У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю прокурора засудженого ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 30 вересня 2015 року у режимі відеоконференції кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, захисників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2014 року, вирок Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року.

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2014 року засуджено:

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Джамбула Республіки Казахстан, мешканця АДРЕСА_1, громадянина Російської Федерації та Федеративної Республіки Німеччина, такого, що не має судимості на території України,

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

За ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК ОСОБА_10 визнано невинуватим і виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів;

ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та мешканця АДРЕСА_2, громадянина України, раніше судимого за вироком Харківського обласного суду від 05 квітня 1995 року за п. «а» ст. 93, частинами 1, 3 ст. 222, ст. 42 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна, звільненого 29 грудня 2006 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 23 дні,

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

За ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК ОСОБА_13 визнано невинуватим і виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця та мешканця АДРЕСА_3, громадянина України, раніше судимого за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 1998 року за ч. 3 ст. 142 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, звільненого 02 липня 2004 року умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 1 день;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

За ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК ОСОБА_5 визнано невинуватим і виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів;

ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця та мешканця АДРЕСА_4, громадянина України, раніше судимого:

- за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2000 року за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 208, ч. 1 ст. 215-3, ст. 42 КК 1960 року - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із конфіскацією майна, звільненого 27 лютого 2003 року умовно-достроково на 6 місяців 11 днів;

- за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2009 року за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 23 липня 2009 року й визначено ОСОБА_14 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК ОСОБА_14 визнано невинуватим і виправдано у зв'язку недоведеністю його участі у вчиненні злочинів;

ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця м. Ташкента Республіки Узбекистан, мешканця АДРЕСА_5, громадянина Російської Федерації, такого, що не має судимості на території України,

за ч. 3 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна.

За ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК ОСОБА_15 визнано невинуватим і виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів;

ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженця м. Ташкента Республіки Узбекистан, мешканця АДРЕСА_6, громадянина Республіки Узбекистан, такого, що не має судимості на території України,

за ч. 3 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.

За ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК ОСОБА_16 визнано невинуватим і виправдано у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочинів.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 визнано винуватими у тому, що вони у період із 14 травня по 24 вересня 2009 року в містах Сваляві, Мукачевому та Ужгороді Закарпатської області за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинили замах на сутенерство або втягнення потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в зайняття проституцією за кордоном у Федеративній Республіці Німеччина для надання сексуальних послуг за гроші.

Також судом визнано винуватими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у тому, що в період із 20 по 22 жовтня 2009 року ці двоє за попередньою змовою в неустановленому місці у невстановлених органом досудового слідства осіб придбали особливо небезпечний наркотичний засіб - героїн вагою 1 кг, який незаконно зберігали й перевезли в автомобілі марки «БМВ-323» (реєстраційний номер НОМЕР_1) з метою збуту і збули його 22 жовтня 2009 року ОСОБА_21 біля автозаправної станції в с. Пасіки Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області за 30000 доларів США.

Місцевий суд виправдав ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК. Своє рішення мотивував тим, що орган досудового слідства не встановив факту торгівлі потерпілими, здійснення угод, об'єктами яких були потерпілі, або вербування, переховування, передачі чи одержання потерпілих з боку підсудних.

Також суд дійшов висновку, що з обвинувачення слід виключити таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину з використанням уразливого стану особи, оскільки потерпілі не повідомляли підсудним про свій уразливий, матеріальний чи психічний стан, крім того, під час зустрічей потерпілі були одягнуті охайно та сексуально і їх зовнішній вигляд не свідчив про те, що вони перебували у скрутному матеріальному становищі.

Місцевий суд виключив із пред'явленого обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину організованою групою, оскільки злочин було вчинено за попередньою змовою групою осіб.

Так само суд визнав недоведеним факт учинення ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК, оскільки обвинувачення його за цими злочинами ґрунтується, у тому числі, на недопустимих доказах, а зібрані у справі інші докази є недостатніми для висновку про підтвердження його винуватості.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_10, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 305 КК, то місцевий суд дійшов висновку, що орган досудового слідства не встановлено, а судом не здобуто доказів переміщення через митний кордон України поза митним контролем наркотичного засобу, обвинувачення за вказаною статтею базується лише на припущеннях.

Що ж стосується обвинувачення ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК, то воно не підтверджено зібраними у справі доказами.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року апеляції засудженого ОСОБА_13, захисників ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та прокурора задоволено частково.

Вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 і ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 149 КК та їх засудження за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК, а також у частині виправдання ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 305 КК скасовано й постановлено в цій частині свій вирок, яким:

- ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна;

- ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна;

- ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна;

- ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2009 року, й остаточно визначено ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна;

- ОСОБА_15 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю із злочином, передбаченим ч. 3 ст. 307 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_15 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна.

