Справа № 466/7694/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/773/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000322 від 30.05.2014 року, за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз на загальну суму 9065 (дев`ять тисяч шістдесят п`ять) гривень 22 коп.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь КМК ЛШМД витрати за проведення лікування потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 1556 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 92 коп.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 - відмовлено.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання речових доказів згідно з вимог закону.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , 27 травня 2009 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем "ВАЗ 2108" реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у м. Львові по вулиці Миколайчука у напрямку до вулиці Липинського, при проїзді її ділянки в районі перехрестя вулиць Миколайчука-Хвильового, порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.2, 1.5; Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, приступаючи до об`їзду невстановленого досудовим розслідуванням транспортного засобу типу "джип", який зупинився у правій смузі попереду нього у попутному напрямку, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, а виїхавши на зустрічну смугу, з моменту виявлення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору із-за передньої частини вищевказаного невстановленого досудовим розслідуванням транспортного засобу типу "джип", що продовжував стояти у правій смузі, пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які переходили проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу справа наліво по напрямку його руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до повної його зупинки, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст.286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок яким виправдати ОСОБА_7 та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. В обґрунтування покликається на те, що вирок не відповідає вимогам кримінального-процесуального законодавства України, а саме внаслідок неповноти судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до повної його зупинки є помилковим оскільки водій застосував екстрене гальмування та вжив заходів для уникнення наїзду на пішоходів. Зазначає, що не була виконана вказівка Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про необхідність проведення повторної комплексної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз. Стверджує, що протокол слідчого експерименту від 22.09.2014 року є неналежним доказом, оскільки написаний нерозбірливим почерком та не читається, вихідні дані отримані під час вказаної слідчої дії є невірні та незаконні, оскільки їх неможливо перевірити через нерозбірливість почерку та у зв`язку з порушенням норм КПК, оскільки дана слідча дія проведена без захисника, за клопотанням якого слідча дія проводилась. Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції проігноровано та не дано оцінку обставинам, що спростовують факт наїзду водієм ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_9 а саме: ОСОБА_7 стверджує, що саме потерпіла ОСОБА_9 перебігаючи дорогу вдарилась в його автомобіль та внаслідок зіткнення впала та отримала тілесні ушкодження; на тілі ОСОБА_9 відсутні будь-які тілесні ушкодження, що б підтверджували наїзд на неї автомобілем передньою його частиною. Вказує, що судом першої інстанції а саме ухвалою від 23.07.2015 року безпідставно відмовлено у проведенні комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертиз.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 2 роки. В обґрунтування покликається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення та його особу. Вказує, що обставини на які покликався суд першої інстанції як підстави для застосування вимог ст.75 КК України а саме: вперше притягнення до кримінальної відповідальності, позитивна характеристика за місцем проживання, сімейний стан є безпідставними.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 в якому просить таку відхилити як безпідставну а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника у підтримку поданої апеляційної скарги і їх заперечення проти скарги прокурора, прокурора, який підтримав свою апеляцію, заперечивши апеляцію захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають з наступних підстав.

На думку колегії суддів суд першої інстанції вірно поклав в основу обвинувального вироку покази дані у судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 про те, що 27.05.2009 року вона поверталася додому з сусідкою ОСОБА_10 і йшли вони по правій стороні дороги вул. Хвильового та підійшовши до перехрестя вул. Хвильового і Миколайчука зупинилися. У цей час по вул. Миколайчука у напрямку вул. Липинського рухався автомобіль марки джип і побачивши їх перед перехрестям зупинився та водій рукою показав їм переходити дорогу. Подивившись праворуч, що від вул. Липинського не було транспорту вони почали переходити дорогу та подивилася ліворуч і побачила автомобіль білого кольору, який рухався у тій же смузі, що і автомобіль джип. Під час переходу дороги ОСОБА_10 була праворуч від неї. Вони рухалися одночасно спокійною ходою і вже коли пройшли більшу частину дороги та перетнули суцільну лінію, подивившись ліворуч вона побачила у безпосередній близькості від себе автомобіль білого кольору та підсвідомо відштовхнула сусідку назад від себе, а далі не пам`ятає як отримала удар. До пам`яті прийшла у лікарні та практично почала заново відновлювати рухи. Від ОСОБА_7 у перші три дні отримала 1500 грн. на лікування. В подальшому отримала від обвинуваченого ще 10 тис. грн. та написала розписку, що претензій немає, однак не думала, що справа так затягнеться. У зв`язку нанесенням шкоди здоров`ю, вважала, що отримана сума не може покрити тої моральної болі, а тому підтримала уточнену позовну заяву про стягнення з ОСОБА_7 20 тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди. Просила призначення покарання залишити на розгляд суду.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що 27.05.2009 приблизно о 10.00 год. вона знаходилась на вул. Хвильового у м. Львові і рухалась у напрямку до вул. Миколайчука, йшла додому із поліклініки, що на вул. Чигринській. Перед нею йшло дві жінки. Вона бачила, як дві жінки переходили дорогу і дійшовши до середини зупинилися. Вона вважає, що жінки далі не йшли б, як би водій джипа не зупинився та не показав їм рукою щоб вони переходили дорогу. Коли жінки зробили крок вперед за суцільну лінію, вона бачила як білий автомобіль вчинив наїзд на цю жінку (взяв жінку на себе). При цьому дорога була вільною. Наїзд відбувся поза межами пішохідного переходу. Після ДТП водій джипа вийшов та залишив водію білого автомобіля номер свого телефона. Упродовж розслідування вона двічі була на відтворенні обставин події. Також зазначає, що під час ДТП у автомобілі білого кольору було двоє осіб: водій та пасажир, які одразу вийшли з автомобіля.

Протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди та схемою до нього, зафіксовано кінцеве розташування автомобіля «ВАЗ-2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 який знаходиться на протилежній стороні дороги обернутий передом по напрямку руху до вул. Липинського, на місці ДТП зафіксовано осип скла, дорожні знаки, та інші елементи (т.1 а.с. 4-6).

Протоколом огляду і перевірки технічного стану автомобіля «ВАЗ-2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено, що внаслідок ДТП такий отримав пошкодження вітрового скла, скла правої дверки, дзеркала правої дверки, потертості правої дверки (т.1 а.с. 7, 8).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.09.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та слідчого ОСОБА_15 за поясненнями ОСОБА_7 накреслена схема місця події та визначені місце та розміри розташування автомобілів і місце наїзду на пішохода (т.3 а.с.90-94).

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що працює слідчим ГУ МВС у Львівській області та у 2014 році здійснював досудове розслідування даного провадження. За участю обвинуваченого та понятих він 22.09.2014 року проводив слідчий експеримент, який призначався неодноразово, але за клопотанням ОСОБА_7 відкладався. Оскільки в той день захисника чекали довший час, то ОСОБА_7 погодився проводити експеримент без участі захисника, написавши письмову заяву. При цьому обвинувачений самостійно показував розміщення транспортних засобів та місце наїзду на пішохода. Даний протокол ним був підписаний без зауважень. По закінчення слідчого експерименту на місці був і захисник ОСОБА_7 . За результатами слідчих експериментів, були отримані вихідні дані, по яких проводилися експертизи.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він працював на таксі і був зупинений працівниками ДАІ та приймав участь як понятий під час проведення слідчого експерименту 22.09.2014 року. Протокол був складений на місці за результатами вимірів щодо автомобілів та місця ДТП, які показували на місці учасники. При цьому зазначив, що зауважень до протоколу в учасників не було.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив , що він працював на таксі і був зупинений працівниками ДАІ та приймав участь як понятий під час проведення слідчого експерименту 22.09.2014 року. Він пригадує обвинуваченого ОСОБА_7 , який був на місці та показував все як відбувалося. ОСОБА_7 кілька разів вибирав автомобіля джипа, т.я. вважав, що зупинені були не такого класу. Зазначені та виміряні розмірі, погоджували з ОСОБА_7 та в подальшому записували до протоколу. Зауважень до протоколу в учасників не було.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №1/244 від 15.06.2009 вбачається, що на момент огляду як гальмівна система так і система рульового управління досліджуваного автомобіля «ВАЗ-2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції передбачені конструкцією, яких небудь несправностей систем виявлено не було (т.1 а.с. 38-41).

В судовому засіданні, в суді першої інстанції, експерт підтвердив висновок № 3650/3651 додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи від 30.09.2014 року та зазначив, що даний висновок побудований на висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 2750 від 12.08.2014 року та вихідних даних, які надав слідчий, згідно проведеного слідчого експерименту від 22.09.2014 року з підозрюваним ОСОБА_7 та інших матеріалах провадження.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №2751 від 22.08.2014 року, водій автомобіля ВАЗ-2108 ОСОБА_7 виявивши, що автомобіль типу джип, який рухався попереду у попутному напрямку, зупинився на перехресті, відповідно до вимог п.12.3 ПДР та дорожньої розмітки 1.1 повинен був вжити заходів для зменшення аж до зупинки транспортного засобу. У разі виявлення небезпеки для руху водій ОСОБА_7 згідно вимог п.12.3 ПДР повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У заданій дорожній ситуації, при якій в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 (в момент настання об`єктивної можливості виявити вихід пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із-за невстановленого нерухомого автомобіля типу "джип" ) керований ним автомобіль ВАЗ-2108 перебував на відстані 33,3м до місця наїзду водій ОСОБА_7 та мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом своєчасного застосування гальмування діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що пішохід ОСОБА_9 переходила проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу перед виходом із-за невстановленого автомобіля типу «джип» не впевнилась у відсутності транспортних засобів, що наближаються, а водій ОСОБА_7 не вжив заходів для зупинення керованого ним автомобіля ВАЗ-2108, а застосував маневр об`їзду автомобіля типу «джип» (т.3 а.с.45-47).

Єксперт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив висновок судової автотехнічної експертизи №2751 від 22.08.2014 року та зазначив, що вихідні дані для проведення, а саме виникнення моменту небезпеки визначаються на досудовому розслідуванні слідчим, зокрема такі отримані з проведеного слідчого експерименту від 17.06.2014 року з потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_12 від 17.06.2014 року. З урахувань показань учасників ДТП про те, що автомобіль типу «джип» рухався та зупинився перед перехрестям, водій ОСОБА_7 повинен був діяти згідно ПДР та якщо і здійснював маневр - рухався об`їжджаючи перешкоду, то перед цим зобов`язаний був пересвідчитись у безперешкодному проїзді перехрестя, у т.ч. зменшити швидкість, а за потреби зупинити транспортний засіб.

Згідно протоколу огляду і перевірки технічного стану транспорту від 07.05.2009 р. (а.с.7,8 т.1) є пошкодженими праве бокове дзеркало заднього виду, та скло правої дверки, лобове скло.

Висновком експерта №305/ 2009 від 15.06.2009, встановлено, що у гр-ки ОСОБА_9 є наступні тілесні ушкодження: перелом склепіння та основи черепа зліва, гостра епідуральна гематома лівої потиличної ділянки, забій головного мозку середньої важкості, субарахноїдальний крововилив, підапоневротична гематома тьмяно-потиличної ділянки, синяки на зовнішньобоковій поверхні лівого колінного суглобу, на задній поверхні правій ліктевого суглобу, які утворилися від контакту з тупими предметами, могли бути спричиненні 27.05.2009 від удару до виступаючих частин кузова легкового автомобіля, з первинним ударом в задньозовнішню поверхню лівого колінного суглобу, послідуючим падінням та ударом лівою тьмяно-потиличною ділянкою голови до тупого твердого предмету, не характерні для одноразового вільного падіння на площину, були небезпечними для життя в момент причинення, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. В крові ОСОБА_9 етанолу не виявлено (т.1 а.с. 54 на звор.).

Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині при вказаних у вироку обставинах, на думку колегії суддів доведена повністю, а його діям дана правильна кримінально-правова оцінка за ч.2 ст.286 КК України.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 застосував екстрене гальмування при виявленні пішоходів, які рухались поза межами пішохідного переходу, спростовується висновком судової автотехнічної експертизи №2751 від 22.08.2014 року згідно якого, у заданій дорожній ситуації, при якій в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 (в момент настання об`єктивної можливості виявити вихід пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із-за невстановленого нерухомого автомобіля типу "джип" ) керований ним автомобіль ВАЗ-2108 перебував на відстані 33,3м до місця наїзду і водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом своєчасного застосування гальмування, діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що мудом першої інстанції не була виконана вказівка Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про необхідність проведення повторної комплексної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз, спростовується матеріалами кримінального провадження а саме висновками №2750 від 12.08.2014 року та 2751 від 22.08.2014 року проведеними судової транспортно-трасологічної експертизи та судової авто-технічної експертизи на підставі постанови слідчого ОСОБА_15 від 23.07.2014 року, а також висновком №3650/3651 від 30.09.2014 року проведеної додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи на підставі постанови слідчого ОСОБА_15 від 23.09.2014 року.

Покликання захисника обвинуваченого на те, що протокол слідчого експерименту від 22.09.2014 року є неналежним доказом, оскільки написаний нерозбірливим почерком та не читається, вихідні дані отримані під час вказаної слідчої дії є невірні та незаконні, оскільки їх неможливо перевірити через нерозбірливість почерку та у зв`язку з порушенням норм КПК, оскільки дана слідча дія проведена без захисника, за клопотанням якого слідча дія проводилась, то такі спростовуються матеріалами кримінального провадження, фактичними обставинами справи та чинним КПК України.

Наявний в матеріалах кримінального провадження протокол слідчого експерименту від 22.09.2014 року, складений слідчим ОСОБА_15 на думку колегії суддів є читабельним та складеним у відповідності до вимог КПК України.

Вихідні дані під час проведення вищезгаданої слідчої дії були отримані на підставі показів самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який разом із понятими підписали протокол слідчого експерименту від 22.09.2014 року та зауважень до нього не мали. Більше того, як видно з показів свідка ОСОБА_13 , понятого при проведенні слідчого експерименту, протокол був складений на місці за результатами вимірів щодо автомобілів та місця ДТП, які показували на місці учасники, зауважень до протоколу в учасників не було. Як показав свідок ОСОБА_14 , понятий при проведенні слідчого експерименту, він пригадує обвинуваченого ОСОБА_7 , який був на місці та показував все як відбувалося, ОСОБА_7 кілька разів вибирав автомобіля джипа, т.я. вважав, що зупинені були не такого класу, зазначені та виміряні розмірі, погоджували з ОСОБА_7 та в подальшому записували до протоколу, зауважень до протоколу в учасників не було.

Щодо твердження апелянта про те, що участь захисника при проведенні слідчого експерименту є обов`язковою, то таке не знайшло свого підтвердження, адже як видно з вимог ч.3 ст.240 КПК України, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені

підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. В матеріалах кримінального провадження також наявна заява ОСОБА_7 згідно якої останній вважає за можливим провести слідчий експеримент без участі його захисника (т.3 а.с.87). Покликання апелянта на те, що дана слідча дія була проведена за клопотанням захисника не знайшла свого підтвердження, адже таке клопотання в матеріалах кримінального провадження відсутнє.

Щодо покликання захисника обвинуваченого на те, що судом першої інстанції проігноровано та не дано оцінку обставинам, що спростовують факт наїзду водієм ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_9 то таке спростовується матеріалами кримінального провадження а саме винесеним вироком.

Як видно з вироку, суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у вчиненні ДТП, згідно якої потерпілій ОСОБА_9 були нанесені тяжкі тілесні ушкодження його вини немає, а потерпіла сама набігла на автомобіль.

Суд першої інстанції вичерпно аргументував свою оцінку вказавши, що з висновку експерта №305/ 2009 від 15.06.200 вбачається, що у гр-ки ОСОБА_9 є наступні тілесні ушкодження: синяки на зовнішньобоковій поверхні лівого колінного суглобу, на задній поверхні правій ліктевого суглобу, які утворилися від контакту з тупими предметами, могли бути спричиненні 27.05.2009 від удару до виступаючих частин кузова легкового автомобіля, з первинним ударом в задньозовнішню поверхню лівого колінного суглобу, послідуючим падінням та ударом лівою тьмяно-потиличною ділянкою голови до тупого твердого предмету, не характерні для одноразового вільного падіння на площину, були небезпечними для життя в момент причинення, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (т.1 а.с. 54 на звор.). Згідно показань від 05.06.2009 року ОСОБА_7 , даними ним на досудовому слідстві (т. а.с.19,20) та показань від 10.02.2012 року у судовому засіданні в суді першої інстанції (т.2 а.с.115-117), ОСОБА_7 , побачивши двох пішоходів, які проходили проїзну частину дороги на протилежну сторону з права на ліво по напрямку руху його автомобіля, натиснув на педаль гальма та вільнув кермо вліво, відтак правою бічною частиною більшістю дзеркалом бокового виду здійснив наїзд на жінку, яка від удару впала на землю, а він проїхав ще декілька метрів та зупинився, виїхавши колесами на тротуар. Зазначені показання обвинуваченого були ним надані одразу після вчинення ДТП та у подальшому у суді і співставляються з іншими доказами у справі.

З такою критичною оцінкою щодо показань обвинуваченого ОСОБА_7 погоджується і колегія суддів.

Щодо покликання захисника обвинуваченого на те, що ухвалою від 23.07.2015 року безпідставно відмовлено у проведенні комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертиз то на думку колегії суддів така винесена з дотриманням усіх вимог кримінального-процесуального законодавства, та є вмотивованою.

Щодо апеляційної скарги прокурора який зазначає, що призначене покарання ОСОБА_7 є надто суворим то на думку колегії суддів таке є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд І інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та сукупність усіх обставин, що його характеризують, зокрема необережну форму вини, і, відповідно, відсутність мотивів кримінального правопорушення, обставини вчинення такого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжує.

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого перебування на утриманні двох малолітніх дітей, відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Разом з тим суд першої інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, його сімейного стану, вчинення злочину, що характеризується необережною виною, а також участь потерпілої у настанні наслідків ДТП, вірно вважав, що виправлення його особи може бути без ізоляції від суспільства та призначив йому випробувальний термін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність постановленого рішення колегія суддів не знаходить.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду І інстанції є законним та обґрунтованим, а тому подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4