У Х В А Л А
14 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 118, 124, 263 ч. 1 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, та призначити нове підготовче засідання у даному кримінальному провадженні у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, прокурор звертає увагу на те, що ним в обвинувальному акті викладені фактичні обставини і формулювання обвинувачення без жодних протиріч як на це вказує суд першої інстанції. На його думку, відповідно до ст. 338 КПК України він за результатами судового розгляду вправі змінити обвинувачення, а тому посилання суду на те, що останній позбавлений будь-яких правових механізмів примушення прокурора до усунення недоліків і протиріч обвинувального акту є безпідставним.
Крім того, прокурор вважає, що відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування (далі - Реєстр) даних щодо службової особи, яка внесла відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), відсутність в п.п. 5-49 першого розділу даних про осіб, якими проводились процесуальні дії, а також відсутність в п.п. 47-49 першого розділу даних про час проведення процесуальних дій не є підставою для повернення обвинувального акта.
Також прокурор звертає увагу апеляційного суду на те, що Реєстр не повинен містити відомостей про прийняття процесуальних рішень відповідно до обвинувального акта від 21 травня 2015 року, а саме щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України.
На думку прокурора, суд першої інстанції під час проведення підготовчого судового засідання вдався до оцінки доказів, чим вийшов за межі своїх повноважень.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що висновок суду про повернення обвинувального акта прокурору є хибним, оскільки підстав для його повернення немає, а тому просить скасувати ухвалу суду та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.
В ухвалі про повернення обвинувального акта суд зазначив, що при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень за ст. 118 та ст. 124 КК України і при формулюванні обвинувачення існують розбіжності. Так, в одному випадку зазначений час їх вчинення приблизно в 22 годині 31 березня 2012 року, а в іншому цього ж дня приблизно в 22 год. 30 хв.
Повертаючи обвинувальний акт, суд зазначив, що має місце протиріччя при формулюванні обвинувачення та викладенні фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_5 злочину за ст. 118 КК України. В обвинуваченні зазначається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 били ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , спричиняючи їм тілесні ушкодження, але які саме не вказується. Проте при викладенні фактичних обставин вчинення даного злочину вказані інші обставини побиття та заподіяння фізичного болю, а не тілесних ушкоджень.
В своїй ухвалі суд зазначав, що Реєстр не містить даних про службових осіб, які вносили відомості до ЄРДР та осіб, які проводили процесуальні дії.
Також суд звернув увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження є обвинувальний акт від 21 травня 2015 року зі змінами, якими обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України виключено. В той же час в обвинувальному акті від 17 вересня 2015 року ОСОБА_5 висунуте обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, проте в Реєстрі відсутні відомості про прийняття процесуальних рішень щодо зміненого раніше обвинувачення.
Крім того, на думку суду, в нього відсутній правовий механізм примушення прокурора до усунення недоліків обвинувального акта під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення, а тому ці недоліки повинні бути усунені прокурором після повернення обвинувального акта.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, думку якого підтримали потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_9 .
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
З огляду на забезпечення права на захист, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Тому, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність, має бути чітким, зрозумілим, не повинен містити протиріч, неточностей та неоднозначного тлумачення.
Лише в такому випадку особа зможе ефективно захищатись від предявленого обвинувачення.
На думку колегії суддів, направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає зазначеним вимогам закону, а тому рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору є законним.
Посилаючись на ст. 338 КПК України, в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що за результатами судового розгляду він має право змінити обвинувачення.
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Якщо формулювання обвинувачення не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, то такі недоліки повинні бути виправлені прокурором після повернення йому обвинувального акта зі стадії підготовчого судового засідання, тому що вони є очевидними і перешкоджають призначенню судового розгляду.
Судом правильно вказано, що при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень за ст. 118 і ст. 124 КК України зазначений час їх вчинення 31 березня 2012 року приблизно в 22 годині, а при формулюванні обвинувачення вказаний інший час приблизно 22 год. 30 хв.
Крім того, як вбачається з обвинувального акта, на що звертає увагу суд, в ньому при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення зазначається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 били ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , чим заподіяли їм тілесні ушкодження (не вказані які саме), а при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення вказані інші обставини побиття, та заподіяння не тілесних ушкоджень, а фізичного болю.
Згідно ст. 373 КПК України за результатами розгляду кримінального провадження, судом ухвалюється виправдувальний або обвинувальний вирок. Приймаючи одне з зазначених рішень, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України суд повинен мотивувати чи доведене обвинувачення, яке предявлене особі, чи ні. Отже, лише відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України дає можливість в подальшому суду поза будь-яких сумнівів прийняти одне з передбачених ст. 373 КПК України рішень.
Частина 4 ст. 291 КПК України передбачає вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Лише в разі невідповідності обвинувального акта вимогам закону суд у підготовчому судовому засіданні вправі повернути його прокурору.
Проте суд, повертаючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 прокурору, зазначив як порушення, відсутність відомостей про службову особу, яка внесла відомості до ЄРДР, а також особи, які проводили процесуальні дії, не вказаний час проведення даних процесуальних дій.
Такі висновки суду не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора, що суд першої інстанції вдався до оцінки доказів.
Стаття 84 КПК України містить визначання, що є доказом у кримінальному провадженні, а тому порівняння обвинувального акта від 17 вересня 2015 року з обвинувальним актом від 21 травня 2015 року, а також відповідно до них двох Реєстрів, не є оцінкою доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404 ,407, 418, 419 КПК України,колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3