Придніпровський районний суд м.Черкас
номер справи 711/4858/13-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2013 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Позарецька С.М., при секретарі Семи волос І.М., за участую прокурора Чернишова С.Г., слідчого Жадан В.Г., підозрюваного ОСОБА_1, розглянувши в судовому засіданні клопотання, подане за матеріалами кримінального провадження №0000039, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2013 року стосовно обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_1 у вигляді домашнього арешту у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 121 ч.2, 127 ч.2, 365 ч.2,3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим, в провадженні якого знаходяться матеріали кримінального провадження №0000039, до суду подано клопотання, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_1

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_1, який працюючи згідно наказу начальника УМВС України в Черкаській області №186о/с від 28.07.08 на посаді начальника відділення швидкого реагування відділу швидкого реагування (ВШР) «Сокіл» УБОЗ УМВС України в Черкаській області, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, будучи наділеним відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» обовязками по вжиттю необхідних оперативно-розшукових заходів, щодо попередження, своєчасного виявлення, припинення та розкриття злочинів, і, таким чином, являючись представником влади і службовою особою, наділеною лише їй власними повноваженнями в кримінальному судочинстві при проведенні оперативно-розшукової діяльності, спільно з старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Уманського відділу боротьби з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України в Черкаській області майором міліції ОСОБА_2, оперуповноваженим Уманського відділу по боротьбі з організованою злочинністю УБОЗ УМВС України в Черкаській області капітаном міліції ОСОБА_3 та начальником відділення супроводження спеціальних операцій ВШР «Сокіл» капітаном міліції ОСОБА_4, використовуючи надану їм владу та службові повноваження всупереч інтересам служби, діючи умисно, вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, за наступних обставин.

Так, перебуваючи відповідно до розпорядження керівництва УБОЗ УМВС з 7 по 10.04.2009 у відрядженні в Уманському ВБОЗ, 07.04.2009, близько 19 год., з метою спонукання ОСОБА_5 до дачі визнавальних показів про обставини вчиненого злочину, в якому він підозрювався, ОСОБА_1, разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, без відповідного дозволу отримали його із приміщення ІТТ у оперативного чергового ОСОБА_6 майора міліції ОСОБА_7 та помічника чергового ІТТ вказаного райвідділу міліції прапорщика ОСОБА_8, наділи на голову мішок, незаконно застосувавши спецзасоби наручники, насильно посадили його в легковий автомобіль та вивезли до невстановленого слідством лісового масиву неподалік від м. Христинівка, де, не знімаючи з рук наручники, повалили ОСОБА_5 на землю, періодично одягали на голову мішок і протигаз, застосовували до нього фізичне насильство у вигляді нанесення ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла, в тому числі по оголеним стопам, застосовуючи дію електроструму, яке продовжувалося протягом близько 2-х годин, чим заподіяли тілесні ушкодження у вигляді: синців передньої черевної стінки зліва, проекції 1-12 грудних хребців, поперекової ділянки зліва з переходом на ліву сідницю, саден нижньої третини правого і лівого стоп, підшкіряних крововиливів стоп, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Отримавши після застосування фізичного насильства згоду ОСОБА_5 та погрожуючи застосуванням фізичного насильства у майбутньому, повернули його близько 22 год. до ізолятора тимчасового тримання, де останній 08.04.2009 вимушений був дати слідчому визнавальні показання про обставини вчиненого злочину.

Перевищуючи надану владу та службові повноваження ОСОБА_1, разом з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, крім заподіяної істотної шкоди охоронюваним ст. ст. 28, 29 Конституції України правам та інтересам громадянина ОСОБА_5 на повагу до його гідності, свободу та особисту недоторканість, також заподіяв істотну шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету правоохоронного органу Міністерства внутрішніх справ України міліції, як державного озброєного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Перебуваючи відповідно до розпорядження керівництва УБОЗ УМВС з 14 по 17.04.2009 у відрядженні в Уманському ВБОЗ, 14.04.2009, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, отримавши в приміщенні ізолятора тимчасового тримання Монатирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, відбувавшого з 07.04.2009 за постановою Уманського міськрайонного суду покарання у вигляді адміністративного арешту ОСОБА_9, для конвоювання до ОСОБА_6 УМВС для виконання слідчих дій у звязку з розслідуванням кримінальної справи за фактом відкритого викрадення тракторів марки Т-150К з плугами з території ТОВ «Агрофірма «Орадівка», з метою спонукання ОСОБА_9 до дачі визнавальних показань про обставини вчиненого злочину, незаконно застосували наручники та на автомобілі НОМЕР_1, належного ОСОБА_3, вивезли його до лісового масиву, розташованому поблизу залізничного переїзду дороги на с. Сатанівку Монастирищенського району, що в протилежній стороні від м. Христинівка, де, на протязі понад однієї години, не знімаючи з рук наручники, застосували фізичне насильство у вигляді нанесення ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла, спричинивши ОСОБА_9 множинні тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден, крововиливів в ділянках голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, переломів з 5 по 9 ребер справа і з 5 по 7 зліва, крововиливів в мякі тканини голови зі сторони кісток черепа в ділянці чола з переходом на тімяну ділянку на всьому протязі та праву і ліву скроневі ділянки в мякі тканини в проекції лівого променево-запясткового суглоба, та лівого колінного суглобу по передній поверхні, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як спричинили розвиток травматичного шоку, від яких настала його смерть.

Після констатації, близько 18 год. фельдшером швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ смерті ОСОБА_9, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, перевезли на вказаному автомобілі труп на інше місце, поблизу залізничного переїзду на автошляху Монастирище-Христинівка, і, тим самим приховали місце вчинення злочину.

Перевищуючи надану владу та службові повноваження, ОСОБА_1, разом з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, крім спричинення тяжких наслідків і заподіяної істотної шкоди охоронюваним ст. ст. 28, 29 Конституції України правам та інтересам громадянина ОСОБА_9 на повагу до його гідності, свободу та особисту недоторканність, також заподіяв істотну шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету правоохоронного органу Міністерства внутрішніх справ України міліції, як державного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

ОСОБА_10 же, перебуваючи відповідно до розпорядження керівництва УБОЗ УМВС з 14 по 17.04.2009 у відрядженні в Уманському ВБОЗ, 14.04.2009, близько 15 год. 30 хв., разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, отримавши в приміщенні ізолятора тимчасового тримання Монатирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, відбувавшого з 07.04.2009 за постановою Уманського міськрайонного суду покарання у вигляді адміністративного арешту ОСОБА_9, для конвоювання до ОСОБА_6 УМВС для виконання слідчих дій у звязку з розслідуванням кримінальної справи за фактом відкритого викрадення тракторів марки Т-150К з плугами з території ТОВ «Агрофірма «Орадівка», з метою спонукання ОСОБА_9 до дачі визнавальних показань про обставини вчиненого злочину, незаконно застосували наручники та на автомобілі НОМЕР_1, належного ОСОБА_3, вивезли його до лісового масиву, розташованому поблизу залізничного переїзду дороги на с. Сатанівку Монастирищенського району, що в протилежній стороні від м. Христинівка, де, на протязі понад однієї години, не знімаючи з рук наручники, застосували фізичне насильство у вигляді нанесення ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла, спричинивши ОСОБА_9 множинні тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден, крововиливів в ділянках голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, переломів з 5 по 9 ребер справа і з 5 по 7 зліва, крововиливів в мякі тканини голови зі сторони кісток черепа в ділянці чола з переходом на тімяну ділянку на всьому протязі та праву і ліву скроневі ділянки в мякі тканини в проекції лівого променево-запясткового суглоба, та лівого колінного суглобу по передній поверхні, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як спричинили розвиток травматичного шоку, від яких настала його смерть.

