Справа № 161/7545/14-к
Провадження № 1-кс/161/2094/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 12 червня 2014 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_5 на постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06 травня 2014 року та постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 30 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду із скаргою на постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06 травня 2014 року та постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 30 квітня 2014 року. Просить скасувати на постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06 травня 2014 року та постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 30 квітня 2014 року.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у відповідності до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України.

Скаржник в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду скарги повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляла.

З метою дотримання вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку, встановленого законом, розгляд скарги проводиться за відсутності скаржника.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, просили відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення слідчого та прокурора, дослідивши письмові матеріали скарги, приходжу до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана

необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При розгляді скарги встановлено, що 06.05.2014 року ОСОБА_5 звернулася Луцького РВ УМВС України у Волинській області із заявою про залучення її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000789 (а.с. 6).

Також встановлено, що 06 травня 2014 року старший слідчий СВ Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 виніс постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання (а.с. 3).

Також встановлено, що ОСОБА_5 не доведено, не надано суду будь-яких доказів та навіть не вказано в самій скарзі яким чином їй завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Оскільки зобов`язання ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 не є підставою для визнання особи потерпілою.

Також судом встановлено і це вбачається із постанови слідчого про часткову відмову в задоволенні клопотання, що ним дотримано вимог ст.ст. 91-92 КПК України. Так як слідчим вчинено всі передбачені КПК України дії для повного, об`єктивного та всебічного розгляду заяви ОСОБА_5 . В результаті чого слідчий правомірно зробив висновок про наявність достатніх підстав прийняття оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що скаржником не доведено, не надано суду будь-яких доказів та навіть не вказано в самій скарзі яким чином їй завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Також встановлено, що ОСОБА_5 просить суд скасувати постанову старшого слідчого СВ Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_3 про відмову в задоволенні клопотання про надання їй можливості представляти інтереси ОСОБА_6 у кримінальному провадженні від 30 квітня 2014 року (а.с. 5).

При цьому нормами ст. 303 КПК України не передбачено оскарження постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання про надання можливості представляти інтереси у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що КПК України не передбачено оскарження постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання про надання можливості представляти інтереси у кримінальному провадженні. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 306-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні її скарги на постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06 травня 2014 року та постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 30 квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1