АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/2050/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002629 від 05.06.2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, адвоката ОСОБА_10 , на вирок Московського районного суду м. Харкова від 1 вересня 2015 року ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, не одружена, з середньою освітою, не працююча, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,

визнана винною у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, з призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, позовну заяву прокурора - повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 30 000 гривень, на користь держави 5175,28 гривень затрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 ..

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною в тім, що 4 червня 2015 року, о 16-20 годині, керуючи технічно справним автомобілем «МІТSUBISHI МОNТЕRО», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухалась зі швидкістю 20 км/г по пр.Московському, зі сторони площі Повстання в напрямку площі Руднєва в м. Харкові. Під час руху перед трамвайною зупинкою - «вул. Нікітіна», розташованій на проїзній частині навпроти буд. 91 по пр. Московському в м. Харкові, виявила трамвай та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей, чим грубо порушила вимоги пп. 18.8 Правил дорожнього руху України, згідно з яких: «Водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до трамваю (або від трамваю), який стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеної на ній», та скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_9 , 1967 року народження, який вийшов з відчинених дверей трамваю та перетинав проїжджу частину зліва направо за напрямком руху автомобіля «МІТSUBISHI МОNТЕRО».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження: закриті переломи поперечних відростків 2-3-4 поперекових хребців зліва, які відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я (п. 2.2.2. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень».); закрите часткове пошкодження зв`язкового апарату лівого колінного суглобу, гемартроз лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3 Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками ДТП, виразилась в тім, що остання, керуючи технічно справним автомобілем «МІТSUBISHI МОNТЕRО», виявивши попереду за напрямком руху свого автомобілю трамвай, який здійснював висадку-посадку пасажирів з проїжджої частини, не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходам, які ідуть збоку відчинених дверей від трамваю, що стоїть на зупинці, в наслідок чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник, адвокат ОСОБА_10 , просять про зміну вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченій. Просять про призначення їй мінімального покарання в виді штрафу, звільнити від додаткового покарання, відмовити прокурору Московського району м.Харкова в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та зменшити розмір відшкодування моральної компенсації потерпілому ОСОБА_9 до 5 000 гривень.

В обґрунтування вимог посилаються на недостатнє врахування судом при призначенні покарання даних про особу обвинуваченої, яка сприяла слідству у розкритті злочину, позитивно характеризується, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, повністю визнала вину, розкаялась, ініціювала розгляд кримінального провадження у скороченому порядку, пропонувала потерпілому після ДТП, та напротязі досудового розслідування, матеріальну допомогу, від якої він відмовився. Звертають увагу на немотивованість покарання щодо можливості призначення Корсунській штрафу. Вважають, що позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають, оскільки до позовної заяви не надано документів у підтвердження вартості та кількості використаних медичним закладом медикаментів, довідку головного лікаря вважають недопустимим доказом. Стягнуту судом суму моральної компенсації вважають завищеною, а рішення суду в цій частині необґрунтоване посиланнями на відповідні докази.

В запереченнях на подані апеляційні скарги потерпілий ОСОБА_9 просить про залишення вироку суду першої інстанції без змін. Вказує на його законність та обґрунтованість, а вимоги апелянтів вважає безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, адвоката ОСОБА_10 , які підтримували доводи поданих апеляційних скарг, заперечення потерпілого ОСОБА_9 , прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження докази щодо фактичних обставин справи не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім пояснень обвинуваченої ОСОБА_7 та дослідження даних про її особу, яка не оспорювала фактичні обставини справи, повністю визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. При таких обставинах, суд вимог ч.3 ст.349 КПК України не порушив, з достатньою повнотою, в межах визначеного обсягу, дослідив обставини вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, обгрунтовано прийшов до висновку про її винуватість за ч.2 ст.296 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення у будь-якому разі не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині доводів апеляційних скарг про неправильність вироку в частині призначення покарання, вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та позовної заяви прокурора колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині є законним та достатньо обгрунтованим.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винною в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що призвело до спричинення потерпілому ОСОБА_9 середнього ступеня тяжкості та легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я: закриті переломи поперечних відростків 2-3-4 поперекових хребців зліва, закрите часткове пошкодження зв`язкового апарату лівого колінного суглобу, гемартроз лівого колінного суглобу.
Враховуючи конкретні обставини справи, характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху обвинуваченою, наступивші наслідки колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України. Обгрунтовано призначив покарання в виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців та позбавив права керування транспортним засобом на мінімальний строк, яка власного транспортного засобу не має. При цьому суд виважено підійшов до негативних наслідків, що наступили в результаті протиправних дій, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілого, дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується, злочин вчинила вперше, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття. Вказані обставини в сукупності явились підставами для звільнення обвинуваченої від призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням мінімального випробувального терміну.

При таких обставинах, колегія суддів не вбачає підстав для застосування в даному випадку ОСОБА_7 покарання в виді штрафу, звільнення від додаткового покарання.

Дослідивши доводи апеляційної скарги обвинуваченої в частині неправильності вирішення цивільного позову прокурора та в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину, передбачене вимогами ч.3 ст.128 КПК України, ст.1206 ЦК України.

Вирок суду в частині задоволення позовної заяви прокурора суд обгрунтував даними довідки КУ ОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. професора О.І.Мещанінова» про понесені закладом комунальної власності фактичні затрати на лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 5175,28 грн., який знаходився на лікування в відділі політравми з 04.06.2015 року по 26.06.2015 року. Вказаний в довідці діагноз, згідно історії хвороби потерпілого, співпадає з отриманими ним при ДТП тілесними ушкодженнями, що встановлені вироком суду. Розрахунок витрат, приведений в довідці від 13.06.2015 року, не визиває сумнівів в достовірності та правдивості, яка, відповідно ст.ст.85,86 КПК України, є належним та допустимим доказом. Суд привів відповідні мотиви, з чим погоджується колегія суддів, про необхідність стягнення з ОСОБА_7 на користь держави понесені лікувальним закладом витрати.

Задоволивши частково позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд врахував глибину фізичних та душевних страждань, понесених потерпілим в зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень, необхідністю тривалого лікування, порушенням з приводу цього нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими. Колегія суддів погоджується з визначеною судом сумою відшкодування моральної шкоди потерпілому, яка є співмірною понесеним стражданням та психічним переживанням і не вбачає підстав для її зменшення.

При таких обставинах, за відсутністю правових підстав, апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 128, 129, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника, адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 1 вересня 2015 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення

СУДДІ:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4 .