Після констатації, близько 18 год. фельдшером швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ смерті ОСОБА_9, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, перевезли на вказаному автомобілі труп на інше місце, поблизу залізничного переїзду на автошляху Монастирище-Христинівка, і, тим самим приховали місце вчинення злочину.

ОСОБА_10 же, 07.04.2009 в період часу близько з 19 год. до близько 22 год. та 14.04.2009 в період часу близько з 15 год. 30 хв. до близько 17 год. 30 хв., перебуваючи при виконанні своїх службових обовязків начальника відділення швидкого реагування ВШР «Сокіл» УБОЗ УМВС в області, за попередньою змовою та разом із старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Уманського відділу УБОЗ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_2, оперуповноваженим Уманського відділу УБОЗ області ОСОБА_3 та начальником відділення супроводження спеціальних операцій ВШР «Сокіл» ОСОБА_4, всупереч вимогам Конвенції проти катування та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, від 10.12.1984, ратифікованої Україною 21.01.1987, відповідно до якої забороняється будь-якій особі навмисно заподіювати сильний біль, фізичне чи моральне страждання, з ціллю отримання визнання у вчинені правопорушень, а також залякування і примушення її вчинити будь-які дії проти її волі, в тому числі коли такий біль або страждання заподіюються державними посадовими особами; порушуючи вимоги ст. ст. 28, 29 Конституції України, умисно, переслідуючи мету отримати визнавальні показання про причетність ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до вчинення злочину скоїли дії, які ніхто не має права вчинити, а саме: ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, у тому числі й шляхом порушення вимог законодавства, конституційних прав і свобод громадян, вчинив катування ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за наступних обставин.

Так, перебуваючи відповідно до розпорядження керівництва УБОЗ УМВС з 7 по 10.04.2009 у відрядженні в Уманському ВБОЗ, 07.04.2009, близько 19 год., з метою спонукання ОСОБА_5 до дачі визнавальних показань про обставини вчиненого злочину, в якому він підозрювався, ОСОБА_1, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, без відповідного дозволу отримали його із приміщення ІТТ у оперативного чергового ОСОБА_6 майора міліції ОСОБА_7 та помічника чергового ІТТ вказаного райвідділу міліції прапорщика ОСОБА_8, наділи на голову мішок, незаконно застосувавши спецзасоби наручники, насильно посадили його в легковий автомобіль та вивезли до невстановленого слідством лісового масиву неподалік від м. Христинівка, де, не знімаючи з рук наручники, повалили ОСОБА_5 на землю, періодично одягали на голову мішок і протигаз, застосовували до нього фізичне насильство у вигляді нанесення ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла, в тому числі по оголеним стопам, застосовуючи дію електроструму, яке продовжувалося протягом близько 2-х годин, спричиняючи йому фізичну біль.

Упродовж утримання ОСОБА_5 в наручниках під час доставки його до лісового масиву та безпосередньо в ньому, протягом тривалого часу, діючи узгоджено та цілеспрямовано, вчиняючи катування, тобто дії, які ніхто не має права вчиняти, шляхом застосування морального страждання і фізичного насильства, що виразилося у незаконному застосуванні до ОСОБА_5 спеціальних засобів наручників, нанесенні йому ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла, в тому числі по оголеним стопам, застосовуючи дію електроструму, у своїй сукупності заподіяли потерпілому фізичну біль, мучення, моральні страждання, а також тілесні ушкодження у вигляді: синців передньої черевної стінки зліва, проекції 1-12 грудних хребців, поперекової ділянки зліва з переходом на ліву сідницю, саден нижньої третини правого і лівого стоп, підшкіряних крововиливів стоп, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Отримавши після застосування катування згоду ОСОБА_5 та погрожуючи застосуванням фізичного насильства у майбутньому, повернули його близько 22 год. до ізолятора тимчасового тримання, де останній 08.04.2009 вимушений був дати слідчому визнавальні показання про обставини вчиненого злочину.

Перебуваючи відповідно до розпорядження керівництва УБОЗ УМВС з 14 по 17.04.2009 у відрядженні в Уманському ВБОЗ, 14.04.2009, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_1, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, отримавши в приміщенні ізолятора тимчасового тримання Монатирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, відбувавшого з 07.04.2009 за постановою Уманського міськрайонного суду покарання у вигляді адміністративного арешту ОСОБА_9, для конвоювання до ОСОБА_6 УМВС для виконання слідчих дій у звязку з розслідуванням кримінальної справи за фактом відкритого викрадення тракторів марки Т-150К з плугами з території ТОВ «Агрофірма «Орадівка», з метою спонукання ОСОБА_9 до дачі визнавальних показань про обставини вчиненого злочину, незаконно застосували наручники та на автомобілі НОМЕР_1, належного ОСОБА_3, вивезли його до лісового масиву, розташованому поблизу залізничного переїзду дороги на с. Сатанівку Монастирищенського району, що в протилежній стороні від м. Христинівка, де, на протязі понад однієї години, не знімаючи з рук наручники, застосували фізичне насильство у вигляді нанесення ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла.

Упродовж утримання ОСОБА_9 в наручниках під час доставки його до лісового масиву та безпосередньо в ньому, протягом тривалого часу, діючи узгоджено та цілеспрямовано, повторно, вчиняючи катування, тобто дії, які ніхто не має права вчиняти, шляхом застосування морального страждання і фізичного насильства, що виразилося у незаконному застосуванні до ОСОБА_9 спеціальних засобів наручників, нанесенні йому ударів ногами, руками та предметом з видовженою травмуючою поверхнею в різні частини тіла, у своїй сукупності заподіяли потерпілому фізичну біль, мучення, моральні страждання, а також множинні тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден, крововиливів в ділянках голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, переломів з 5 по 9 ребер справа і з 5 по 7 зліва, крововиливів в мякі тканини голови зі сторони кісток черепа в ділянці чола з переходом на тімяну ділянку на всьому протязі та праву і ліву скроневі ділянки в мякі тканини в проекції лівого променево-запясткового суглоба, та лівого колінного суглобу по передній поверхні, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як спричинили розвиток травматичного шоку, від яких настала його смерть.

Після констатації, близько 18 год. фельдшером швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ смерті ОСОБА_9, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, перевезли на вказаному автомобілі труп на інше місце, поблизу залізничного переїзду на автошляху Монастирище-Христинівка, і, тим самим приховали місце вчинення злочину.

Доказами, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127, ч. 2, 3 ст. 365 КК України є матеріали кримінальної справи № за обвинуваченням ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 365 ч.2, 365 ч.3 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 3 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України, а саме:

- дані дослідчої перевірки, проведеною прокуратурою Христинівського району;

- заява ОСОБА_5 про злочин від 16.04.09, яка надійшла до прокурора Христинівського району 21 квітня 2009, відповідно до якої, заявник повідомив, що 6 квітня 2009 року, у вечірній час разом із своїми знайомими Музикою та ОСОБА_9 був доставлений працівниками Уманського відділу ВБОЗ ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_6 райвідділу міліції, де слідчий Шевчук затримав його за підозрою у викраденні двох тракторів та помістив до ізолятора тимчасового тримання;

