Справа № 164/506/15-к Провадження №11-кп/773/426/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду від 07 серпня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Здолбунів Рівненської області, українець, освіта професійно-технічна, неодружений, раніше судимий:

- 25 жовтня 2004 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 309, ст.69, ст. 56 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт;

- 11 травня 2005 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 309. ч.1 ст. 185, ст.ст. 70, 72 КК України до 2 років і 15 днів позбавлення волі;

- 3 липня 2008 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 308, ч.2 ст. 309, ст.70 КК України до 3-х років позбавлення волі;

- 19 червня 2014 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі,

засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 червня 2014 року, і остаточно призначено до відбування 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 368 гривень 94 копійки.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття обвинуваченого під варту - 23 квітня 2015 року.

Переглядаючи справу у порядку апеляційного провадження, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він під час відбування покарання у Маневицькій ВК № 42, що за адресою вул. Карла Маркса, 25, смт. Маневичі, Волинської області, при невстановлених слідством обставинах придбав у невстановленої слідством особи, з метою збуту дві таблетки медичного препарату «Subutex» усвідомлюючи, що даний препарат містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін.

У подальшому, 03 квітня 2015 року ОСОБА_7 зберігав при собі вище вказаний наркотичний засіб маючи на меті того ж дня його збути засудженому ОСОБА_9 анкетні дані якого змінено згідно Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві». З метою реалізації злочинного умислу, направленого на збут наркотичних засобів, 03 квітня 2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 прийшов до західної частини внутрішньої території установи забороненої зони, де його очікував засуджений ОСОБА_9 , після чого, приблизно о 18 годині 10 хвилин незаконно збув останньому наркотичний засіб за 400 гривень, двома банкнотами номіналом по 200 гривень, серії АБ 9671599 та ЄФ 4476676, які вилучено у ОСОБА_7 у ході огляду місця події 03 квітня 2015 року.

Дві таблетки медичного препарату «Subutex» у порошкоподібному вигляді містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, масою 0,0039 г.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілі, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані у результатах кримінального провадження.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були залучені понятими під час провадження процесуальних дій. Вказані особи є працівниками Маневицької виправної колонії, перебувають під впливом адміністрації колонії, а тому вони заінтересовані у результатах кримінального провадження. Приєднані до матеріалів провадження дані про аудіо та відео контроль за особою, а також результати зняття інформації з електронних інформаційних систем не підтверджують вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Вважає, що зазначені докази є недопустимими. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляції посилається на те, що ОСОБА_9 є негласним агентом оперативників і саме він спровокував його до вчинення даного злочину, а тому його дії відповідно до ч. 3 ст. 271 КПК України є незаконними, однак суд першої інстанції цього до уваги не прийняв.

Судом порушено право на перехресний допит свідка ОСОБА_9 .

Вказує на те, що на відео відсутні докази передачі ним ОСОБА_9 наркотичного засобу, а з розмов вбачається, що саме ОСОБА_9 звертався до нього з питанням придбання наркотиків, а не він до останнього. При вилученні у нього грошових коштів не був присутній адвокат, хоча він наполягав на цьому, що є порушенням права на захист. Понятими були особи, які працюють у ВК-42, а тому вони є заінтересованими особами. Вважає, що злочин створений штучно. Просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляції підтримали, прокурора, який апеляцію заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого кваліфікував за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів вчинений повторно і така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною. Винуватість ОСОБА_7 в даному кримінальному правопорушенні повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами, а саме:

Так, будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому його злочині заперечив та пояснив, що саме ОСОБА_9 звернувся до нього по питанню придбання наркотичних засобів. Будучи небайдужою людиною до чужих проблем вирішив останньому допомогти. Вказує, що наркотичних засобів з руки в руки ОСОБА_9 не передавав, а ОСОБА_9 сам підійшов до столу за яким він сидів разом з іншими засудженими і забрав наркотичні засоби. Не заперечує отримання від ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 400 гривень. Вважає, що він наркотичних засобів не збував, а лише посприяв у їх придбанні.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 , анкетні дані якого відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» змінені пояснив, що у березні 2015 року до нього звернувся засуджений ОСОБА_7 та запропонував придбати у нього наркотики та коноплю. Про вказану розмову він добровільно повідомив виконуючого обов`язки начальника колонії ОСОБА_12 .

