Номер провадження: 11-кп/785/1579/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2015 року про відмову у задоволення клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі,
встановив:
Засуджена ОСОБА_7 звернулась до суду першої інстанції з клопотанням про її умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, посилаючись на те, що вона відбула більше ніж три чверті строку покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 15.07.2005 року, яким вона була засуджена за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, 70, 71 КК України до чотирнадцяти років позбавлення волі.
За час відбування покарання вона працювала на різних роботах, має заохочення, вину визнає, позитивно характеризується і стала на шлях виправлення, тому заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.
З думкою комісії вона не погоджується, оскільки вважає, що своєю поведінкою і сумлінною працею довела, що виправилась повністю.
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції, у задоволенні клопотання відмовлено.
Мотивуючи відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, сумлінно ставиться до роботи, за останні два роки не має стягнень, але зауважив, що засуджена, за час відбування покарання мала десять стягнень, двічі поміщувалась у ДІЗО.
Відсутність за останні два роки стягнень, на думку суду першої інстанції, не може свідчити про виправлення засудженої в цілому і про те, що вона заслуговує на умовно дострокове звільнення.

У апеляційних скаргах засуджена та її захисник зазначили, що ухвала суду є необґрунтованою, а судовий розгляд неповним, оскільки не була досліджена особова справа ОСОБА_7 . Суд погодився з позицією комісії Чорноморської ВК-74, яка одноголосно вирішила відмовити їй у направленні подання до суду про її умовно дострокове звільнення, але вони з такою позицією не погоджуються, оскільки всі вісім стягнень, накладені на неї в ЧВК-74, зняті, в тому числі й достроково. Суд першої інстанції однобічно оцінив її характеристики і не врахував, що вона усвідомила вчинене нею і щиро кається, а, перебуваючи на свободі, буде більш корисною суспільству.
Посилаючись на зазначені доводи, засуджена та її захисник просять змінити ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення.
Заслухавши доповідача, засуджену та її захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Як видно з матеріалів справи, засуджена ОСОБА_7 звернулась до суду першої інстанції з мотивованим клопотанням про умовно-дострокове звільнення, обґрунтовуючи його тим, що вона повністю усвідомила наслідки вчинених нею злочинів, протягом тривалого строку довела своє виправлення, засвоїла декілька робітничих спеціальностей, позитивно характеризується адміністрацією виправної колонії та відбула три чверті покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 15.07.2005 року.
Відповідно до приписів ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.
З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_7 була засуджена за умисний особливо тяжкий злочин і на день подачі клопотання, відбула більш ніж три чверті строку покарання, тобто вона має право, за законом, на умовно дострокове звільнення.
Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що Громадська рада при управлінні ДПтСУ в Одеській області, заперечуючи проти рішення комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених заохочувальних норм законодавства, надіслала суду першої інстанції листа, у якому просила підтримати клопотання ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення.
Зі змісту характеристики на засуджену випливає, що адміністрацією виправної установи вона характеризується виключно позитивно, а довідкою про заохочення підтверджено, що ОСОБА_7 , на теперішній час має десять заохочень, а з вересня 2013 року не має стягнень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально поставився до розгляду клопотання засудженої, його висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі, суперечать матеріалам справи, а формулювання відмови у задоволенні клопотання є надуманим і безпідставним.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Окрім того, відповідно до приписів ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Прикінцевими положеннями закону передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (24.12.2015 року) та застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом, набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.
З копії вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 15.07.2005 року слідує, що ОСОБА_7 знаходилась під вартою під час попереднього ув`язнення з 08.01.2005 року, а у матеріалах справи зазначено, що до Чорноморської виправної колонії УДпТС України в Одеській області (№74) вона прибула 14.03.2006 року.
Отже, засуджена перебувала в режимі попереднього ув`язнення один рік, два місяці і шість днів.
Відповідно до припису абзацу першого частини п`ятої статті 72 КК України, у разі зарахування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк перебування під вартою під час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , з урахуванням зазначеної норми закону становив би два роки, чотири місяці і дванадцять днів.
Колегія суддів, з огляду на те, що зазначена норма закону застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс обвинувальний вирок, формально не проводить зарахування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у даному провадженні, оскільки це має зробити суд, який ухвалив вирок, але враховує цю обставину при прийнятті рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , оскільки це поліпшує становище засудженої.
Отже, строк відбування покарання засудженою, обчислений у вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 15.07.2005 року з 08.01.2005 року, а прибула вона до виправної установи 14.03.2016 року. Зазначена обставина означає, що засуджена перебувала в режимі попереднього ув`язнення один рік, два місяці і шість днів.
Під час знаходження у Чорноморській виправній колонії, на день судового розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_7 відбула 9 років, 9 місяців і 15 днів, що у сукупності зі строком попереднього ув`язнення становить 10 (десять) років, 11 (одинадцять) місяців і 21 (двадцять один день).
За таких обставин, не відбутий ОСОБА_7 строк покарання, без урахування положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 24.12.2015 року, станом на 29.12.2015 року, становить 3 (три) роки і 9 (дев`ять) днів.
Відповідно до приписів п. 4 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової ухвали про задоволення клопотання засудженої за підстав, наведених у мотивувальній частині ухвали.
На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539, 404, 405, п. 4 ст. 407, 409, 419 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , - задовольнити.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2015 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 , - задовольнити.
Звільнити засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 15.07.2005 року умовно достроково на 3 (три) роки і 09 (дев`ять) днів.
Засуджену ОСОБА_7 звільнити з під варти негайно у залі судових засідань Апеляційного суду Одеської області.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4