- показами потерпілого ОСОБА_5, який показав, що у другій половині дня 06.04.2009 він був затриманий працівниками Уманського відділу УБОЗ ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яким допомагали незнайомі працівники міліції, в с. Копилів Макарівського району Київської області, де працював разом із знайомими Музикою і ОСОБА_9. Звідти вони поїхали до м. Христинівка на двох автомобілях: ОСОБА_9 своїм автомобілем, їдучи з ОСОБА_3, а він пристебнутий до руки ОСОБА_2 наручником, сидів на задньому сидінні іншого автомобіля. Приїхавши близько 21 год. до ОСОБА_6 райвідділу міліції, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 завели його в наручниках до слідчого Шевчука, де із застосуванням погроз, але без фізичного насильства, від нього почали вимагати зізнання у скоєнні відкритого викрадення у 2006 році тракторів. Так як ніяких показань він давати не хотів, слідчий затримав його та провів особистий обшук, після чого його помістили до камери ІТТ, де утримувались вже три особи, які відбували покарання за адміністративні правопорушення. Наступного дня, він теж від дачі показань відмовився, хоча ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимагали дати визнавальні покази, погрожуючи застосуванням фізичного насильства. У вечірній час 07.04.2013 його вивели з камери, надівши на голову мішок, а на руки наручники, та насильно вивезли на легковому автомобілі кудись до лісу. Перебуваючи в незнайомому місці бачив, що його вивезли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з двома чоловіками, на обличчях яких були маски, які, не знімаючи з рук наручники, повалили його на землю, періодично одягали на голову мішок і протигаз, застосували до нього фізичне насильство у вигляді нанесення ударів ногами, руками та якимось видовженим предметом в різні частини тіла, в тому числі по оголеним стопам, застосовуючи дію електротоку, котре продовжувалося близько 2-х годин, вимагаючи при цьому зізнання у вчиненні злочину, після чого, погрожуючи застосуванням фізичного насильства у майбутньому, знову відвезли до ІТТ. Вже наступного дня він змушений був дати слідчому Шевчуку зізнавальні покази щодо обставин скоєння злочину, якого не вчиняв. У звязку з тим, що після побиття стан здоровя погіршився і він з 08.04.2009 на прогулянки з камери практично не виходив, а тому працівники райвідділу міліції 09.04.2009 року викликали лікарів, які обстежували його в ІТТ та лікарні. Однак, ні лікарям, ні працівникам райвідділу міліції, в тому числі слідчому, ні своєму захиснику, який був допущений 10.04. 2009, ні тим хто з ним утримувався в камері, про його побиття вказаними працівниками міліції практично нічого не говорив, а посилався на те, що в нього загострилась стара хвороба хребта та нирок. Тільки 16.04.2009, перебуваючи у ОСОБА_6 районному суді, де вирішувалося питання щодо обрання йому запобіжного заходу взяття під варту, розповів в загальних рисах про обставини застосування до нього фізичного насильства з боку працівників міліції, після чого йому було обрано запобіжний захід підписка про невиїзд;

- показами обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які з цього приводу дали аналогічні показання, і поясненнями, що маючи оперативну інформацію про місцеперебування ОСОБА_5, котрий був причетний до скоєння злочину 06.04.2009 з чотирма оперативними працівниками Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області вони затримали останнього і в наручниках близько 22 год. доставили до ОСОБА_6 райвідділу міліції, де слідчий Шевчук затримав ОСОБА_5 в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у відкритому заволодінні тракторами . Після чого, вони разом із водієм службового автомобіля ОСОБА_13 поїхали додому, в м. Умань. Ніяких незаконних дій до ОСОБА_5, в тому числі і фізичного насильства, не застосовувалося. На стан здоровя та погане самопочуття ОСОБА_5 не жалівся. Видимих тілесних ушкоджень на ньому видно не було.;

- аналогічними показаннями про обставини перебування 07.04.2009 в м. Христинівка та ОСОБА_6 районі допитаних з цього приводу обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_4;

- показаннями допитаного як свідка ОСОБА_13, працюючого у взводі конвойної служби при Уманському МВ УМВС, який пояснив, що зранку 06.04.2009, разом із працівниками Уманського відділу УБОЗ УМВС ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на службовому автомобілі ВАЗ 21099 їздив до с. Копилів, де у другій половині дня, за допомогою чотирьох працівників Макарівського райвідділу міліції, затримали ОСОБА_5, на руки якого одягли наручники, після чого, вказану особу, разом з його знайомими ОСОБА_9 та Музикою, пізно в увечері того ж дня, на двох автомобілях, одним з яких керував ОСОБА_9, привезли до ОСОБА_6 По приїзду до вказаного райвідділу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 зайшли до приміщення райвідділу, а він залишився чекати в автомобілі. Близько 24 год. працівники УБОЗ вийшли з райвідділу без ОСОБА_5 і вони поїхали додому, до м. Умані;

- аналогічними показами свідка ОСОБА_14;

- аналогічними показами про обставини затримання ОСОБА_5 та інших, допитаних в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, працюючих оперуповноваженими СКР Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області;

- показами в частині подій, які відбувалися увечері 6 квітня 2009 року, допитаного як свідка ОСОБА_17, працюючого слідчим СВ ОСОБА_6, який пояснив, що 6 квітня 2009 року близько 18 год. до нього в службовий кабінет зайшов старший слідчий Чекаленко Д.М. та передав кримінальну справу №, порушену за фактом відкритого викрадення двох тракторів з плугами за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, сказавши, щоб він приймав справу до свого провадження, так як затримали ОСОБА_5, котрий підозрюється у причетності до вчинення даного злочину, і невдовзі доставлять до райвідділу міліції. Близько 21 год. раніше не знайомі працівники Уманського відділу УБОЗ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доставили до службового кабінету ОСОБА_5, на руках якого були надіті наручники. Видимих тілесних ушкоджень на тілі доставленого не було. На погане самопочуття ОСОБА_5 не скаржився. Своєї вини у вчиненні в жовтні 2006 року відкритого заволодіння тракторами та плугами не визнавав. Якогось психологічного тиску на ОСОБА_5 ніхто з присутніх не вчиняв. Не застосовувалось до нього і фізичне насильство. Так як ОСОБА_5 не визнавав своєї причетності до скоєння злочину, він склав відповідний протокол про розяснення прав підозрюваного, які ОСОБА_5 підписав, зазначивши, що бажає мати захисника. Там, же в службовому кабінеті, був виписаний протокол затримання ОСОБА_5 як підозрюваного, в порядку ст. 115 КПК України. Перебуваючи в приміщенні чергової частини, в присутності понятих та ОСОБА_5 складено протокол особистого обшуку, куди були записані всі особисті речі затриманого. Протокол підписали всі присутні, після чого ОСОБА_5 помістили до і ізолятора тимчасового тримання.

На час складання протоколу особистого обшуку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в приміщенні райвідділу вже не було, так як вони кудись поїхали. Яким чином ОСОБА_5 доставлено і звідки, йому не відомо;

- даними протоколу огляду кримінальної справи №, порушену 28 березня 2008 року за фактом відкритого викрадення двох тракторів марки Т-150 К з плугами з території ТОВ «Агрофірма Орадівка» за ознаками злочину, передбаченого ст. 186 ч.3 КК України, яка витребовувалася із СВ ОСОБА_6 УМВС, згідно яких, кримінальна справа порушена 28 березня 2008 року прокурором Христинівського району Резніком В.А., яка приймалась слідчим та зупинялась за не встановленням осіб, вчинивши злочин; неодноразово, протягом 2008 року виносилися постанови про примусовий привід ОСОБА_5 причетного до скоєння даного злочину; 6 квітня 2009 року слідчим СВ ОСОБА_17 винесено постанову про відновлення досудового слідства та прийняття кримінальної справи до свого провадження, а також протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеного з 21 год. 45 хв. до 22 год. 25 хв. і підписаного ОСОБА_5, заявившого бажання мати захисника, та слідчим Шевчуком О.В.; протокол про забезпечення підозрюваному права на захист, підписаного ОСОБА_5, заявившого бажання мати захисника, та слідчим Шевчуком О.В.; протокол особистого обшуку затриманого о 23 год. 00 хв., який підписаний ОСОБА_5, понятими ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та слідчим Шевчуком О.В.;

- аналогічними показаннями стосовно нормального стану здоровя, відсутність скарг на погане самопочуття та наявності тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_5 при доставці, оформленні відповідних документів про затримання, поміщенні до ізолятора тимчасового тримання о 23 год. 6 квітня 2009 року та при передачі чергування вранці 7 квітня 2009 року, а також подальших подій, допитаних як свідків ОСОБА_20, працюючого помічником чергового ІТТ, ОСОБА_21, займаючого посаду дільничного інспектора міліції, та ОСОБА_22, працюючого помічником оперативного чергового чергової частини штабу ОСОБА_6 УМВС;

- показами свідка ОСОБА_23, який показав, що 3 квітня 2009 року за рішенням Уманського міськрайонного суду його притягнуто до адміністративної відповідальності строком на 5-ть діб та у той же день о 16-й год. 30 хв. доставлено для відбуття покарання до ізолятора тимчасового тримання ОСОБА_6 райвідділу міліції, де поміщено до камери №3, розташованої в кінці коридору ІТТ, зліва. За час перебування в зазначеній камері туди поміщали і звільняли декількох осіб. Зокрема, 4 квітня 2009 року помістили мужчину, на вигляд 45-ть років, від якого дізнався, що його імя ОСОБА_24, по національності молдаван, проживає в якомусь селі, поблизу м. Христинівка, що вчинив адміністративне правопорушення, повязане з працівниками ДАЇ, і що термін покарання десь 10 діб. 6 квітня 2009 року, у денний час, до камери помістили молоду особу, на вигляд років 18-ть зясувалось, що молодий чоловік із с. Ягубець і притягнутий до адміністративного арешту на троє діб за дрібне хуліганство, вчинене на автостанції, в м. Христинівці. Того ж дня, тобто 6 квітня 2009 року, десь о 22 год., а можливо і пізніше, коли вже всі відпочивали, до камери, в якій крім нього, перебували і вказані особи, завели раніше не знайомого чоловіка, на вигляд років 40. Почував він себе добре, на погане самопочуття та стан здоровя не жалівся. При розмові зясувалось, що у них є загальний знайомий ОСОБА_9, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_1. Тоді він сказав, що добре знає вказану особу, його брата та батьків, так як виріс в с. Піківець. Вже після цього чоловік повідомив, що він ОСОБА_5, і що його разом з ОСОБА_9 та іншою особою їх в м. Києві затримали працівники УБОЗ, а потім доставили до ОСОБА_6 райвідділу міліції, де його затримали, а ОСОБА_9 можливо доставлять у м. Монастирище. Наступного дня, тобто 7 квітня 2009 року, після огляду камери, вони хвилин з 30-ть походили в прогулочному дворику, після чого він та ОСОБА_5 повернулись до камери №3, а інші двоє адмін. арештовані пішли на роботу. Протягом дня вони, вдвох, перебували в камері, розмовляючи на різні теми, в ході якої ОСОБА_5 повідомив, що його підозрюють у викраденні тракторів із території господарства в с. Орадівка Христинівського району. Десь о 18-й чи 19-й ОСОБА_5 викликав із камери черговий по ІТТ, але хто на той час ніс чергування не памятає. Ближче до 20-ї години до камери з роботи повернулися ОСОБА_24 та молодий чоловік. Бачучи, що ОСОБА_5 в камері не має, запитали за нього. На що він відповів, що того кудись забрали. Повернувся ОСОБА_5 години через три і до камери зайшов важко, тримаючись за боки. На запитання, що з ним трапилось, розповів, що після виведення з камери до прогулочного дворика, йому на голову наділи мішок, посадили в автомобіль та вивезли кудись до лісу, де зняли мішок і почали питати про викрадення тракторів. При цьому, як розповідав ОСОБА_5, на руки йому одягли наручники, підвісили на «розтяжку», били по тулубу якимось кийком, та по пятам. Участь у побитті брали четверо чи шестеро осіб, в тому числі і працівники УБОЗ, але хто саме не говорив. Через деякий час ОСОБА_5 знову забрали з камери, куди повернули через годину півтори. При цьому, розповів, що його викликали працівники міліції, які несли чергування, але фізичне насильство не застосовували. Зранку, 8 квітня 2009 року, ОСОБА_5 з нар піднятися не зміг, а тому на прогулянку не пішов, пояснюючи працівникам міліції свій стан давньою хворобою на нирки. Після того, як особи, котрі утримувались в одній камері пішли на господарські роботи, ОСОБА_5 про обставини спричинення тілесних ушкоджень практично не розповідав, а в загальних рисах сказав, що його побили добре, роблячи «розтяжку» на наручниках, що присипали землею та листям, і надівали на голову поліетиленовий мішок. Десь о 10-й годині ОСОБА_5 викликали на допит до слідчого, а так як ходити йому було важко, то він допоміг останньому дійти до слідчої кімнати, яка знаходиться в ІТТ. Близько 16 год., коли він вийшов із камери в коридор ІТТ, у звязку із закінченням строку відбуття покарання, побачив ОСОБА_5 та допоміг дійти до камери, після чого поїхав додому;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_24;

- аналогічними показами про обставини, які відбувалися в ІТТ з 6 по 9 квітня 2009 року, в тому числі увечері 7 квітня 2009 року з ОСОБА_5, допитаного як свідка ОСОБА_25, котрий у зазначений період часу відбував адміністративне покарання.

- показами свідка ОСОБА_26, працюючого завідуючим хірургічним відділенням ОСОБА_6 центральної районної лікарні (ЦРЛ), який показав, що 9 квітня 2009 року, у другій половині дня, до районної лікарні приїхав начальник ОСОБА_6 ОСОБА_27 та попросив оглянути особу, яка утримується в ІТТ. Разом із терапевтом ОСОБА_28 та ОСОБА_27 вони поїхали до райвідділу міліції, де їх провели до ізолятора тимчасового тримання. Коли вони зайшли до камери, яка розташована в кінці коридору ІТТ, зліва, якщо іти по коридору від вхідних дверей, то в ній перебувала одна особа, як пізніше стало відомо ОСОБА_5. Так як у камері було темно, то вони із неї перейшли до слідчої кімнати. Спочатку ОСОБА_5 оглянув лікар ОСОБА_28 На їх запитання стосовно того, що болить, ОСОБА_5 практично нічого не відповідав, а тільки показував у напрямку поперекової ділянки. При огляді ОСОБА_5, було встановлено: наявність у хворого гематоми у попереково-крижаній ділянці зліва розмірами близько 15х10 см, які частково переривались, тобто не була суцільна. Колір гематоми синюшно багровий, і на його думку в межах 2-3 добової давнини. Сідниці, ноги та руки не оглядались, оскільки скарг на це від ОСОБА_5 не надходило. При огляді живота тілесних ушкоджень виявлено не було. Так як ОСОБА_5 про обставини виникнення пошкоджень нічого не говорив, а тільки скаржився на болі у поперековій ділянці, він обстежив його зі сторони живота і грудної клітини, та нирок. Ушкоджень внутрішніх органів виявлено не було. Для остаточного виключення внутрішніх ушкоджень було запропоновано доставити ОСОБА_5 на УЗД і здати загальні аналізи сечі та крові. Після огляду ОСОБА_5 він та ОСОБА_28 зробили у журналі ІТТ відповідні записи та повернулися до лікарні, чекаючи доставки хворого. Хвилин через 30-ть, ОСОБА_5 у супроводі конвою доставили до районної лікарні. Хворому провели ультразвукове дослідження органів черевної порожнини та плевральних синусів, нирок, яке підтвердило відсутність ушкоджень внутрішніх органів. Також були взяті загальні аналізи крові та сечі, які знаходилися в межах норми. Тобто було виявлено, що хвороби нирок не має, а є тільки тілесні ушкодження.

- аналогічними показами, допитаних як свідки ОСОБА_28, працюючого терапевтом-ординатором ОСОБА_6 ЦРЛ, який разом із лікарем-хірургом ОСОБА_26 оглядав 9 квітня 2009 року в ІТТ ОСОБА_6 затриманого ОСОБА_5, та ОСОБА_29, працюючого сімейним лікарем поліклінічного відділення ОСОБА_6 ЦРЛ, котрий теж оглядав ОСОБА_5 в приміщенні ІТТ.

- показаннями свідка ОСОБА_30, який пояснив, що з 10 по 14 квітня 2009 року утримувався в ІТТ ОСОБА_6 УМВС за підозрою у вчиненні крадіжки. Разом з ним в камері №1 10 квітня знаходився ОСОБА_31, якого перевили з камери №2. У той же день, тобто 10 квітня 2009 року близько 16 год. до них в камеру помістили раніше не знайомого ОСОБА_5, зі слів якого дізнався, що вказана особа переведена з камери №3. У ході розмови з ОСОБА_5 також стало відомо, що того побили працівники УБОЗ, але хто саме він не говорив. При цьому, ОСОБА_5 показував свої опухлі ноги та синяки в області нирок. Більше ОСОБА_5 нічого не розповідав;

- показами свідка ОСОБА_31, який пояснив, що з 5 по 15 квітня 2009 року утримувався в ізоляторі тимчасового тримання ОСОБА_6 райвідділу міліції. Десь 10 квітня 2009 року його з камери №2 перевели до камери №1, де спочатку він перебував один, але у другій половині дня до вказаної камери помістили ОСОБА_5, котрий до цього утримувався в камері №3, та ОСОБА_30. Через пару днів, бачучи, що ОСОБА_5 шкутильгає на ногу, запитав про причину. На що той показав свої ноги, які були опухлі та чорні, а також спину, де малися синяки. Про обставини виникнення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не розповідав;

- показами свідка ОСОБА_9, який, зокрема, пояснив, що 9 квітня 2009 року від матері ОСОБА_23, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1 по сусідству, почув, що її син відбував адміністративне покарання в ОСОБА_6 райвідділі міліції і що там побили ОСОБА_5, якого затримували з його рідним братом, ОСОБА_9, а тому у той же день зустрівся з ОСОБА_23, якого знав як односельця. При цьому дізнався, що ОСОБА_23 дійсно сидів в одній камері разом з мешканцем м. Умані ОСОБА_5, якого затримали в Київській області разом з братом. Також, ОСОБА_23 повідомив, що в один із вечорів працівники міліції забрали з камери ОСОБА_5 та побили, хто конкретно не називав, але як говорив ОСОБА_5, що вивозили в ліс, надівали на обличчя протигаз, наносили тілесні ушкодження, після чого знову повернули до камери. Про обставини нанесення тілесних ушкоджень під час тримання в ІТТ ОСОБА_6 райвідділу міліції, він чув і безпосередньо від ОСОБА_5 16 квітня 2009 року, після того як останнього відпустили із районного суду на підписку про невиїзд. При цьому ОСОБА_5 також говорив, що участь у спричиненні тілесних ушкоджень приймали працівники УБОЗ ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- матеріалами «Висновку експертів» №514/09 комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінальної справи № у відношенні гр. ОСОБА_5, проведеної експертною комісією Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, згідно висновків якої, характер ушкоджень у вигляді синців передньо-бічної поверхні черевної стінки, поперекової ділянки зліва, субконьюктивального крововиливу зліва, підшкірних крововиливів стоп вказує на те, що вони утворились від дії тупого (их) предмету (ів) характерологічні ознаки-яких на ушкоджених тканинах не відобразилися. Характер «видовжених косо-вертикальних» синців в проекції 1-12 грудних хребців вказує на те, що вони могли утворитись від дії тупого предмету з видовженою травматичною поверхнею.

Ушкодження на шкірі нижньої третини правого та лівого передпліччя могли утворитися від дії частин наручників. Тобто вищевказані ушкодження свідчать на користь того, що ОСОБА_5 перебував в наручниках навіть і під час нанесення йому тілесних ушкоджень, що може відповідати його показам. Колір синців (від синьо-багряно-зеленого до сиреневої окраски), а також стан саден на передпліччях (колір кірки та її розміщення по відношенню до неушкодженої шкіри) не виключає можливість того, що вони могли виникнути в строк 07.04.09, на який вказує потерпілий. На момент огляду ОСОБА_5 10.04.09 судово-медичним експертом він страждав захворюванням хребта, котре формується на протязі не менше ніж 5-ти років. Висловитися про причинний зв'язок між виявленими тілесними ушкодженнями та подальшою хворобою потерпілого, що призвело до встановлення йому 2-ї групи інвалідності, - не представляється можливим;

- даними рапорту помічника начальника відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_32 від 14.04.09, згідно яких, о 18 год. 45 хв. надійшло повідомлення від невідомої особи про те, що 14 квітня 2009 року о 18 год. 45 хв. на узбіччі дороги біля залізничного переїзду «Халаїдівський» невідомий чоловік знаходиться у критичному стані і потребує невідкладної медичної допомоги;

- даними протоколу огляду місця події, який проводився 14 квітня 2009 року з 18 гол.55 хв. до 21 год. 00 хв., - місця знаходження трупа ОСОБА_9 поблизу залізничного переїзду дороги Монатирище-Христинівка, на тілі якого виявлені численні тілесні ушкодження;

- протоколом огляду трупа ОСОБА_9 в морзі від 15.04.09, згідно якого, на тулубі в районі грудної клітини є численні синці різних кольорів, синці та садна на голові, в ділянці носа, на кінцівках, в ділянках колін, на лівій кисті сліди у вигляді служок по всій окружності, переломи ребер, забої внутрішніх органів;

