Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/784/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.10.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0003953 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 червня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строк на 1 (один) рік та покладено згідно зі ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

16.06.2014 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 на автомобілі марки "Москвич" прибув за адресою м. Кіровоград, вул. Народна, 47, де в той час випасав худобу ОСОБА_8 . Вийшовши із автомобіля, ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_8 з претензією з приводу того, що худоба останнього, пошкодила рослини на городі ОСОБА_6 . З даного приводу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 на фоні неприязних відносин виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 наніс удар кулаком в область голови ОСОБА_8 , внаслідок чого останній, не втримавшись на ногах, впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 почав наносити множинні удари руками по тулубу, в область голови та обличчя потерпілого. В подальшому, ОСОБА_6 з місця пригоди зник.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними злочинними діями спричинив ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1052 від 19.09.2014 року, тілесні ушкодження у вигляді: синців на верхній повіці правого ока, на грудній клітині попередній поверхні, на правому плечі, крововиливу на слизовій верхній губи, ссадна на нігтьовій фаланзі другого пальця лівої кисті з синцем; рани в тім`яній ділянці голови справа, осаднення в тім`яній ділянці голови зліва; закритої травми грудної клітини з переломом 5 ребра зліва по середньо-підпаховій лінії, лівостороннього гідротораксу.

Тілесні ушкодження у вигляді перелому 5 ребра відноситься до категорії середньої ступені тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я; тілесне ушкодження у вигляді ран ділянці голови відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; всі інші тілесні ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції стосовно його підзахисного скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. В обґрунтування вимог посилається на те, що висновки суду про те, що вина ОСОБА_6 повністю підтверджена зібраними доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, на думку апелянта, в основу обвинувачення покладені показання потерпілого ОСОБА_8 , який як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду надавав непослідовні та неправдиві пояснення щодо обставин отримання тілесних ушкоджень, що суперечать показанням свідків у тій частині, що стосується кількості та локалізації ударів, продовжуваності побиття. Крім того, сторона захисту стверджує, що вина ОСОБА_6 , також спростовується висновком СМЕ № 104/1052/600 від 28.01.2015 року, де зазначено, що комплекс тілесних ушкоджень, зафіксованих у ОСОБА_8 не міг утворитись за обставин зазначених свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є свідками та очевидцями події і показання саме цих осіб суперечить показанням потерпілого. Вказує на те, що ОСОБА_6 події та обставини інциденту визнав, окрім того, що тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості він не наносив.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив рішення суду залишити без змін, потерпілого ОСОБА_8 , який відніс питання щодо призначеного обвинуваченому покарання на розсуд суду, при цьому просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь матеріальну шкоду, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтується на сукупності зібраних по справі, перевірених у судовому засіданні доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав всебічну та об`єктивну оцінку.

Так, будучи, допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково та пояснив суду, що 16.06.2014 року він приїхав на город, частину якого орендує у ОСОБА_10 . Побачив, що ряд насаджень пошкоджено великою рогатою худобою. Після чого, його дружина зателефонувала ОСОБА_10 , який був власником городу та попросила приїхати. Через деякий час, до них приїхав ОСОБА_10 та впевнившись в наявності пошкоджень і побачивши неподалік ОСОБА_8 , худоба якого часто заходила на чужі городи, вирішили піти до ОСОБА_8 та поговорити з ним. Підходячи до потерпілого, останній спрямував вила, які були у нього, гострою металевою частиною в живіт обвинуваченого та почав кричати, щоб до нього не підходили. Коли відстань зменшилася близько до 1 м. ОСОБА_8 наніс удар вилами в живіт. ОСОБА_10 почав забирати вила, в ході чого, потерпілий, тягнучи вила до себе, наніс кілька ударів держаком, собі в область голови. ОСОБА_6 , в цей час, наніс рукою 3 удари в область обличчя, від яких потерпілий не падав. Але потім впав, почав казати, що все відшкодує та просити, щоб його не били. Оскільки в цей час почали сходитися люди, обвинувачений пішов до своєї машини та поїхав. Стверджує, що не наносив удари ногами, від нанесених ударів у потерпілого не могло бути перелому, після конфлікту, потерпілий самостійно пішов до дому, при цьому ще й посміхався. Вважає, що перелом ребра міг утворитися пізніше, внаслідок удару рогами худоби, яку тримає потерпілий.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , даних суду першої інстанції про те, що 16.06.2014 року з 8 год. 30 хв. він випасав свою худобу на пасовищі. Через деякий час під`їхав обвинувачений з ОСОБА_10 . Вийшовши з машини та підійшовши до потерпілого, вони почали кричати на ОСОБА_8 та пред`являти претензії стосовно пошкодження насаджень на городі. Обвинувачений підійшов до ОСОБА_8 та вихопив вила. Що відбулося далі не зрозумів, пам`ятає, що був в крові і почав кричати якійсь дівчині "рятуй". В подальшому впав на землю, а обвинувачений почав наносити удари. Від ударів у нього запаморочилося в голові. В подальшому відчув, що його відливають водою. В результаті інциденту загубив золотий ланцюжок з кулоном, обвинувачений вибив два зуба. Хто саме наносив удари не бачив. Чув лише, що ОСОБА_10 сказав обвинуваченому "досить, а то ти його вб`єш".