Працівниками колонії йому було запропоновано провести у ОСОБА_7 оперативну закупівлю наркотичних засобів на що він погодився. 03.04.2015 року йому вручили записуючий пристрій та 400 грн. для закупівлі наркотичних засобів. В той же день, біля медчастини він зустрівся з ОСОБА_7 та передав йому гроші, а останній передав дві таблетки «Суботексу». Після цього ці наркотичні засоби він добровільно передав працівникам колонії.

Допитані в суді першої інстанції як свідки виконуючий обов`язки начальника Маневицької ВК-42 ОСОБА_12 , начальник оперативної частини ОСОБА_13 , оперуповноважений ОСОБА_14 пояснили, що у лютому місяці 2015 року до них стала надходити інформація про факти продажу ОСОБА_7 іншим засудженим виправної колонії наркотичних засобів. У зв`язку з цим, 24 лютого 2015 року була заведена оперативно-розшукова справа та направлена у Маневицький РВ УМВС України у Волинській області. Згодом така ж інформація поступила і від засудженого ОСОБА_9 . Останньому було запропоновано провести у ОСОБА_7 оперативну закупівлю наркотичних засобів на що ОСОБА_9 погодився. Про даний факт було повідомлено Маневицький РВ УМВС України у Волинській області і 03 квітня 2015 року була проведена оперативна закупівля.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватись у випадку наявності підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин. Однією із форм такого контролю є оперативна закупка.

Згідно ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем.

Вказаних вимог закону при проведенні оперативної закупки наркотичних засобів у обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування було дотримано в повній мірі.

Зокрема, як вбачається з показань свідка ОСОБА_9 у березні місяці 2015 року до нього звернувся засуджений ОСОБА_7 та запропонував придбати у нього наркотичні засоби. Про цю розмову від добровільно повідомив керівництво виправної колонії. Йому було запропоновано провести оперативну закупку наркотичних засобів у засудженого ОСОБА_7 на що ОСОБА_9 добровільно погодився.

Ці обставини у суді першої інстанції підтвердили допитані як свідки працівники Маневицької ВК-42 ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14

30 березня 2015 року заступником прокурора Волинської області була погоджена постанова про проведення оперативно-розшукового заходу контроль за вчиненням злочину у формі оперативна закупка, відповідно до якої було постановлено здійснити у ОСОБА_7 оперативну закупку наркотичних засобів «Суботексу» та «канабісу», проведення якої доручено співробітникам сектору оперативно-розшукової робити управління ДПтС у Волинській області, що свідчить про правомірність проведення такої закупівлі.

Будь-яких доказів, що ОСОБА_9 є негласним агентом оперативних працівників і, що саме ОСОБА_9 своїми діями спровокував ОСОБА_7 до вчинення злочину у матеріалах провадження немає. Таких доказів ОСОБА_7 не навів у своїй апеляційній скарзі, а також і в суді апеляційної інстанції.

Вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, крім зазначених вище доказів, також об`єктивно підтверджується протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 03 квітня 2015 року, протоколом огляду покупця ОСОБА_9 від 03.04.2015 року, відповідно до яких останньому передано для закупівлі наркотичних засобів грошові кошти в сумі 400 гривень купюрами по 200 грн. з серійними номерами ЄФ 4476676 та АБ 9671599, протоколом вручення покупцю ОСОБА_9 оперативно-технічних засобів для проведення фіксування злочину, а також протоколом огляду місця події від 03 квітня 2015 року та фототаблицями до нього, які свідчать, що вказаного числа ОСОБА_9 добровільно видав паперовий згорток з подрібненою порошкоподібною речовиною ( а. пр. 69-70; 73-76; 79; 80-81; 82; 132-133).

Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів від 16.04.2015 року вилучена у ОСОБА_9 речовина містить наркотичний засіб обіг якого обмежено бупренорфін, маса якого становить 0,0039 гр.

Незаконний збут обвинуваченим ОСОБА_7 ОСОБА_9 наркотичних засобів об`єктивно підтверджується і протоколом огляду місця події від 03.04.2015 року згідно якого органом досудового розслідування у ОСОБА_7 вилучено дві грошові купюри по 200 грн. кожна, серії і номера яких співпадають з купюрами, які були надані ОСОБА_9 для закупки наркотичних засобів у ОСОБА_7 (а.пр. 71).

Факт передачі ОСОБА_7 ОСОБА_9 наркотичних засобів біля медчастини Маневицької виправної колонії об`єктивно підтверджується відеозаписом карти пам`яті інв.№11 від 03 квітня 2015 року на якому зафіксовано момент передачі наркотичних засобів, що повністю спростовує посилання обвинуваченого ОСОБА_7 у апеляції про те, що наркотичних засобів ОСОБА_9 з руки в рук він не передавав.

Допитані у судовому засідання як свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили факт вилучення 03.04.2015 року у ОСОБА_9 пакетику з порошкоподібною речовиною, а також 400 грн. грошових коштів у ОСОБА_7

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 працівниками правоохоронного органу не являються і будь-яких доказів, що вказані свідки зацікавлені в результатах кримінального провадження у справі немає.

Чому саме зацікавлені ці свідки в результатах розгляду справи в апеляції обвинуваченого та його захисника не міститься.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції і сам не заперечував факту вилучення у нього 03 квітня 2015 року грошових коштів в сумі 400 гривень.

Тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на недопустимість доказів, зібраних з участю вказаних свідків є необґрунтованими.

Як вбачається в матеріалів провадження на час вчинення злочину ОСОБА_7 відбував покарання у Маневицькій виправній колонії № 42, яка є режимним об`єктом з суворим рівнем безпеки.

Обвинувачений ОСОБА_7 відмовився пояснити суду у який період, яким шляхом і через кого потрапили до нього наркотичні засоби в режимний об`єкт.

З матеріалів справи випливає, що інформація про незаконний збут ОСОБА_7 засудженим Маневицької ВК-42 наркотичних засобів поступила в лютому 2015 року. Про цей факт було проінформовано Маневицький РВ УМВС України у Волинській області та заведено оперативно-розшукову справу. Апеляційним судом Волинської області органу досудового розслідування надавались дозволи на проведення оперативно-технічних заходів по цій справі. Жодних доказів, що інкримінований ОСОБА_7 злочин створений штучно працівниками виправної колонії ніякими доказами окрім посилань обвинуваченого не підтверджується. Тому підстав вважати, що злочин спровоковано, у колегії суддів немає.

ОСОБА_7 брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції і мав можливість ставити запитання учасникам судового розгляду, в тому числі і свідку ОСОБА_9 , тому посилання обвинуваченого у апеляційній скарзі про порушення його права на перехресний допит не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер та суспільну небезпечність зчиненого злочину та особу винного у їх сукупності.

Обставин, що пом`якшують покарання у справі не встановив.

Обставинами, що обтяжують покарання, є рецидив злочину.

По відношенню до особи обвинуваченого врахував, що він неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, в тому числі і пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, його негативні характеристики.

За таких обставин прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише у місцях позбавлення волі і призначив покарання за ч. 2 ст. 307 КК України в межах санкції даної статті, а остаточне покарання за сукупності вироків призначив шляхом часткового складання призначених покарань.

Призначене ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, не обхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є умотивованим.

Підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду чи закриття провадження у справі з обставин наведених у апеляційній скарзі колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 07 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4