- ОСОБА_16 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК, та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю із злочином, передбаченим ч. 3 ст. 307 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_16 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_15 та ОСОБА_16 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції встановив, що місцевий суд у достатньому обсязі дослідив усі зібрані у справі докази, однак невірно встановив фактичні обставини справи і дійшов неправильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ст. 149 КК. При цьому апеляційний суд зазначив, що згідно з показаннями потерпілих вони знаходились у важкому матеріальному стані, про що вони повідомили підсудним, які використали це як психологічний фактор впливу на потерпілих з метою досягти домовленості про виїзд за кордон для роботи останніх повіями. Суд звернув увагу на те, що ще до знайомства з підсудними потерпілі періодично добровільно надавали сексуальні послуги чоловікам за гроші, а отже, фактично займалися проституцією. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що підсудні підшукували потерпілим клієнтів, приміщень для зустрічей, не отримували від цього жодної винагороди, то не можна стверджувати про наявність у їх діях ознак сутенерства.

За таких обставин апеляційний суд, провівши часткове судове слідство, визнав ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 винуватими в тому, що вони в період з 14 травня по 25 вересня 2009 року, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи уразливий стан потерплих ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20, які перебували у важкому матеріальному становищі, здійснили замах на їх вербування та переміщення за кордон з метою сексуальної експлуатації в борделях Федеративної Республіки Німеччини, однак не довели задуманого до кінця з причин, які не залежали від їх волі.

Дії винуватих цей суд кваліфікував за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК.

Так само апеляційний суд не погодився з висновком місцевого суду про відсутність у діях ОСОБА_15 та ОСОБА_16 складу злочину, передбаченого ст. 305 КК, оскільки згідно з показаннями засуджених, даних у ході досудового слідства, наркотичний засіб був придбаний ними на території Російської Федерації та переміщений на автомобілі через митний кордон на територію України.

За таких обставин апеляційний суд визнав доведеним, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за попередньою змовою групою осіб 20 жовтня 2009 року о 21.41 год. при перетині державного кордону України в пункті пропуску міжнародного сполучення «Бачівськ» Глухівської митниці у Сумській області вчинили контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу в особливо великих розмірах, а саме перемістили через митний кордон України з приховуванням від митного контролю наркотичну речовину героїн вагою 916,44 г.

Дії ОСОБА_15 та ОСОБА_16 цей суд кваліфікував за ч. 3 ст. 305 КК.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року вирок місцевого суду, згідно з яким: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 визнано винними і засуджено за ч. 3 ст. 307 КК; виправдано ОСОБА_10 за обвинуваченням за ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК; виправдано ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 за обвинуваченням за ч. 3 ст. 303 КК; виправдано ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за обвинуваченням за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК, змінено.

Виключено з резолютивної частини вироку місцевого суду вказівку про конфіскацію в дохід держави як знаряддя злочину автомобіля «БМВ-530» НОМЕР_2 і зазначено про повернення цього транспортного засобу його власнику - ОСОБА_23. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі з доповненням прокурор порушує питання про скасування постановлених у справі судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд унаслідок неправильного застосування судами кримінального закону, незастосування судами кримінального закону, який підлягає застосуванню, та м'якості призначеного засудженим покарання. Прокурор указує, що висновки місцевого й апеляційного судів не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам, а відтак, було прийнято незаконне рішення: в частині виключення такої кваліфікуючої ознаки складу злочину, як вчинення злочину у складі організованої групи (статті 149, 303, 305, 307, ч. 3 ст. 15, ст. 313 КК); безпідставного виправдання ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК; безпідставного виправдання ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК, а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК. Також, на думку прокурора, місцевий суд неправильно кваліфікував дії винних за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК, а в подальшому апеляційний суд узагалі виключив з обвинувачення ст. 303 КК. Прокурор вважає, що винність усіх засуджених доведено, їх дії органом досудового розслідування було кваліфіковано правильно.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_10, а справу закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року за відсутності в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК. Захисник зазначає, що: суд дійшов необґрунтованого висновку про перебування потерпілих у важкому матеріальному стані та про обізнаність із цим засудженого; ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 неправильно було визнано потерпілими, оскільки їм не було завдано жодної матеріальної чи моральної шкоди; суд апеляційної інстанції всупереч вимогам процесуального закону дав оцінку лише показанням потерпілих, даним ними під час досудового слідства, однак не дослідив і не оцінив їх показань у судовому засіданні. Також захисник посилається на суворість призначеного ОСОБА_10 покарання.

Захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_13 внаслідок істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону. Захисник стверджує, що: всупереч вимогам закону потерпілі не були допитані в суді апеляційної інстанції; легалізовані диски з аудіо- та відеозаписами зустрічей потерпілих та засуджених мають незрозуміле походження і є недопустимими доказами; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи й не підтверджуються доказами; в діях ОСОБА_13 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК, а тому справа щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у касаційній скарзі порушують питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 внаслідок невідповідності висновків цього суду фактичним обставинам справи та порушення вимог кримінально-процесуального закону. Вказують, що дані оперативно-розшукових заходів було отримано з порушенням вимог закону, отже вони є недопустимими доказами. Захисники просять пом'якшити призначене їх підзахисному покарання до 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційні скарги, просив скасувати вирок та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий апеляційний розгляд, пояснення засудженого ОСОБА_5, котрий підтримав скаргу захисників і просив пом'якшити призначене йому покарання, розглянувши матеріали кримінальної справи й обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, на вирок місцевого суду учасники процесу подали апеляційні скарги. Так, прокурор у скарзі просив апеляційний суд скасувати вирок місцевого суду і постановити свій вирок, яким визнати винуватими у складі організованої злочинної групи: ОСОБА_10 - за ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК; ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_14 - кожного за ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК; ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - кожного за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК. В апеляціях засуджений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_7 просили скасувати вирок місцевого суду і закрити провадження щодо ОСОБА_13 на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року. В апеляції захисник ОСОБА_6 висунув аналогічні вимоги про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року щодо ОСОБА_10 Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також просили скасувати вирок місцевого суду і закрити провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_16 на підставі п. 2 ст. 6 КПК 1960 року. Захисник ОСОБА_22 просив пом'якшити ОСОБА_15 покарання із застосуванням ст. 69 КК і виключити автомобілі, як знаряддя злочину, з додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В ході апеляційного розгляду суд постановив два рішення: вирок та ухвалу. Першим суд частково задовольнив апеляції засудженого, захисників та прокурора, скасував вирок у частині виправдання ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 149 КК, а також у частині їх засудження за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 303 КК, та виправдання ОСОБА_15 і ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 305 КК, і постановив свій вирок, яким визнав винуватими ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК, а також ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - за ч. 3 ст. 305 КК.

А в ухвалі суд частково задовольнив апеляції прокурора та захисника ОСОБА_22 Вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК; ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 - за ч. 3 ст. 303 КК; ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК, а також у частині засудження ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 307 КК змінив і виключив із резолютивної частини вироку вказівку про конфіскацію одного автомобіля як знаряддя злочину. У решті вирок залишив без зміни.

Таким чином, за результатами розгляду цієї кримінальної справи в апеляційному порядку щодо одних і тих самих осіб за одними й тими ж фактичними обставинами апеляційний суд ухвалив два процесуальних рішення: вирок та ухвалу, чого не передбачено нормами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року і що є неприпустимим. Такі рішення апеляційного суду не можна визнати законними й обґрунтованими, вони підлягають скасуванню.

Крім того, всупереч положенням п. 4 ч. 1 ст. 369 КПК 1960 року висновки апеляційного суду, викладені у вироку та ухвалі, містять істотні суперечності. Апеляційний суд постановив вищевказаний вирок із частковим скасуванням вироку місцевого суду, при цьому в ухвалі зазначив, що у решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Також в ухвалі суд зазначив, що на доводи, викладені в апеляціях захисників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_13, колегія суддів надала відповіді при постановленні у справі вироку апеляційного суду. Такі висновки є необгрунтованими також з огляду на те, що порядок та строки оскарження вироку й ухвали апеляційного суду передбачені різними нормами кримінально-процесуального закону.

Крім того, як убачається зі змісту ухвали апеляційний суд дійшов висновку про правильність рішення місцевого суду щодо виправдання ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК; ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ОСОБА_14 - за ч. 3 ст. 303 КК; ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 313 КК за відсутності в їх діях складу цих злочинів. Попри це, за вироком місцевого суду цих осіб було виправдано за недоведеності їх участі у вчиненні злочинів.

Оскільки судові рішення апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог КПК 1960 року, колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи, наведені в касаційних скаргах, про неправильне застосуванням кримінального закону і дати свій висновок щодо цих доводів.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд. У процесі нового розгляду справи суду слід ретельно дослідити усі обставин справи та наявні докази шляхом проведення повного судового слідства, перевірити доводи, наведені в апеляційних та касаційних скаргах, дати кожному з них вичерпну вмотивовану відповідь і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Ураховуючи ступінь тяжкості інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпечність та дані про осіб обвинувачених ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а також з метою виконання судових рішень виходячи з практики Європейського суду з прав людини (справа «Харченко проти України») запобіжний захід у виді тримання під вартою їм слід залишити без зміни до проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції, але не більше, ніж 60 діб, тобто до 30 листопада 2015 року.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, захисників ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Запобіжний захід ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у виді тримання під вартою залишити без зміни до проведення судового засідання в суді апеляційної інстанції, але не більше, ніж 60 діб, тобто до 30 листопада 2015 року.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3