Показання потерпілого ОСОБА_8 , що саме ОСОБА_6 наносив йому удари об`єктивно узгоджуються і з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких, в червні 2014 року, точну дату свідок не пам`ятає, о 17-18 годині її син гуляв на вулиці біля будинку та почав її кликати "Дядько в крові". Вона вийшла на вулицю і побачила потерпілого ОСОБА_13 , на якому дійсно була кров. Обвинувачений бив потерпілого, а саме штовхнув у груди, інший чоловік стояв поряд, але удари не наносив. Свідок почала кричати чоловікам, які були поряд з потерпілим, щоб вони припинили бійку. В подальшому викликали швидку допомогу та міліцію. Обвинувачений пішов та сів у машину та поїхав. По поведінці обвинуваченого зробила висновок, що він був у нетверезому стані.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила суду, що влітку 2014 року, більш точно назвати дату свідок не може, о 17-18 годині була з чоловіком на городі і побачила, як двоє чоловіків наближалися до ОСОБА_8 . У останнього в руках були вила і свідок чула, як ОСОБА_8 , звертаючись до чоловіків, казав їм "не підходьте". Зав`язалася бійка і бачила, як хтось з чоловіків штовхнув ОСОБА_8 , а інший намагався забрати вила. Бачила, як один із чоловіків бив ОСОБА_8 але конкретизувати кількість та локалізацію ударів свідок не може. Зазначає, що ОСОБА_15 , якого вона могла бачити лише до поясу, після падіння на землю потерпілого, міг наносити удари по тілу потерпілого ногами. Даний висновок вона зробила по рухам тулуба ОСОБА_15

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції пояснив, що з дружиною пололи на городі бур`ян. В той час, коли ОСОБА_8 пас корову, до нього з гори бігли двоє чоловіків, які почали щось кричати ОСОБА_8 . Зав`язалася сутичка, в якій ОСОБА_8 захищався вилами. Бачив, як наносив удари кулаком один із чоловіків. Чи бив ногами цей чоловік свідок не бачив.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що 14 чи 16 червня 2014 року він відпочивав у себе вдома. До нього подзвонила дружина обвинуваченого та повідомила, що по його городу ходила худоба. Він приїхав на город та побачив, що дійсно частина городини пошкоджена. Оскільки худоба ОСОБА_8 часто заходила на чужі городи, побачивши ОСОБА_8 вирішили піти з обвинуваченим до потерпілого та поговорити з ним. Підійшовши до ОСОБА_8 , останній почав погрожувати вилами ОСОБА_6 спрямувавши їх в живіт та наніс незначний удар обвинуваченому вилами в живіт від якого залишилися подряпити. Після цього, свідок почав забирати вила у потерпілого, а обвинувачений, в цей час, наніс кілька ударів потерпілому в обличчя. ОСОБА_8 присів і почав кричати, що його вбивають. В подальшому говорив, що все відшкодує. Після конфлікту, ОСОБА_8 самостійно пішов додому.

- показаннями експерта ОСОБА_16 , допитаної в судовому засіданні, яка підтвердила висновки експертиз та зазначила, що при огляді потерпілого 17.06.2014 року вона бачила синець на його тілі в області 5-го ребра, скаржився на біль у грудях. Після отриманої медичної документації, стосовно звернення до обласної лікарні з приводу перелому 5-го ребра, враховуючи висновки попередніх експертиз, нею було зроблено висновок про відповідність часу виникнення перелому ребра, часу, зазначеному в постанові слідчого та за обставин, викладених в протоколі про проведення слідчого експерименту з участю потерпілого.

Крім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, а саме:

- висновками судово медичних експертиз №600 від 06.08.2014 року, №1052/600 від 25.09.2014 року, №104/1052/600-14 від 28.01.2015 року, згідно яких у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості та могли утворитися при обставинах, на які вказує ОСОБА_8 у протоколі слідчого експерименту від 22.08.2014 року (т. 1, а.п.15-16, 29-30, 56-57);

- результатами слідчого експерименту від 22.08.2014 року з участю потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив за яких обставин йому було спричинено тілесні ушкодження (т. 1 а.п.24-25);

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно районним судом.

