Справа № 308/160/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_10 , розглянув у відкритому засіданні судове провадження № 11-сс/777/24/16 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2016 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10:00 години 08.03.2016 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, неодруженому, непрацюючому, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що 10.01.2016 року близько 07:45 години ОСОБА_11 , у групі з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушили громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в тому, що вказані особи, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території та в приміщенні готельно-ресторанного комплексу Хата Магната, що розташований в смт. Ясіня, полонина Драгобрат, Рахівського району, Закарпатської області, нецензурно висловлювалися на адресу власника вказаного готельно-ресторанного комплексу ОСОБА_15 , погрожували йому нанесенням тілесних ушкоджень. У ході цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , не реагуючи на неодноразові зауваження ОСОБА_15 та охоронця закладу ОСОБА_16 припинити свої неправомірні дії, знаходячись на подвір`ї вказаного готельно-ресторанного комплексу, в присутності працівників вказаного закладу, продовжили нецензурно висловлювати погрози нанесенням тілесних ушкоджень на адресу ОСОБА_15 , в ході чого один із правопорушників умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, демонстративно здійснив 3 постріли вгору з пістолета невстановленої моделі та зразка. Після чого, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , діючи умисно, з особливою зухвалістю, почали наносити руками, ногами, сокирою та пістолетами удари в область голови та по різним частинам тулуба охоронцю ОСОБА_16 .. Маючи намір припинити хуліганські дії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 та побиття охоронця ОСОБА_16 , на подвір`я вийшли працівники готельно-ресторанного комплексу, які стали розтягувати їх, в ході чого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , чинячи опір працівникам готельно-ресторанного комплексу, які припиняли їх хуліганські дії, продовжили наносити тілесні ушкодження ОСОБА_16 , а також нанесли тілесні ушкодження кухарю вказаного готельно-ресторанного комплексу ОСОБА_17 .. Після чого, вказані хуліганські дії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 припинили працівники готельно-ресторанного комплексу близько 08:30 години 10.01.2016 року.

У результаті хуліганських дій ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 охоронець ОСОБА_16 та кухар ОСОБА_17 отримали тілесні ушкодження, із якими були доставлені до Рахівської районної лікарні.

Згідно клопотання слідчого, підставою для повідомлення про підозру стали показання потерпілих: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , результати протоколів огляду місця події від 10.01.2016 року на території готельно-ресторанного комплексу Хата Магната, під час яких вилучено два пістолети, подібні за будовою до систем Стєчкіна та ПМ, гільзи від патронів до пістолета, а також змиви зі слідів речовини бурого кольору та відеозаписи з камер спостереження події злочину.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, наявністю ризиків, які вказують на те, що ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків, у будь-який інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, звернено увагу суду на те, що ОСОБА_10 є мешканцем іншої області, не має постійного місця роботи , утриманців та те, що Косівським відділом поліції ГУНП в Іванофранківській області проводиться досудове розслідування за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Слідчий суддя погодився з доводами клопотання слідчого та ухвалу вмотивував тим, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, який відноситься до категорії тяжких. Обгрунтованість повідомленої підозри підтверджується фактичним затриманням ОСОБА_10 на місці вчинення кримінального правопорушення, протоколами огляду місця події , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.01.2016 року , протоколами допиту потерпілих та свідків , протоколом затримання особи.

Крім того вказав, що ОСОБА_10 є мешканцем іншої області, постійного чи тимчасового місця проживання у Закарпатській області не має, на день розгляду клопотання останньому оголошено про підозру у вчиненні іншого тяжкого злочину, що з урахуванням його майнового стану, міцності соціальних зв`язків, стану здоров`я, приводить до висновку , що перебуваючи на волі ОСОБА_10 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам , передбаченим ст. 177 КПК України .

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_26 просить скасувати ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2016 року та обрати інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства. Вказує на те, що ухвала слідчого судді не містить жодних висновків слідчого судді щодо обставин, викладених у описовій частині цієї ухвали. Звертає увагу на те, що потерпілі та свідки під час розгляду клопотання не допитувалися, а тому висновок суду щодо обрання запобіжного заходу є необґрунтованим. Вказує на те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу , крім наявних ризиків, зазначених ст. 177 КПК України , слідчий суддя , на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини , в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Зазначає, що слідчим суддею в порушення практики Європейського суду з прав людини не розглянуто можливість обрання іншого ( альтернативного) запобіжного заходу щодо підозрюваного. Адвокат наголошує на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Звертає увагу суду на висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у справі Єлоєв проти України , відповідно до яких навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, а тому слідчі судді у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну тримання під вартою повинні чітко зазначати у судовому рішенні про наявність іншої підстави або ризику , що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя у судовому рішенні аналіз наведених ним ризиків не зробив. Крім того, а апелянт вважає помилковою кваліфікацією діянь його підзахисного за ч.4 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_10 , які вважають ухвалу слідчого судді необґрунтованою і незаконною та підтримали подану апеляційну скаргу, промову прокурора, який вказав на безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи сторін, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів , при оцінці доводів сторін судового провадження зважує на наступне , що затримання особи та взяття її під варту має відбуватися у світлі вимог презумпції невинуватості, яка передбачає не лише поводження з особою , вина якої у встановленні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, має відповідати поводженню з невинуватою особою , але й досудове розслідування має проводитися , наскільки це можливо , як немовби підозрюваний є невинуватим. Тобто , як з огляду на високу цінність права не бути хибно визнаним винним, так і величезну невідповідність ресурсів особи у порівнянні з ресурсами держави людськими і матеріальними презумпція невинуватості покликана вирівнювати цей дисбаланс. Таким чином, призначення презумпції невинуватості насамперед полягає в тому, щоб протистояти у кримінальному судочинстві обвинувальному ухилу, суб`єктивізму, тенденційності чи навіть свавіллю всьому, що перетворює кримінальне судочинство у знаряддя розправи над підозрюваним (обвинуваченим), ототожнює обвинуваченого з винуватим , робить його фактично безправним.

Безперечно , кожна система кримінального судочинства може накладати певні обмеження на осіб , підозрюваних у вчиненні злочину, однак, мета таких обмежень - забезпечити участь обвинуваченого у майбутніх судових засіданнях , дотримання особою певних процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, але не здійснення покарання авансом.

Насамперед колегія суддів враховує , що затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обрання щодо неї запобіжного заходу, застосування інших заходів забезпечення кримінального провадження не є доказом вини цієї особи. При вирішенні конфлікту між правом людини на свободу та особисту недоторканість , з одного боку, та правом держави застосувати запобіжні заходи для забезпечення розслідування кримінального провадження з іншого , презумпція невинуватості набуває особливого значення, зокрема, під час розгляду судом клопотання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ( розгляду апеляційної скарги на ухвали слідчого судді про застосування такого запобіжного заходу). Колегія суддів розуміє та враховує, що на суд покладається обов`язок зважити всі обставини і здобуті докази та, вислухавши як сторону обвинувачення , так і сторону захисту , прийняти законне та обґрунтоване рішення, керуючись презумпцією невинуватості , яка при розгляді питання про застосування запобіжного заходу створює презумпцію залишення на свободі.

Затримання має бути законним , з точки зору як матеріального , так і процесуального права. Європейський суд з прав людини ( ЄСПЛ) констатував , що Конвенція , по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 , яка полягає в захисті людини від свавілля.

Відповідно до вимог національного законодавства , зокрема, ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення , в якому підозрюється . Крім того, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Таким чином, слідчий суддя вирішуючи питання про взяття під варту , перш за все має вирішити питання , чи існують підстави для розумної підозри щодо причетності підозрюваного до злочину.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, врахував наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів, які підтверджують його причетність до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання передбаченого ч.4 ст. 296 КК України , дані про особу підозрюваного, в тому числі ті на які посилається захисник в апеляційній скарзі і обгрунтовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та мотивував свої висновки, чому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не дав об`єктивної оцінки всім обставинам справи та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

Так, 11.01.2016 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру, підозрюваний отримав копію вказаного повідомлення та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, про що свідчить його підпис. Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у провадженні доказами, які слідчий суддя та апеляційний суд досліджував у судовому засіданні та визнає їх вагомими: протоколи допиту потерпілих та свідків, відеозапис подій з камер спостереження на місці пригоди, які підтверджують причетність підозрюваного до інкримінованого йому злочину та розкривають його активну участь під час подій, що йому ставляться за провину , в тому числі з використанням вогнепальної зброї.

Розумність підозри , на якій має ґрунтуватися арешт , складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 Конвенції.

Відповідно практики ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 пар. 1 (с) Конвенції , передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача , що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Колегія суддів враховує , що стандарт переконання розумна підозра достатньо вимогливий , хоча значно слабкіший за стандарт поза розумним сумнівом, який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ця вимога не означає , що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування , зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає , щоб сторона обвинувачення мала докази , достатні для остаточного вирішення питання про винуватість.

Колегія суддів вважає , що доводи сторони захисту про те, що оголошена ОСОБА_10 підозра не містить конкретної деталізації діянь, що становлять об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України інкримінованого ОСОБА_10 не впливають на законність та обгрунтованість висновків слідчого судді.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 слідчий суддя дослідив ті відомості , на яких ґрунтується вручена та оголошена підозра та перевірив достатність та належність цих відомостей для формулювання розумної підозри і на підставі їх оцінки - міг переконатися , що причетність особи до вчинення злочину є вірогідною.

Зокрема, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання передбаченого за ч.4 ст. 296 КК України, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я ; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання (не одружений , не має утриманців); майновий стан (відсутність постійного місця роботи); репутацію (позитивні характеристики, наявність оголошеної підозри у вчиненні іншого тяжкого злочину) і обґрунтовано прийшов до висновку про те, що підозрюваний , перебуваючи на волі , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, потерпілого ( в тому числі, з урахуванням близькості тимчасового проживання більшості свідків і потерпілих у провадженні до місця проживання підозрюваного, суспільного резонансу подій ), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто , про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обґрунтував свої висновки про те, чому вважає , що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Апеляційний суд, врахувавши мету і підстави застосування запобіжного заходу, наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів про причетність ОСОБА_10 до скоєння кримінального правопорушення , тяжкість покарання передбаченого ч.4 ст. 296 КК України , конкретні обставини вчиненого правопорушення (роль та поведінку підозрюваного, з урахуванням встановлених фактичних обставин в суді апеляційної інстанції ), дані про особу підозрюваного (вік, стан здоров`я) , міцність соціальних зв`язків (відсутність утриманців, місця роботи , повідомлену суду апеляційної інстанції підозрюваним інформацію про постійну зміну місця перебування), його репутацію (позитивні характеристики, імпульсивний та запальний характер, висловлені підозрюваним у судовому засіданні апеляційного суду заклики та погляди про вчинення правопорушень ), майновий стан (відсутність постійного заробітку, повідомлену підозрюваним інформацію про відсутність коштів під час перебування на території Закарпатської області) , наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні інших умисних тяжких кримінальних правопорушень, погоджується з висновками слідчого судді про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний характеризується виключно позитивно серед побратимів , відомих політичних та суспільних діячів держави , односельчан , за колишнім місцем роботи та навчання, релігійної громади с. Вижній Березів , Косівського району, про те, що ОСОБА_10 займав активну суспільну позицію , у зв`язку з чим неодноразово заохочувався за місцем навчання та проживання, добровільно приймав участь у бойових діях в зоні проведення АТО, колегія суддів враховує і з повагою ставиться до таких позитивних характеристик особи , однак , враховує і поведінку підозрюваного в умовах не пов`язаних з проведенням бойових дій в зоні АТО, дотримання ним правил співжиття у демократичному суспільстві, де прояв рис характеру підозрюваного поєднанні з його імпульсивністю , схильністю до прийняття швидких рішень та вимогливістю не повинні порушувати чи впливати на права та законні інтереси інших громадян, становити загрозу їх життю чи здоров`ю .

Таким чином, колегія суддів вважає, що питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_10 слідчим суддею вирішено з дотриманням вимог статей 177, 178 та 183 КПК України.

Доводи наведені в апеляційній скарзі та висловлені стороною захисту не є підставою для визнання постановленої ухвали слідчого судді незаконною чи необґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 177, 178, 183, 407 КПК України , апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_27 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2016 року про обрання щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: