також зазначив, що під час вчинення кримінального правопорушення злочину, співробітник міліції ОСОБА_7 обшукав його та протиправно відкрито, заволодів належними заявникові грошима в сумі 1600 грн. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу „Мазда, якими розпорядився за власним розсудом. Викладене вказує на те, що в діях ОСОБА_7 є ознаки складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 186 КК України.

В скарзі ОСОБА_6 зазначає, що неодноразово вказував на наявні ознаки вказаних кримінальних правопорушень злочинів в діях ОСОБА_7 , посилався на такі обставини в своїх заявах, з якими звертався до прокуратури Дзержинського району м. Харкова, прокуратури м. Харкова, прокуратури Харківської області та на ім`я Генерального прокурора України. Але при проведенні досудового слідства слідчий ОСОБА_4 та процесуальний керівник прокурор прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_3 вказані обставини проігнорували, не внесли відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочали досудове слідство, як це передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 214 КПК України. Заявник вважає, що викладене вказує на бездіяльність слідчого та прокурора при проведенні досудового слідства за вказаним кримінальним провадженням.

Вказуючи на незаконність оскаржуваної постанови, заявник також посилається на те, що слідчим не були усунуті суперечки в поясненнях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ; вважає, що слідчим під час розслідування не проведено жодної слідчої дії за участю потерпілого та його представника, направленої на встановлення обставин вчиненого правопорушення та вини осіб, які скоїли злочин. Так, під час досудового розслідування, слідчим не було проведено жодного одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ; в порядку, передбаченому ст. 237 КПК України не було оглянуте місця вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 за участю заявника та його представника; у відповідності ст. 240 КПК України з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не було проведено слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_1 за участю потерпілого, представника та інших осіб; не встановлені та не допитані в якості свідків співробітники міліції, які 21.03.2010 року приїздили в складі оперативної групи за адресою: АДРЕСА_1 ; не витребувані та не долучені до матеріалів кримінального провадження матеріали перевірки, які були зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 21.03.2010 р. з Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України.

Також ОСОБА_6 вважає, що не є об`єктивними висновки комісійної судово-медичної експертизи № 199 КЕ/2012 від 15.08.2012 року, на яку слідчий посилається в оскаржуваній постанові, оскільки такі висновки зроблені без урахування медичної документації, яка у нього не була витребувана (знімки носу та інші дослідження), які не були надані експертам для проведення дослідження.

Не відповідають дійсності, як вважає заявник, і ствердження слідчого в постанові від 22.02.2014 року про закриття кримінального провадження, про те, що нібито тілесні ушкодження ним були отримані під час боротьби, оскільки такий висновок зроблено слідчим лише на підставі пояснень осіб, зацікавлених в результатах розслідування. При цьому, пояснення потерпілого не отримали будь якої правової оцінки при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, що вказує на однобокість та необ`єктивність проведеного розслідування.

Викладене в сукупності вказує на однобокість проведеного розслідування за вказаним кримінальним провадженням, свідчить про передчасність, необґрунтованість та незаконність прийнятого рішення про закриття кримінального провадження слідчим, вважає заявник.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 підтримав скаргу у повному обсязі і просив її задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 проти скарги заперечували, просили у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою. Слідчим виконані усі необхідні слідчі дії та прийнято рішення про закриття кримінального провадження у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 , дослідивши додані до скарги документи та матеріали кримінального провадження № 0001966 від 22.03.2013 року, дійшов висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Із наданих суду матеріалів вбачається, що 25.03.2010 року до прокуратури Дзержинського району м. Харкова надійшла заява ОСОБА_6 , в якій він просив порушити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , чоловіка на ім`я « ОСОБА_13 » та двох невідомих осіб за вчинення 21.03.2010 року відносно нього протиправних дій злочину за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту вказаної заяви видно, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 були спричинені сумісно групою осіб, а саме: співробітником міліції ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на яких потерпілий безпосередньо вказує, а також встановленими під час досудового слідства: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_7 наніс йому понад три удари кулаком в область шиї, а коли потерпілий впав - понад двадцять ударів ногами та руками в різні частини тіла. ОСОБА_10 наніс йому три-чотири удари ногою в область попереку та статевих органів. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заподіяли йому тілесні ушкодження в тамбурі, коли затягували у квартиру, наносили удари кулаками коли ОСОБА_6 намагався уникнути побиття та покинути квартиру.

Вказані обставини під час досудового слідства не отримали належної правової оцінки з боку слідчого. Викладені в заяві обставини, при яких ОСОБА_6 21.03.2010 року були спричинені тілесні ушкодження не було перевірено, тобто не встановлені подій вчиненого кримінального правопорушення. Не усунуті суперечки в поясненнях ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Під час досудового слідства слідчим не надано правової оцінки щодо конкретних вчинених протиправний дій вказаними особами по відношенню до ОСОБА_6 .

Щодо дій по спричиненню тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які потягли за собою стійку втрату загальної працездатності менш 1/3 з використанням співробітником міліції ОСОБА_7 табельної зброй та спеціальних засобів наручників, про що також ОСОБА_6 вказував в заяві від 25.03.2010 року та в інших заявах, з якими він звертався на ім`я прокурора Харківської області та в Генеральну прокуратуру України, взагалі під час розслідування не перевірялись.

Як вбачається з наданих матеріалів не отримало правової оцінки як під час проведення досудового слідства, так і при винесенні постанови про закриття кримінального провадження і повідомлення ОСОБА_6 про відкрите заволодіння співробітником міліції ОСОБА_7 21.03.2010 року грошовими коштами, належними потерпілому в сумі 1620 грн., мобільним телефоном „Моторола та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобілю марки «Мазда». Вказані обставини вказують на наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ст. 365 та ст. 186 КК України. Однак, слідчим відповідні відомості, як це передбачено ч. 1 ст. 214 КПК України, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, досудове слідство за вказаними статтями КК України не проводилось. З наданих матеріалів вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_6 щодо подій 21.03.2010 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966 були внесені відомості лише за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 2 ст. 214 КПК України). Під час проведення досудового слідства за кримінальним провадженням № 0001966 слідчий не дотримався положень вказаної норми кримінально процесуального Кодексу України.

За матеріалами досудового розслідування 22.02.2014 року слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМС України в Харківській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966, у зв`язку з відсутністю у дії кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в ході проведення досудового слідства підтвердити або спростувати показання ОСОБА_6 стосовно механізму спричинення йому тілесних ушкоджень, крім перелому кісток носа, який не має відношення до подій 21.03.2010 року, не уявляється можливим. Стосовно інших тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_6 , орган досудового слідства прийшов до висновку, що ці тілесні ушкодження були отримані ОСОБА_6 в ході події, яка відбувалась 21.03.2010 року та є характерними для боротьби, яка виникла внаслідок конфлікту між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які припиняли дії ОСОБА_6 .

При цьому, як вбачається із зазначеної постанови, слідчий в її обґрунтування посилався лише на пояснення допитаних в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які є особами зацікавленими. Ніякі інші свідки подій або очевидці вчиненого кримінального правопорушення 21.03.2010 року слідчим не допитані, слідчі або розшукові дії на встановлення обставин скоєного злочину не проводилися.

Згідно ст. 240 КПК України з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий проводить слідчий експеримент. Таким чином, для встановлення усіх обставин, на які вказує заявник ОСОБА_6 , необхідно провести слідчий експеримент з усіма учасниками подій. Для встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , а також для з`ясування чи є вони характерними для боротьби і отриманими внаслідок припинення його дій, які мали місце 21.03.2010 року, до участі у слідчому експерименті долучити судово-медичного експерта. З наданих матеріалів вбачається, що така слідча дія до цього часу проведена не була.

Для усунення протиріч в поясненнях учасників подій, які відбувались 21.03.2010 року слід провести одночасний допит ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 за правилами ч. 9 ст. 224 КПК України.

Крім того, при проведенні досудового розслідування необхідно перевірити у повному обсязі та надати правову оцінку обставинам, на які посилається ОСОБА_6 щодо наявності в діях співробітника міліції ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ст.ст. 186, 364, 365 КК України, які мали місце 21.03.2010 року. Витребувати інформацію щодо займаної ним посади; про отримання ним 21.03.2010 року вогнепальної зброї та спецзасобів (наручників) у відповідних підрозділах.