Що стосується показань обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-го ребра могли виникнути пізніше, внаслідок дії іншого чинника районний суд обґрунтовано розцінив їх як припущення, оскільки вказані показання були спростовані показаннями експерта ОСОБА_16 , яка безпосередньо оглядала потерпілого і бачила синяк в області грудей, що відповідає місцю перелому 5-го ребра, з даним висновком суду погоджується і колегія суддів.

Твердження сторони захисту про те, що в основу обвинувального вироку покладені показання потерпілого ОСОБА_8 , який як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду надавав непослідовні та неправдиві пояснення щодо обставин отримання тілесних ушкоджень, колегія суддів визнає необґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Із вказаного слідує, що використовувати показання надані під час досудового розслідування та обґрунтовувати ними свої висновки, прямо заборонено чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Не спростовує висновків суду щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості також і посилання сторони захисту на те, що жоден із свідків не підвереджує показання потерпілого у тій частині, що стосується кількості та локалізації ударів, продовжуваності побиття.

Висновком судово - медичної експертизи №1052/600 від 25.09.2014 року підтверджена також наявність у ОСОБА_8 ознак тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за обставин, на які вказує ОСОБА_8 у протоколі слідчого експерименту від 22.08.2014 року (т. 1, а.п. 29-30).

Таким чином, підстав ставити під сумнів показання потерпілого, в тому числі і з причин на які посилається в апеляції захисник, у колегії суддів немає, оскільки вони є послідовними щодо обставин його побиття та узгоджуються між собою з іншими доказами у справі.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про те, що вина ОСОБА_6 спростовується висновком СМЕ № 104/1052/600 від 28.01.2015 року, де зазначено, що комплекс тілесних ушкоджень, зафіксованих у ОСОБА_8 не міг утворитись за обставин зазначених свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , хоча і знайшли своє підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, однак, з урахуванням вищенаведених у сукупності належних та допустимих доказів, не впливає на кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, відповідно до висновку експерта від 25.09.2014 №1052/600 на тілі ОСОБА_8 синців на верхній повіці правого ока, на грудній клітині попередній поверхні, на правому плечі, крововиливу на слизовій верхній губи, ссадна на нігтьовій фаланзі другого пальця лівої кисті з синцем; рани в тім`яній ділянці голови справа, осаднення в тім`яній ділянці голови зліва; закритої травми грудної клітини з переломом 5 ребра зліва по середньо-підпаховій лінії, лівостороннього гідротораксу. Аналогічні висновки зроблені експертом у висновку від 28.01.2015 року №104/1052/600-14. При цьому в висновку від 28.01.15 зазначено, що утворення вказаних тілесних ушкоджень виключається за обставин, вказаними свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в протоколах слідчого експерименту. Таким чином, вказані висновки експерта не суперечать один одному в частині ступеня тяжкості та локалізації тілесних ушкоджень.

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 22.01.2015 року, проведеного за участю ОСОБА_10 , під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . ОСОБА_15 завдавав потерпілому удари виключно руками, натомість потерпілий, вириваючи вила у ОСОБА_15 сам завдав собі удару вилами в області лоба. Саме заподіяння тілесних ушкоджень за вказаних ОСОБА_10 обставин виключається висновком експерта від 28.01.2015 року, натоміть ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не оспорюється.

Аналогічно стосується і протоколу слідчого експерименту від 22.01.2015, проведеного за участю ОСОБА_11 , згідно з яким ОСОБА_17 вказав, що ОСОБА_6 завдавав удари кулаками та один раз вилами, а після падіння потерпілого на землю удари йому не завдавалися.

Крім того, судом першої інстанції у судовому засіданні допитано експерта ОСОБА_16 , яка пояснила причини розбіжностей у висновках судово-медичної експертизи №600 від 06.08.2014 року, №1052/600 від 25.09.2014 року, №104/1052/600-14 від 28.01.2015 року. Показання експерта є послідовними та логічно узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання суд першої інстанції, як убачається з вироку, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу, зокрема те, що останній за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, осудний, раніше не судимий.

Врахувавши наведені вище обставини, районний суд дійшов висновку про необхідність признання покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України. Поряд з цим, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, те, що обвинувачений раніше до кримінального відповідальності не притягувався, відсутність обтяжуючих обставин, віктимну поведінку потерпілого, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції їх від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Таким чином, призначене судом покарання за видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і відповідатиме меті покарання.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог цивільного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вирішив питання щодо цивільного позову заявленого потерпілим і стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 - 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, врахувавши, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 у виді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, останній переніс моральні страждання, фізичний біль, вимушений був проходити лікування, адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності,

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає як характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , так і критеріям розумності та справедливості.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції правильно залишив без розгляду згідно поданої потерпілим заяви (т. 2, а.п. 110).

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , а тому вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2