- показами потерпілої ОСОБА_33, яка пояснила, що хоча юридично шлюб між нею та ОСОБА_9 розірвано, однак їх сімя не розпалася і вони продовжували спільно проживати в квартирі разом із своїми двома неповнолітніми дітьми. Останнім часом робота чоловіка була повязана з виїздами за межі Уманського району, куди виїжджав в межах двох тижнів. Де конкретно працював їй не відомо, але їздив на автомобілі «Опель» червоного кольору. В останнє чоловік був вдома в середині березня 2009 року. У першій половині 6 квітня 2009 року вона декілька раз розмовляла по мобільному телефону з чоловіком, який повідомив що днями повинен приїхати додому. У другій половині дня його телефон не відповідав, а потім взагалі був відключений. 7 квітня 2009 року, на початку сьомої години вечора, зателефонував її чоловік, та в загальних рисах повідомив, що затриманий працівниками Уманського УБОЗ та перебуває в м. Умань. Також, з розмови стало відомо, що його затримали на 10 діб і що покарання буде відбувати в ОСОБА_6 чи Монастирищенському райвідділі міліції. Крім того, ОСОБА_9 говорив, щоб вона зайшла до кабінету №5 Уманського міськвідділу міліції та забрала вилучені особисті речі, і автомобіль «Опель». Про дану розмову, практично відразу розповіла своїй рідній сестрі, ОСОБА_34, яка запевнила, що спробує про все дізнатись. Через деякий час, до неї зайшов мешканець м. Умані ОСОБА_35 та віддав особисті речі її чоловіка, розповівши все те, що вона вже знала, сказавши, що перебував у міськвідділі, де бачив ОСОБА_9, який почував себе нормально. Протягом наступного дня, вона та сестра ходили до міськвідділу та УБОЗ, щоб вирішити питання про місцеперебування ОСОБА_9 та автомобіля, але нічого конкретно не зясували. Перебуваючи в кабінеті №5, від слідчого Ліхути дізнались, що він розслідує кримінальну справу стосовно ОСОБА_9 за підробку довідки при отриманні кредиту в кредитній спілці «Злагода» і що від ОСОБА_9 відібрана підписка про невиїзд. ОСОБА_36 також пояснив, що ОСОБА_9 затримали на 10 діб і він відбуває покарання в Монастирищенському райвідділі міліції. Слідчий також говорив, що ОСОБА_9, перебуваючи у нього, почував себе добре та на поганий стан здоровя не скаржився. 9 квітня 2009 року, під вечір, від матері чоловіка дізналась, що з ОСОБА_6 райвідділу звільнився чоловік, як пізніше стало відомо, утримувався в одній камері з ОСОБА_5 і якого побили працівники міліції. Вважаючи, що таке може бути і з її чоловіком, вирішили провідати ОСОБА_9. 10 квітня 2009 року її сестра, ОСОБА_34, в обідній час, їздила до Монастирищенського райвідділу міліції, де в кабінеті начальника мала зустріч з ОСОБА_9. Повернувшись розповіла, що ОСОБА_9 почуває себе добре, ніяких скарг на поганий стан здоровя не має, тілесні ушкодження теж відсутні. У той же день, близько 18 год. вона теж в кабінеті начальника райвідділу міліції мала побачення з чоловіком, який почував себе добре, на поганий стан здоровя не скаржився, ніяких тілесних ушкоджень на його тілі не бачила. ОСОБА_10 дізналася, що його затримали працівники УБОЗ, серед яких був і ОСОБА_12. 12 квітня 2009 року вона та її сестра, ОСОБА_34, близько 10 год. приїхали знову до м. Монастирище, де мали зустріч з ОСОБА_10, яку дозволив заступник начальника райвідділу. Як, і раніше, ОСОБА_9 почував себе нормально, ніяких скарг від нього не було. Тілесних ушкоджень на обличчі та на руках не було. Вже у ввечері 14 квітня 2009 року дізналась, що ОСОБА_9 помер, під час конвоювання працівниками УБОЗ із Монастирищенського до ОСОБА_6 райвідділу міліції. Пізніше стало відомо, що на тілі ОСОБА_9 мались множинні тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_36, який пояснив, що 7 квітня 2009 року близько 9 год. в Уманському міськвідділі зявився мешканець м. Умань ОСОБА_9, відносно якого була винесена постанова про притягнення як обвинуваченого, але обвинувачення не предявлялось у звязку з не встановленням місцеперебування останнього. Протягом дня він виконував з ОСОБА_9 необхідні слідчі дії, в тому числі предявив обвинувачення, але один раз протягом 2-х годин відлучився в кабінету, залишивши ОСОБА_9 чекати у дворі міськвідділу. Коли в обідній час повернувся, дізнався, що ОСОБА_9, перебуваючи у дворі міськвідділу міліції скоїв правопорушення відносно працівників міліції, у звязку з чим були зібрані матеріали для притягнення його до адміністративної відповідальності, та суд притягнув вказану особу до адміністративного арешту на 10 діб. Після того, як він завершив виконувати слідчі дії, а це було близько 18 год., ОСОБА_9 повинні були відвезти до ІТТ Монастирищенського РВ, але хто це зробив йому не відомо. За період часу, коли бачив ОСОБА_9, він на поганий стан здоровя не скаржився, почував себе добре, тілесних ушкоджень на видимих частинах тіла не було. Близько 17 год. приходив свідок по справі ОСОБА_35, який спілкувався з ОСОБА_9, та отримав від останнього особисті речі для передачі їх дружині. Крім того, ОСОБА_9 розмовляв з дружиною по телефону;

- показаннями, допитаного як свідка ОСОБА_37. відбувавшого адміністратий арешт з 9 по 19 квітня 2009 року, який пояснив, що відповідно до постанови Монастирищенського районного суду його було притягнуто до адміністративної відповідальності, після чого у другій половині дня поміщено до камери №3 ІТТ, де знаходився ОСОБА_9, ОСОБА_30 та раніше знайомий ОСОБА_38. Всі особи були в задовільному стану, на здоровя не скаржилися. Кожного ранку проводилася виводка, у звязку з чим всі особи виходили з камери, де працівники міліції оглядали на наявність тілесних ушкоджень. Будь-яких скарг на поганий стан здоровя ні від кого не надходило. 13 квітня 2009 року до камери помістили ОСОБА_39. 14 квітня 2009 року, все проходило як завжди і під час виводки ні від кого скарг на стан здоровя не було, в тому числі і від ОСОБА_9. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 ніяких не було. Після прогулянки, він та ОСОБА_39 пішли виконувати господарські роботи, а ОСОБА_9 та ОСОБА_30, які і попередні дні залишилися в камері, так як до роботи їх не залучали. У той же день, близько 17 год. він повернувся з роботи, однак ОСОБА_9 в камері вже не було. ОСОБА_40 стало відомо, що того кудись з камери забрали;

- показаннями свідка ОСОБА_41, працюючого помічником оперативного чергового Монастирищенського РВ, який, зокрема, пояснив, що близько 16 год. 30 хв. до райвідділу підїхав автомобіль „ОСОБА_3 А6 темного кольору, вікна якого були затемненими, з якого вийшло дві особи, пояснивши, що вони працівники Уманського відділу УБОЗ, і їм потрібно поспілкуватись з начальником райвідділу міліції. Після того, як доповів про них оперативному черговому, той разом з ними пройшов до начальника райвідділу ОСОБА_12 О 17 год. 15-20 хв. отримав вказівку від заступника начальника райвідділу ОСОБА_11 відкрити ворота до двору райвідділу міліції, куди повинен заїхати автомобіль, що ним і було зроблено. ОСОБА_9 працівники УБОЗ забрали в автомобілі, на якому приїхали, але чи надівали йому наручники і чи був ще хтось в автомобілі не бачив;

- аналогічними показаннями про обставини видачі з ІТТ 14 квітня 2009 року близько 17 год. адмінарештованого ОСОБА_9, допитаного як свідка ОСОБА_42, працюючого помічником чергового ІТТ Монастирищенського РВ УМВС;

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_2, який в цій частині показав, що після затримання 6 квітня 2009 року в с. Копилів Макарівського району Київської області за підозрою у викраденні двох тракторів з плугами ОСОБА_5 та доставки до ОСОБА_6 райвідділу, куди добровільно, по своїй волі приїхали Музика та ОСОБА_9, він останнього до 14 квітня 2009 року не бачив. Коли Прахоменко у вечері 6 квітня 2009 року відїжджав від ОСОБА_6 райвідділу, говорив, що наступного дня йому необхідно зявитися до слідчого Уманського міськвідділу по справі. Станом на 14 квітня 2009 року була отримана інформація, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення адміністративного правопорушення в ІТТ Монастирищенського РВ УМВС. Так як вказана особа перевірялась на причетність до вчинення злочину з ОСОБА_5, він та ОСОБА_3, разом із приїхавшими у відрядження в обідній час співробітниками ВШР «Сокіл» ОСОБА_4 і ОСОБА_1, у другій половині дня, на автомобілі «ОСОБА_3 А6» під керуванням ОСОБА_3, приїхали до ОСОБА_6, де отримали від начальника вимогу про доставку для виконання слідчих дій з ОСОБА_9, близько 17 год. приїхали до м. Монастирище. Зайшовши до начальника райвідділу, віддали вимогу на доставку ОСОБА_9, на якій ОСОБА_12 написав резолюцію про видачу вказаної особи, а ОСОБА_3 склав рапорт про отримання адміністративного арештованого, після чого працівники ВШР «Сокіл» наділи ОСОБА_9 наручники і о 17 год. 15 хв. 17 год. 20 хв. виїхали з двору райвідділу. ОСОБА_40 та ОСОБА_3, який керував автомобілем, сиділи спереду, а ОСОБА_9 - між працівниками ВШР «Сокіл». Видимих тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 не бачив. ОСОБА_40 райвідділу за вказівкою ОСОБА_9, поїхали у протилежний від м. Христинівка бік, так як останній побажав показати місце, де раніше стояла сільгосптехніка, викрадена в с. Орадівка, Христинівського району. По дорозі, ОСОБА_9 говорив, що у нього щось болить в області грудей. Доїхавши до лісового масиву неподалік від м. Монастирище, звернули на ґрунтову дорогу та проїхавши 100-150 м вийшли з автомобіля та пішли в глибину лісового масиву, а ОСОБА_12 залишився біля автомобіля. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 пішли попереду, а він 10-15 м позад них. Але невдовзі, ОСОБА_9 стало погано і він впав на землю. Відразу ж ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали надавати допомогу, однак це не допомагало, тому він, залишивши працівників ВШР «Сокіл» в лісі, підбіг до автомобіля та разом із ОСОБА_3 поїхали до райвідділу міліції, де взяли заступника начальника ОСОБА_11 і разом з ним підїхали до швидкої допомоги, звідки, забрали фельдшера. Медичний працівник в присутності всіх, оглянувши ОСОБА_9, повідомила, що допомога ОСОБА_9 вже не потрібна, оскільки він помер, після чого вийшла з лісу, і на автомобілі швидкої допомоги кудись поїхала. Невдовзі, ОСОБА_9 почав подавати ознаки життя, у звязку з чим, вони посадили його в салон автомобіля та поїхали до швидкої допомоги, випадково проїхавши її та зупинились тільки тоді, коли виїхали за межі м. Монастирище у бік м. Христинівка, так як ОСОБА_9 попросив попити. З їх допомогою, ОСОБА_9 вийшов із автомобіля, але невдовзі йому знову стало погано. Штучне дихання та непрямий масаж серця йому не допоміг і він помер;

- аналогічними показами про обставини, які відбувалися 14 квітня 2009 року, обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які крім зазначеного пояснили, що коли вони забирали ОСОБА_9 з райвідділу, то останній почував себе добре, видимих тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9, - не бачили. Після того, як, перебуваючи в лісовому масиві, ОСОБА_9 стало погано, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поїхали, вони продовжували надавати допомогу: розтирати ніс, щоки, непрямий масаж серця, але це не допомагало і ОСОБА_9 продовжував лежати на спині. Коли хвилин через 20-25 ОСОБА_2 і ОСОБА_3, повернулись разом із медичним працівником та ОСОБА_11, то всі підходили до ОСОБА_9, де медичний працівник практично про його стан нічого не говорила, а тільки констатувала, що у нього слабий тиск і що ОСОБА_9 потрібно везти до лікарні, після чого з лісового масиву пішла;

- показами, допитаного як обвинуваченого ОСОБА_11, який підтвердив показання про те, що він виїжджав до лісового масиву разом з фельдшером та працівниками УБОЗ, проте ніякого трупу не бачив, так як залишився біля лісового масиву поблизу залізничного переїзду дороги на с. Сатанівку, і повернувся до райвідділу міліції на попутному автомобілі одразу ж, як фельдшер покинула місце, нічого та ні про що її не питаючи;

- показами свідка ОСОБА_43, працюючої фельдшером відділення швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ, яка показала, що 14 квітня 2009 року о 17 год. 35 хв. до швидкої допомоги зателефонувала невідома особу, яка повідомила, що неподалік залізничного переїзду в сторону станції Монастирище особі чоловічої статі погано і що потрібна швидка допомога. У звязку з цим, вона, стоячи неподалік від центральної районної лікарні стала чекати приїзду „карети швидкої допомоги. Невдовзі, до неї підїхав легковий автомобіль, в якому сиділо три чоловіка, серед яких був і місцевий працівник міліції ОСОБА_11. Вони поїхали до лісового масиву, поблизу залізничного переїзду дороги на с. Сатанівку, тобто в напрямку станції Монастирище, де підійшли разом з трьома працівниками міліції, які її привезли, до лежачого на землі чоловіка, поблизу якого перебувало ще дві особи чоловічої статі. Вона оглянула лежачого на землі чоловіка, але допомога йому була вже не потрібна, оскільки він помер. Про це вона повідомила всім пятьом чоловікам, котрі там перебували та звідти о 18 год. 03 хв., зателефонувала диспетчеру швидкої допомоги ОСОБА_44, про виявлений труп, пояснивши місце знаходження. Після чого, вийшла з лісового масиву на дорогу та „каретою швидкої допомоги поїхала на інший виклик;

- показами свідка ОСОБА_45, працюючої фельдшером-диспетчером відділення швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ, яка пояснила, що 14 квітня 2009 року о 17 год. 34 хв. у диспетчерську відділення надійшов телефонний дзвінок від невідомої особи про те, що в напрямку сіл Сатанівка та Половинчик лежить чоловік, який потребує медичної допомоги, у звязку з чим вона зателефонувала водієві швидкої допомоги ОСОБА_46, сказавши, щоб він підїхав за фельдшером ОСОБА_43 В цей же час пролунав ще один дзвінок телефонували з міліції, звідки викликали швидку допомогу, але прізвищ не називали. Тому ОСОБА_43 сказавши, що потрібно називати прізвище, поклала трубку, а сама вийшла, щоб їхати на виклик. Цей виклик до журналу записаний не був. Також одразу, о 17 год. 35 хв. із стаціонарного телефону поступив ще один виклик від чергового Монастирищенського РВ УМВС ОСОБА_32, який сказав, що ОСОБА_9 потребує медичної допомоги та щоб автомобіль швидкої допомоги приїхав до райвідділу міліції. Про цей виклик, вона повідомила фельдшеру ОСОБА_47, якій ще працював по виклику. Хвилин через 15-20, зателефонувала ОСОБА_43, повідомивши в загальних рисах, що вона неподалік с. Половинчик і там труп, що її привезли працівники міліції, серед яких ОСОБА_11. Також просила, щоб за нею приїхав автомобіль швидкої допомоги, що і було зроблено. О 18 год. 40 хв. поступив наступний виклик від чергового райвідділу міліції ОСОБА_32 про те, що в напрямку с. Халаїдове, лежить чоловік, який потребує медичної допомоги. Про цей виклик відразу ж повідомила фельдшера ОСОБА_47, який в свою чергу сказав, що він був в райвідділу, але там виклик відмінили. Після того, як повернувся з виклику ОСОБА_47, де він констатував смерть особи, він та ОСОБА_43 розмовляли між собою та прийшли до висновку, що вони бачили одну і ту ж особу;

- показами свідка ОСОБА_46, працюючого водієм відділення швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ, який пояснив, що 14 квітня 2009 року після 17 год. йому зателефонувала диспетчер швидкої допомоги ОСОБА_45 та повідомила, щоб підїжджав до центральних воріт районної лікарні, бо є виклик. Підїхавши до вказаного місця став чекати фельдшера ОСОБА_43, якої не було хвилин 15-ть, у звязку з чим, зайшов до диспетчерської. ОСОБА_40 ОСОБА_45 дізнався, що ОСОБА_43 поїхала на виклик приватним автотранспортом. Через деякий час ОСОБА_43 зателефонувала диспетчеру, щоб її забрали з місця виклику та пояснила йому, де знаходиться. ОСОБА_40 поїхав до вказаного місця, неподалік лісового масиву поблизу залізничного переїзду дороги на с. Сатанівку, де забрав фельдшера, яка була сама. На запитання, що то був за виклик, ОСОБА_43 нічого не відповіла, сказавши, що пізніше про все стане відомо;

- показами свідка ОСОБА_48, працюючого водієм відділення швидкої допомоги Монастирищенської ЦРЛ, який пояснив, що 14 квітня 2009 року, їздив з фельдшером ОСОБА_47 близько 18 год. на виклик до райвідділу міліції, де виклик відмінили, а близько 19 год. за м. Монастирище, ближче до Халаїдовського переїзду, де на узбіччі, лежав труп чоловічої статі, який оглядав фельдшер ОСОБА_47 Неподалік від трупа стояв автомобіль „Ауді темного кольору, біля якого знаходилося декілька осіб;

- даними протоколу відтворення обстановки і обставин події, проведеного за допомогою автотранспорту в різних режимах швидкості від Монастирищенського РВ до місця перебування трупа ОСОБА_9 в лісовому масиві поблизу залізничного переїзду через дорогу на с. Сатанівку та із зазначеного лісового масиву до місця знаходження трупа поблизу залізничного переїзду дороги Монастирище-Христинівка, відповідно до яких час проїзду 4.100 м складає від 7 хв. 08 сек. при швидкості 80-90 км/год. до 8 хв. 11 сек. під час руху 65-70 км/год., а відстань між двома місцями, якщо їхати різними шляхами складає 9150-9825 м.;

- показаннями свідка ОСОБА_49, про подальші події, які відбувались 14 квітня 2009 року, показав, що 18 год. 45 хв. оперативний черговий ОСОБА_32 повідомив, що від невідомої особи надійшло повідомлення, що неподалік залізничного переїзду між м. Монастирище та с. Халаїдове, якійсь людині стало погано. Коли перебував на місці пригоди, бачив, що неподалік залізничного переїзду, на узбіччі, знаходились працівники УБОЗ, котрі незадовго до цього отримували ОСОБА_9, та ще двоє. Звідти вже відїжджала карета „швидкої допомоги, фельдшер якої констатував смерть вказаної особи. Зі слів працівників УБОЗ відомо, що під час транспортування, ОСОБА_9 стало погано і вони надавали йому першу медичну допомогу. При проведенні огляду місця події та огляду трупа ОСОБА_9 бачив, що на обличчі і підборідді мались тілесні ушкодження;

- даними протоколу ексгумації трупа ОСОБА_9, проведеного за участю судово-медичних експертів Головного бюро СМЕ МОЗ України ОСОБА_50 та ОСОБА_51, відповідно до яких, при проведенні діагностичних розрізів з трупа для судово-криміналістичного дослідження вилучено кістки черепа з нижньою шелепою, підязикова кістка з хрящами, ребра: зліва з 5 по 8 ребро, справа з 5 по 9 ребро і грудина;

- даними висновків додаткової судово-медичної експертизи №515/09 від 28.12.09, проведеної комісією експертів Головного бюро СМЕ МОЗ України, згідно яких, при ексгумації трупа гр. ОСОБА_9 виявлені ушкодження, які не були зазначені експертами Уманського міжрайонного відділення в „ОСОБА_3 судово-медичного дослідження трупа №202: крововилив в мякі тканини голови зі сторони кісток черепа в ділянці чола з переходом на тімяну ділянку на всьому протязі та праву і ліву скроневі ділянки, крововилив в мякі тканини в проекції лівого променево-запясткового суглоба, кроволивив в проекції лівого колінного суглобу по передній поверхні. Характер наведених ушкоджень у вигляді крововиливів вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів і відповідають терміну виникнення від однієї до кількох годин настання смерті. Згідно результатів проведеної судово-медичної експертизи у відділенні судово-медичної криміналістики Головного бюро СМЕ виявлено переломи ребер: справа з 5 по 9 ребро, з ліва з 5 по 7 ребро. Характер переломів ребер вказує на те, що вони могли утворитися в результаті одномоментного травмуючої дії знаряддя (зліва) та неодноразової травмуючої дії знаряддя травми (справа). Усі ушкодження виявлені на тілі гр. ОСОБА_9 розглядаються в комплексі, так як вони призвели до розвитку загрозливого для організму стану (травматичний шок), які у відповідності до „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Характер крововиливів у мякі тканини, а також в ділянки переломів ребер вказує на те, що вони утворились при життєво та могли виникнути 14 квітня 2009 року. При таких обставинах, слідство вважає обєктивними висновки комісійних судово-медичних експертиз, проведених Головним бюро СМЕ судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України, оскільки вони зроблені комісією експертів з фахівців різних галузей медицини, які проводили безпосередньо медико-криміналістичні дослідження, а тому ґрунтуються на всебічному та обєктивному дослідженні всіх матеріалів справи;

- іншими матеріалами справи, в тому числі речовими (письмовими) доказами, які зазначались в описовій частині обвинувального висновку, приєднаними до матеріалів кримінальної справи.

Як зазначено слідчим у клопотанні, - метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_1 у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від органів досудового слідства, впливати на свідків та потерпілих, з метою зміни ними свої показів. Також, слідчий вважає, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_1 більш мякого запобіжного заходу надасть останньому можливість чинити вплив на свідків та потерпілих. Підозрюваний ОСОБА_1 вчинив тяжкі злочини, які відповідно до ч. 2 ст. 121 КК України карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років, ч. 2 ст. 127 КК України - на строк від 5 до 10 років, ч. 2, ст. 365 КК України - на строк від 3 до 8 років, ч. 3 ст. 365 КК України - на строк від 7 до 10 років.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючи на Перехідні Положення КПК України, в ред.. 2012р. Крім того, пояснив, що під час розслідування справи за нормами КПК України в ред. 1960р. йому обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. З того часу він зявляється по викликах до слідчого і ніяким чином не перешкоджає встановленню істини по справі.

Заслухавши пояснення підозрюваного, слідчого, думку прокурора, дослідивши матеріалі клопотання, суд вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підлягає до задоволення з наступних підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 121 ч.2, 127 ч.2, 365 ч.2,3 КК України.

Під час досудового розслідування кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_1 та інших осіб за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 121 ч.2, 127 ч.2, 365 ч.2,3 КК України, обрано запобіжний захід підписка про невиїзд, який на час розгляду клопотання не змінений та не скасований..

Дані обставини не заперечуються сторонами кримінального провадження та підтверджуються наявними доказами.

Відповідно до п.9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України в ред. 2012 року, запобіжні заходи, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим кодексом продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, кримінальна справа відносно ОСОБА_1 та інш. осіб була порушена, розслідувалась та повернута на додаткове розслідування постановою Жашківського райсуду від 16.11.2012р. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26.02.13р. зазначена постанова залишена без змін. За даними вказаних судових рішень щодо ОСОБА_1 залишено запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Під досудового слідства по справі та судового розгляду справи застосовувались норми КПК України в ред.. 1960р., а тому, в розумінні п.9 Перехідних положень КПК України в ред. 2012р., - підстав для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_1, - немає.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання від 03.06.2013р.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 184, 186, 187, 193, 372, 392, Перехідні положення КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу СУ прокуратури Черкаській області ОСОБА_52 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 121 ч.2, 127 ч.2, 365 ч.2,3 КК України КК України відмовити.

Копію ухвали вручити підозрюваному, направити слідчому в провадженні якого знаходиться справа, прокурору - для відому.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_53