Справа № 705/7871/14-к
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
30 грудня 2014 року Уманський міськрайонний суд
Черкаської області
в складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1
за участю скаржника ОСОБА_2
представника скаржника ОСОБА_3
слідчого СВ Уманського МВ УМВС ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
Скаргу мотивує тим, що 05.12.2014 року йому зателефонував брат ОСОБА_6 , який проживає в м. Одеса, і сповістив мені, що на сайті розміщене повідомлення про продаж автомобіля Рено-Мастер. Так як автомобіль його зацікавив, то він мав намір його придбати, тому домовився із власником про його продаж у м. Умані Черкаської області.
05.12.2014 року на вище вказаному автомобілі приїхав чоловік, в подальшому він дізнався що це був ОСОБА_7 , який шахрайським шляхом видавав себе за власника автомобіля, про те, що особа не власник автомобіля він не мав сумнівів, оскільки дана особа добре знала про стан автомобіля, вів себе впевнено, коли показував мені автомобіль, та впевнено вирішував з ним про суму продажу. Крім того, дана особа пригнала автомобіль із Житомира, тому він не мав сумнівів стосовно належності автомобіля цій особі і вважав його реальним продавцем, тому подивився автомобіль візуально на пошкодження, після чого, запропонував йому під`їхати на станцію СТО «Шляховик» та перевірити автомобіль на несправності.
Також вирішив перевірити чи дійсний технічний паспорт та державний номерний знак автомобіля. Після чого подзвонив до свого товариша на пост ОСОБА_8 щоб перевірити автомобіль, останній повідомив, що технічний паспорт та державний номерний знак дійсні. Додатково повідомив, що вище вказаний автомобіль не знаходиться в угоні.
Після перевірки автомобіля, він погодився на купівлю вище вказаного автомобіля за ціну, яка його влаштовувала. Після чого особа, яка пригнала вищевказаний автомобіль - ОСОБА_7 , раптом повідомив, про те, що він не власник автомобіля, а власником є його брат, показав технічний паспорт на автомобіль з якого дізнався, що власником автомобіля є ОСОБА_9 . Після чого, він подзвонив своєму брату (власнику автомобіля), наскільки це зрозумів із їхньої розмови, і погодив з ним продаж автомобіля. Після чого сказав йому, щоб він не переживав, з братом він погодив суму продажу, сказав що брат приїде через декілька днів та переоформить автомобіль на нього. Крім того, ОСОБА_10 увійшовши в його довіру, знаючи що автомобіль сподобався, ціна продажу влаштовує, і що він готовий купити автомобіль, запропонував залишити автомобіль в нього, щоб не гнати його назад до Житомира, в замін сказав, що він йому повинен сплатити аванс в розмірі 3300 дол. США, так, як він залишає йому автомобіль, техпаспорт та ключі від автомобіля. Останню суму він мав сплатити, коли приїде брат ОСОБА_11 , як він йому повідомив.
Оскільки він дійсно зацікавився автомобілем, влаштувала ціна продажу, реально повірив шахраю ОСОБА_12 про його дійсні наміри та пропозиції, знаючи і будучи впевненим про те, що його не обмануть, так як в нього залишився автомобіль з документами на нього, тому він віддав частину коштів ОСОБА_13 в сумі 3300 дол. США в якості авансу, про що свідчить написана ним в присутності працівників станції СТО розписка про отримання коштів за автомобіль, ОСОБА_7 передав автомобіль, техпаспорт та ключі від автомобіля, та вони домовились, що 09.12.2014 року він приїде разом зі своїм братом (власником автомобіля) для повного оформлення автомобіля в нотаріуса або в МРЕУ.
Після всіх домовленостей, він підвіз ОСОБА_14 на автостанцію і вони розпрощались. Автомобіль в цей час постійно знаходився на станції СТО «Шляховик».
09.12.2014 року близько 10 годин ранку разом із працівниками міліції приїхав власник автомобіля ОСОБА_9 і заявив, що ніяку машину він не продавав та не планував продавати, а особу, яка продала мені автомобіль взагалі не знає.
Той факт, що машина йому не була продана він заперечував, оскільки вважав себе власником так як заплатив за неї кошти, що підтверджується розпискою, отримав автомобіль, техпаспорт та ключі від автомобіля, однак слідчим ОСОБА_4 09.12.2014 року вилучено в нього автомобіль, ключі та техпаспорт на вказаний автомобіль при цьому не склавши відповідні документи, які б свідчили про вилучення в нього автомобіля та не наклавши на нього арешту у встановлені КПК строки.
В даний час в даному випадку він не правильно зробив, що віддав працівникам міліції автомобіль, ключі від автомобіля та техпаспорт, оскільки вказаний автомобіль може бути переданий громадянину Біленькому або іншим особам, тим самим позбавивши його належного автомобіля, або не відшкодування коштів за купівлю вказаного автомобіля, та позбавивши його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Відповідно до ст. 334 Цивільного Кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо.
Таким чином, вважає, що державна реєстрація транспортного засобу не повязується з моментом набуття права власності, оскільки моментом набуття права власності в цьому випадку є передача автомобіля, техпаспорту та ключів.
Таким чином, він набув право власності на автомобіль Рено-Мастер 2.5 DCI, д.н.з. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , оскільки сплатив за нього кошти, автомобіль був йому переданий з ключами та документами, а вказані особи своїми шахрайськими діями заволоділо його грошима в сумі 3300 дол. США та намагаються заволодіти купленим автомобілем.
Оскільки він вважає, що набув право власності на вище вказаний автомобіль, отже відносно нього також вчинено шахрайські дії передбачені ст. 190 КК України. З цього приводу він 19.12.2014 року звернувся з заявою до прокуратури м. Умані про визнання його потерпілим від злочину та накладення арешту на вище вказаний автомобіль з передачею автомобіля йому на зберігання, оскільки вважав, що даний автомобіль працівниками міліції може бути передано іншим особам, тим самим позбавивши його майна. Вказана заява приєднана до кримінального провадження, що перебуває у слідчого ОСОБА_4 , який будь-якого рішення з даного приводу не прийняв, до сьогоднішнього часу слідчим ОСОБА_15 не визнано його потерпілим від злочину тим самим позбавивши його права на захист своїх прав та законних інтересів. Таким чином, слідчим ОСОБА_15 порушені норми ст.ст. 167-169 КПК України.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подану скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задоволити.
Слідчий СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що дійсно в його провадженні знаходилося зазначене кримінальне провадження, але в даний час провадження направлене прокурору прокуратури м. Умані ОСОБА_16 для передачі за підслідністю до Вишгородського РВ УМВС України в Київській області на підставі ст.218 КПК України. Автомобіль був вилучений, як речовий доказ під час огляду місця події про що був складений відповідний протокол та поміщений на майданчик тимчасового утримання Уманського МВ УМВС України в Черкаській області. ОСОБА_2 потерпілим не визнавав, але допитав його як свідка, також в нього вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Дослідивши матеріали скарги, вислухавши пояснення скаржника, його представника, слідчого, суд вважає, що скарга обгрунтована, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час огляду місця події був вилучений автомобіль «RENAULT MASTER 2.5 DCI», д.н.з НОМЕР_1 , 2005 року випуску у скаржника ОСОБА_2 , а також вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в подальшому автомобіль був визнаний речовим доказом у справі та переданий на майданчик тимчасового утримання Уманського МВ УМВС України в Черкаській області.
26 грудня 2014 року кримінальне провадження направлене прокурору прокуратури м. Умані ОСОБА_16 для передачі за підслідністю до Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області на підставі ст.218 КПК України.
Слідчому було подане клопотання ОСОБА_2 про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, так як останній вважає, що йому заподіяна матеріальна шкода вчиненим злочином.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву. В разі відмови у визнанні потерпілим слідчий приймає відповідну постанову.
Таким чином, слідчим порушені зазначені вимоги закону та не вручено ОСОБА_2 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та не прийнято постанову про відмову у визнанні потерпілим, тобто вчинено бездіяльність.
Оскільки ОСОБА_2 вважає. що йому заподіяна шкода та подає про це відповідні докази, тому він є потерпілим у даному кримінальному провадженні.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний здійснити.
Фактично слідчим тимчасово вилучений автомобіль без належної правової підстави у ОСОБА_2 , так як згідно ч.1 ст.167 КПК України, таке вилучення може бути здійснене у підозрюваного, в провадженні ОСОБА_2 підозру не пред`явлено і він є свідком.
Статтею 169 в п.3 ч.1 КПК України врегульовано питання щодо повернення тимчасово вилученого майна, таке майно повертається особі у якої воно було вилучене у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України.
Ч.5 ст.171 КПК України, зазначає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Таким чином, слідчим не виконані вимоги закону і тому майно підлягає поверненню, а відносини щодо власності на автомобіль повинні бути врегульовані в прядку цивільного судочинства.
Крім того, слідчим не було дотримано вимог ч.1 ст.100 КПК України, згідно якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України, тобто слідчий мав право звернутися до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів або про накладення арешту на майно, але таких клопотань на розгляд слідчому судді не подано та питання не вирішене, що вказує не неправомірність тримання автомобіля «RENAULT MASTER 2.5 DCI», д.н.з НОМЕР_1 , 2005 року випуску на майданчик тимчасового утримання Уманського МВ УМВС України в Черкаській області, тому він підлягає повернення особі у якої він був вилучений, тобто ОСОБА_2 як володільцю, оскільки останній володів автомобілем на відповідній правовій підставі, мав у розпорядженні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 55-57, 100, 167-169, 171, 173, 214, 303-307, 309 КПК України, суд, -
Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя