УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/6573/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.15, ч.3, ст.186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_9
встановила:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Понорниця Коропського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-27.01.2006р. Коропським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185,75,76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
-07.08.2007р. Коропським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185,71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
-15.08.2012р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186,75,76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання 4 (чотири) роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано до покарання невідбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2012р. та призначено остаточне покарання 4 (чотири) роки 3 місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Строк покарання ОСОБА_6 обрахувано з моменту затримання з 18 лютого 2015 року.
Вирішено питання по процесуальних витратах та речових доказах.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 18 лютого 2015 року близько 12 години 10 хвилин, перебуваючи в тролейбусі № 15, що зупинився на зупинці громадського транспорту за адресою м. Житомир, вул.Черняховського,100, помітив раніше незнайомого ОСОБА_9 . В цей день, час та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення будь-якого майна ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та лівою рукою заліз до кишені куртки останнього, звідки дістав мобільний телефон «Flu» моделі «DS103D», вартістю 545грн. 27коп. Тримаючи вказаний мобільний телефон в лівій руці, ОСОБА_6 намагався залишити місце скоєння злочину. ОСОБА_9 помітивши, що раніше незнайома особа викрала його майно, схопив за руку ОСОБА_10 , але останній зрозумівши, що його дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна помічені ОСОБА_9 , намагався вибігти з тролейбуса, тримаючи викрадене майно при собі, однак потерпілий міцно схопив ручку сумки ОСОБА_6 , щоб останній не втік з місця скоєння злочину та в послідуючому ОСОБА_6 був затриманий.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна (грабіж), однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, бо був затриманий.
На вирок суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , в якій останній просить оскаржуваний вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 .
Апелянт вважає, що вчинення ОСОБА_6 грабежу відносно ОСОБА_9 не доведено у судовому слідстві. Також судом не доведено об`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченому злочину, а саме: прямого умислу на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Захисник вказав, що допитані в суді свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали лише те, що вони бачили як був затриманий обвинувачений на зупинці тролейбуса, але не бачили викрадення останнім у потерпілого телефону і це підтвердити не можуть.
На думку захисника, за таких обставин ОСОБА_6 необхідно виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення інших учасників судового провадження, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, відсутній технічний запис судових засідань в суді першої інстанції за 7 травня, 14 травня та 8 червня 2015 року, під час яких допитувалися свідки, що перешкоджає апеляційному суду переглянути судове рішення місцевого суду.
За таких обставин і відповідно до п.1 ч.1 ст. 415 КПК України вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0001001 щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді: