Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця хутора Борисогліб Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 55000 грн.

Вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 27 жовтня 2014 року о 19.50 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf 1.6», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Київський Шлях в місті Бориспіль Київської області, в напрямку міста Харків, неподалік будинку №1, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 2.3 д), 18.4 Правил дорожнього руху, здійснивши наїзд на потерпілого ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину Київський Шлях по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті наїзду ОСОБА_7 загинув на місці пригоди.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції й ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями цими судами вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що судами не повною мірою враховано особу ОСОБА_5 , який не повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_6 завдану шкоду. Крім того, апеляційний суд в порушення ст. 419 КПК не належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора стосовно безпідставного застосування до засудженого положень ст. 75 КК, а тому незаконно відмовив у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи та перевіривши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Висновки суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, прокурором у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи прокурора про неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (згідно зі ст. 12 КК є тяжким злочином, проте вчинений з необережності), дані про особу засудженого (раніше не судимий, позитивно характеризується в суспільстві та за місцем роботи, має хвору дружину, є особою похилого віку), обставини, що пом`якшують покарання (повне визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій) та відсутність обставин, що його обтяжують, а також думки потерпілих ОСОБА_6 (просила призначити покарання у виді реального позбавлення волі) й ОСОБА_8 (вважала за можливе призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства), дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в середніх межах санкції ч. 2 ст. 286 КК. При цьому, наведені обставини й дані є необхідними та достатніми для застосування до засудженого місцевим судом положень ст. 75 КК, що і було зроблено цим судом.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, належно перевірив кожен довід та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви, з яких виходив при постановленні рішення, зокрема й стосовно потерпілої ОСОБА_6 .
Вирок суду першої інстанції й ухвала апеляційного суду є законними, обґрунтованими та мотивованими, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3