Ні при проведенні досудового розслідування, ні в постанові про закриття кримінального провадження слідчий СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 не надав жодної правової оцінки вказаним обставинам, що вказує на передчасність прийнятого рішення про закриття кримінального провадження.

В ході розслідування слід допитати в якості свідків співробітників міліції, які приїздили за викликом 21.03.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 , а також витребувати матеріал, складений ними за результатами проведеної перевірки; допитати сусідів, які мешкають поблизу квартири ОСОБА_12 і ОСОБА_10 про обставини вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що слідчим не було оглянуте місце вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_6 не пред`являвся для впізнання робітникам міліції, які приїздили за викликом і бачили наявні у нього тілесні ушкодження.

Обґрунтованими також є посилання заявника на необхідність проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи з урахуванням медичної документації, яка при проведенні судово-медичної експертизи експертам не направлялась. Під час розслідування слідчому слід з дотриманням діючого кримінально-процесуального Кодексу України вилучити у ОСОБА_6 необхідну медичну документацію (знімки перелому), оглянути, долучити до матеріалів кримінального провадження. Призначити додаткову комісійну судово-медичну експертизу та направити судово-медичним експертам для дослідження належно оформлену медичну документацію. Виходячи з наданих матеріалів такі слідчі дії не були виконані слідчим, а тому слідчий суддя вважає, що посилання в постанові про закриття кримінального провадження від 22.02.2014 року на висновки комісійної судово-медичної експертизи № 199 КЕ/2012 від 15.08.2012 року є необґрунтованими.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні данні, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Згідно положень ч. 1 ст. 92 КПК України, доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України є не право, а обов`язок слідчого, прокурора.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достатності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

21.04.2010 року УІМ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками складу кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122, 296 КК України, яка була оскаржена ОСОБА_6 до Дзержинського районного суду м. Харкова. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2010 року постанова УІМ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 21.04.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи була скасована і матеріали направлені прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткової перевірки.

Як в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 07.10.2010 року, так і в постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2010 року судами було чітко вказано на необхідність проведення перевірки доводів ОСОБА_6 у повному обсязі, надати правову оцінку діям співробітників міліції щодо застосування табельної зброї та спеціальних засобів, які безпосередньо свідчать про наявність складу кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України. Вказані ухвали слідчим СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 під час проведення досудового слідства не були виконані.

Однак, не зважаючи на вказівки суду, слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. За скаргою ОСОБА_6 вказану постанову слідчого було скасовано ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.10.2013 р., ухвалену по справі № 638/16607/13-к, провадження № 1-кс 638/1163/13. В ухвалі про скасування постанови слідчий суддя вказував на неповноту та однобокість проведеного розслідування, зазначив слідчі дії, які слід виконати під час проведення досудового слідства слідчим та надати їм належну правову оцінку. Ухвала є чинною і обов`язковою для виконання. Ухваливши 22.02.2014 року постанову про закриття кримінального провадження, слідчий не виконав вказану ухвалу слідчого судді, не провів жодної слідчої дії за участю ОСОБА_6 та за участю його представника; не виконав інші слідчі дії, зазначені в ухвалі суду, чим також порушив законні права та інтереси заявника.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За змістом ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Приймаючи до уваги, що до отримання копії оскаржуваної постанови заявнику не було відомо про те, що слідчим не було проведено жодної слідчої дії, зазначеної в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.10.2013 року, винесеної по справі № 638/16607/13-к, провадження № 1-кс 638/1163/13 про скасування постанови слідчого від 13.09.2013 року про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що строк оскарження бездіяльності слідчого та прокурора, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України пропущений з поважної причини та підлягає поновленню.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи ОСОБА_6 , викладені в його заяві належним чином не перевірено, фактичні події 21.03.2010 року не встановлено, внаслідок чого слідчим прийнято необґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
Поновити строк на оскарження постанови слідчого від 22.02.2014року про закриття кримінального провадження № 0001966 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за заявою ОСОБА_6 .

Скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 22.02.2014 року задовольнити.

Постанову слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 22.02.2014 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966 від 21.03.2013 року за зверненням ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - скасувати та провадження направити для продовження проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя -