АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

представника потерпілого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001710, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 червня 2014 року за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури, адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання п`ять років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2999,15грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 19000 грн.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що 14 червня 2014 року близько 23 години разом з ОСОБА_9 , перебуваючи біля будівлі кафе «Шанс», яке розташоване за адресою: вул.Леніна, буд.25 в с.Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області на грунті раптово виниклих неприязних відносин в ході сварки, умисно наніс ОСОБА_9 удари кулаком правої руки в область носу, верхньої губи. Від отриманих ударів потерпілий втратив свідомість та впав на землю.

Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, виключити з мотивувальної частини вироку абзацу третього, другого речення формулювання суду «з необережності».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ст. 128 КК України, змінити суми, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до 1199,27 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди до 2000 грн. На думку захисту, не може бути визнано вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим. Крім того, судом першої інстанції не усунуті сумніви винуватості ОСОБА_7 . На думку захисника, суд першої інстанції, в порушення вимог ч.1 ст.337 КПК України КПК України вийшов за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення сформульованого в обвинувальному акті від 22 жовтня 2014 року в частині механізму отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, чим порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 . Зазначив, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не передбачає змішаної форми вини в частині заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Дана обставина свідчить про те, що дії ОСОБА_7 судом першої інстанції не могли бути одночасно кваліфіковані як умисні та вчинені з необережності за ч.1 ст.121 КК України. Зазначив, що фактична сума матеріальних затрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 документально підтверджена на суму 1199 грн 27 коп, а судом стягнуто з ОСОБА_7 2999,15 грн та щодо вирішення цивільного позову, що судом не враховані вимоги розумності, виваженості та справедливості, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 2000 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора підтримав та просив задовольнити, пояснення захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника в інтересах обвинуваченого колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, при обставинах викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження і ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказах.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

протоколом проведення слідчого експерименту від 25.09.2014 року та фототаблиці до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , суд. мед. експерта ОСОБА_12 , який уточнив показання щодо обставин та механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 (т.2 а.п.83-86);

показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив, що обвинувачений наніс йому удар правою рукою в область переносиці і відразу був другий удар в область верхньої губи. Після другого удару потерпілий впав на лівий бік і тормозив рукою об асфальт, рука зігнулась, а він майже впав, потім перекотився і впав на обличчя, після чого втратив свідомість;

протоколом проведення слідчого експерименту від 24 липня 2014 року та фототаблиці до нього за участю потерпілого ОСОБА_9 , де потерпілий показав обставини та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень (т.2 а.п.19-25);

показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс два удари в обличчя потерпілого, що після першого удару потерпілий похитнувся, а після другого-впав на землю;

аналогічними показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

висновком експерта №286 від 10.07.2014 року, яким встановлено, що потерпілому ОСОБА_9 була спричинена закрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалася переломом лобної кістки (лінійними переломами (ЗЧМТ), що супроводжувалася переломом лобної кістки (лінійними переломами передньої та задньої стінок правої лобної пазухи, гемо синусом), крайовим переломом кісток носа, забоєм головного мозку 1 ст., забійні шкірні рани в середній частині лоба, спинки носа зліва, верхньої губи справа. Окрім цього, в медичних документах відмічені механічні тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, саден кінцівок (т.2 а.п.15-16);

висновком комісійної судово-медичної експертизи №89 від 21 квітня 2015 року зазначено, що виявлені ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 спричинені від не менше трьох ударів тупих твердих предметів в лобну область праворуч, в область носу ліворуч в область верхньої губи праворуч від середньої лінії. Характер перелому лобної кістки свідчить про дію тупого твердого предмета з необмеженою контактуючою поверхнею. Рубці в області спинки носу та верхньої губи, можливо, є слідами загоєння забійних ран спричинених від дії тупого твердого предмета(ів) з обмеженою виступаючою контактуючою поверхнею, якими могли бути і рука стиснута в кулак, нога, взута у взуття, або аналогічний предмет з вище вказаними властивостями. Тілесні ушкодження спричинено незадовго до надання первинної медичної допомоги (довідка №15987 травмпункту МЛ №4) в короткий проміжок часу, одне за одним. Сукупність ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя. Виявлені ушкодження спричинені від трьох травматичних дій: в лобну область і, як наслідок, забійні рани, перелом лобної кістки; в область носу ліворуч і, як наслідок, забійні рани, перелом кісток носу та задньої стінки основної пазухи-основної кістки; в область верхньої губи і, як наслідок, забійна рана верхньої губи, що не суперечить механізму виникнення тілесних ушкоджень, вказаних в протоколі слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 . Механізм виникнення тілесних ушкоджень суперечить механізму, на які вказано в протоколі слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , так як ушкодження виявлені в різних площинах (т.2 а.п.125-137).

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченого вірно кваліфікував за ч.1 ст.121 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання, роботи та за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, працює і правильно прийшов до висновку про те, що він повинен відбувати міру покарання у вигляді позбавлення волі, відповідно до вчиненого призначивши йому строк покарання.

Крім того, відшкодування шкоди обвинуваченим на користь потерпілого не здійснено. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлені. Суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не перевірені та не усунуті сумніви винуватості ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, що суд вийшов за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті від 22 жовтня 2014 року в частині механізму отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що таким чином судом першої інстанції порушено право обвинуваченого на захист - безпідставні і суперечать доказам, які були досліджені в судовому засіданні, оскільки, як було встановлено на досудовому і судовому слідстві, події відбувалися в громадському місці біля будівлі пошти за кафе «Шанс» в присутності сторонніх осіб, де на ґрунті неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в бійку. Показання обвинуваченого та сторони захисту про те, що обвинувачений відштовхнув потерпілого від себе правою рукою в ліве плече в результаті чого останній впав обличчям на асфальт і спричинив собі тілесні ушкодження, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновком комісійної судово-медичної експертизи №89 від 21 квітня 2015 року та іншими доказами, які приведені у вироку, яким суд надав належну правову оцінку.
Доводи захисника, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, так як суд першої інстанції не взяв до уваги висновок комісійної судово-медичної експертизи №89 від 21 квітня 2015 року, згідно якого критерієм ознак небезпечності для життя є перелом кісток черепу, а саме перелом лобної кістки, перелом основної кістки, кожний з яких окремо не є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпечності для життя в момент заподіяння, а встановлюється в сукупності тілесних ушкоджень взагалі не відповідають дійсності, оскільки в п.3 висновку експерта №89 від 21 квітня 2015 року зазначено, що тілесні ушкодження в області обличчя не можуть диференціюватися по ступеню тяжкості кожне окремо, так як вони свідчать про місце прикладення сили, так як черепно-мозкова травма оцінюється в комплексі (т.1 а.п.132). Крім того в п.2 вищевказаних висновків вказано, що черепно-мозкова травма з переломом лобної кістки та забоєм головного мозку 1 ст. за ознакою небезпеки для життя відноситься до ступеню тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 131).

Доводи захисника ОСОБА_8 про неправильну кваліфікацію судом дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, що дії обвинуваченого повинні кваліфікуватися за ст.128 КК України є безпідставними та не знайшли свого підтвердження, оскільки протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, а винуватість обвинуваченого доведена повністю в судовому засіданні.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 своїми умисними діями спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що в третьому абзаці мотивувальної частини вироку зазначення суду «з необережності» підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку та доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не передбачає змішаної форми вини, що його підзахисний підлягає кримінальній відповідальності за заподіяння шкоди через необережність за ст.128 КК України - є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 наносячи удари потерпілому ОСОБА_9 у життєво важливий орган голову, мав умисел саме на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, удари були спрямовані у перенісся та верхню губу, а тому не могли бути завдані з необережності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в описовій частині вироку викладені узагальнені висновки судово-медичних експертиз про те, що своїми злочинними умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелом кісток носу, перелом задньої стінки основної пазухи (перелом основної кістки), рубці на спинці носу зліва та переніссі, на правій губі справа у основи носу.

Зазначення судом «та з необережності, своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв лінійний перелом лобної кістки, який переходить на передню та внутрішню пластинку лобної пазухи, рубці в лобній області праворуч від середньої лінії», колегія суддів оцінює як описку, оскільки ані у висновку судмедексперта від 10.07.2014 (т.2 а.п.15-16), ані у висновку комісійної судово-медичної експертизи від 21.04.2015 (т.1 а.п.125-137) нічого не зазначено про необережність, а як вбачається з мотивувальної частини вироку абзацу третього, другого речення, суд, переписуючи висновки експертизи, помилково вказав слово «з необережності».

Колегія суддів вважає, що описка, допущена судом першої інстанції «з необережності» може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_8 стосовно того, що фактична сума матеріальних затрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 документально підтверджена на суму 1199 грн. 27 коп., а судом стягнуто 2999,15 грн. та щодо вирішення цивільного позову, що судом не враховані вимоги розумності, виваженості та справедливості, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 2000 грн не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову, як в частині відшкодування майнової шкоди, так і в частині відшкодування моральної шкоди.

Стосовно відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції зазначив, що з наданих чеків вбачається, що потерпілим двічі враховано чек на суму 400,04 грн від 21 червня 2014 року. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення коштів за квитанціями до прибуткових ордерів від 19 червня 2014 року, 16 червня 2014 року, оскільки в них значиться, що це благодійне пожертвування, а не вимушені витрати потерпілого на придбання ліків, а тому відмовив в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до норм ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Обвинуваченого визнано винним у спричинені потерпілому тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та відносяться до ступеню тяжких тілесних ушкоджень.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 19000 грн, суд першої інстанції прийняв до уваги тяжкість кримінального правопорушення та тяжкість наслідків для потерпілого, щодо якого вчинено злочин та пов`язану з цим глибину фізичних та душевних страждань та відповідно до принципу розумності і справедливості ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Нормами абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості обґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 19000 грн.

Таким чином при перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури, адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: