Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_20,

суддів ОСОБА_21, ОСОБА_22,

за участю прокурора ОСОБА_23,

розглянула в режимі відеоконференції за участю потерпілого ОСОБА_1 в судовому засіданні 29 вересня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року.

Вказаним вироком засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, таку, що не має судимості,

- за ч. 3 ст. 191 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 366 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на неї обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянку України, таку, що не має судимості,

- за ч. 3 ст. 191 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 366 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки й покладено на неї обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК;

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України, такого, що не має судимості,

- за ч. 3 ст. 191 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Стягнуто у рахунок відшкодування матеріальної шкоди: на користь ПАТ «КБ «Надра» із засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - солідарно 9 275,34 грн, із засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - солідарно 24 000 грн; на користь ОСОБА_5 із засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - солідарно 10 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_2, обіймаючи посаду начальника відділення № 9 ВАТ «КБ «Надра», розташованого на вул. 50-річчя Жовтня, 17 у м. Кіровограді, будучи службовою особою, котра наділена організаційно-розпорядчими й адміністративно-господарськими функціями, з метою незаконного збагачення за рахунок коштів клієнтів банку та коштів транзитного рахунку Кіровоградського районного управління ВАТ «КБ «Надра» заздалегідь домовилася з касиром вищезазначеного районного управління банку ОСОБА_3 та менеджером по роботі з фізичними особами ОСОБА_4, які теж були службовими особами, про спільне вчинення ними злочинних дій.

Діючи повторно групою осіб, за попередньою змовою між собою, зловживаючи своїм службовим становищем, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 21 березня 2007 року по 10 серпня 2009 року заволоділи чужим майном шляхом підробки офіційних документів з таких обставинах.

Так, 21 березня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом підробки заяви на видачу готівки від імені клієнта банку ОСОБА_6 заволоділи грошима останнього на суму 10 000 грн.

Крім того, 27 грудня 2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом підробки заяви на видачу готівки від імені клієнтки банку ОСОБА_7 повторно заволоділи грошима останньої на суму 12 000 грн.

Також у цей день ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за аналогічних обставин повторно заволоділи грошима клієнта банку ОСОБА_8 на суму 15 895 грн.

Вони же за аналогічних обставин у період з 29 травня по 31 грудня 2008 року повторно заволоділи грошима останнього на суму 3064 грн, а 07 травня 2008 року - на суму 24 000 грн.

Крім того, 11 квітня 2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом підробки заяви на видачу готівки від імені клієнта банку ОСОБА_9 повторно заволоділи грошима останньої на суму 14 575,34 грн.

Також у період із 13 червня по 18 серпня 2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом прийняття від клієнта банку ОСОБА_10 грошей, але невнесення їх у касу повторно заволоділи грошима останнього на суму 4700 грн, перерахованих ОСОБА_10 з транзитного рахунку Кіровоградського РУ ВАТ «Надра» для поповнення накопичувального рахунку.

Крім того, 05 березня 2008 року ОСОБА_3, діючи повторно, шляхом підробки заяви на видачу готівки від імені клієнта банку ОСОБА_1 заволоділа грошима останнього на суму 14 000 грн.

Вона же 06 травня 2008 року за аналогічних обставин, діючи повторно, заволоділа грошима ОСОБА_1 на суму 1750,52 грн.

Також у період із 19 січня 2007 року по 08 липня 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою, діючи повторно, використовуючи фіктивно відкритий на ім'я громадянки ОСОБА_11 рахунок, заволоділи грошима клієнта банку ОСОБА_12 на суму 71 153 грн.

Крім того, у період із 10 серпня по 09 жовтня 2009 року ОСОБА_2, використовуючи відкритий на ім'я ОСОБА_13 картковий рахунок, шляхом зняття грошей через «ПОС Термінал» каси банку, використавши незаконно оформлену кредитну картку на ім'я цієї ж особи, повторно заволоділа грошима на суму 5700 грн.

Вона ж за аналогічних обставин, діючи повторно, заволоділа грошима:

- у період з 10 липня 2008 року по 30 жовтня 2009 року - на суму 2200 грн, належних ОСОБА_14;

- у період з 27 червня 2007 року по 19 жовтня 2009 року - на суму 5000 грн, належних ОСОБА_15;

- у період з 19 липня 2008 року по 30 жовтня 2009 року - на суму 3100 грн, належних ОСОБА_16

Крім того, ОСОБА_2 21 березня 2007 року з метою зняття з депозитного рахунку ОСОБА_6 50 000 грн поставила підпис замість останнього у заяві на видачу готівки у графі «зазначену суму одержав».

27 грудня 2007 року ОСОБА_2 з метою заволодіння коштами клієнта банку ОСОБА_8 підробила заяву на видачу готівки на суму 20 000 грн, поставивши підпис замість останнього у графі «зазначену суму одержав».

Вона ж, 02 червня 2008 року за аналогічних обставин підробила заяву на видачу готівки на суму 7000 грн, підписавшись замість цього клієнта.

02 червня 2008 року ОСОБА_2 підробила заяву на ім'я начальника ПП № 9 ВАТ «КБ «Надра» Кіровоградського РУ «Про видачу з карткового рахунку грошових коштів», підписавшись замість ОСОБА_8

Крім того, ОСОБА_2 видала йому фіктивні документи про переоформлення ним вкладу на суму 24 000 грн (заяву на видачу готівки та квитанцію про зарахування грошей на новий депозитний рахунок).

06 травня 2008 року вона видала клієнту банку ОСОБА_1 фіктивну квитанцію про внесення на депозитний рахунок 15 000 грн. Після чого ОСОБА_2 розписалась у заяві на видачу готівки від 06 травня 2008 року на суму 1680 грн у графі «зазначену суму одержав».

12 січня 2009 року ОСОБА_2 у приміщенні ПП № 9 Кіровоградського РУ ВАТ «КБ «Надра», написала від імені клієнта банку ОСОБА_17 заяву на начальника відділення банку «Про видачу з карткового рахунку грошових коштів в розмірі 863 грн». І цього ж дня з метою заволодіння коштами клієнта ОСОБА_17 підробила заяву на видачу готівки на суму 863 грн, поставивши підпис замість указаної особи у графі «зазначену суму одержав».

Крім того, вона ж від імені ОСОБА_15 поставила свій підпис у графі «клієнт» у таких чеках на отримання грошей готівкою: № 102096 від 17 січня 2008 року на суму 180 грн, № 103039 від 24 листопада 2008 року на суму 2230 грн, № 102655 від 26 лютого 2008 року на суму 200 грн.

ОСОБА_3 скоїла службове підроблення за нижчевказаних обставин.

У приміщенні ПП № 9 ВАТ «КБ «Надра» (вул. Кірова, 50, м. Новомиргород) остання підробила такі документи: від імені ОСОБА_8 написала заяву про видачу готівки № 1 від 02 червня 2008 року на суму 7000 грн та заяву «Про видачу з карткового рахунку грошових коштів» від 02 червня 2008 року на ім'я начальника відділення № 9 ВАТ «КБ «Надра» ОСОБА_2; замість клієнтки банку ОСОБА_7 поставила підпис у заявах «Про заблокування вкладного рахунку» та «Про списання з поточного рахунку грошових коштів» від 21 квітня 2009 року, написаних на ім'я ОСОБА_2; поставила підпис ОСОБА_7 - у графі «зазначену суму одержав» у заяві про видачу готівки № 983/1 на суму 12 000 грн, а також у заяві про переказ готівки № 6051від 16 жовтня 2008 року на суму 5200 грн.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за попередньою змовою між собою внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а саме: в заяві про видачу готівки від 05 березня 2008 року на суму 14 000 грн та в такій самій заяві від 18 березня 2008 року на суму 675,72 грн від імені ОСОБА_1 поставили підпис і зняли гроші останнього.

ОСОБА_3 поставила підпис замість клієнтки банку ОСОБА_18 у графі «клієнт» у 55 чеках на отримання готівкою грошей на загальну суму 21 700 грн.

Крім того, ОСОБА_4 поставив на чеку замість клієнтки банку ОСОБА_19 підпис у графі «клієнт» про отримання готівки на суму 2400 грн, а також поставив 11 листопада 2008 року свій підпис замість тієї ж особи у розписці на видачу кредитної картки.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції і направити справу на новий судовий розгляд. Аргументуючи свої вимоги, стверджує, що суд першої інстанції безпідставно кваліфікував діяння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 366 КК, оскільки така кваліфікуюча ознака, як тяжкі наслідки, не знайшла свого підтвердження. Крім того, прокурор зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 366 КК, не врахував того, що на час постановлення вироку з моменту вчинення останнім злочину минуло понад 3 роки, і не звільнив його від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності. Аналогічні порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, на думку прокурора, суд допустив при призначенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання. Також прокурор вважає, що суд належним чином не мотивував свого рішення щодо звільнення засуджених від відбування призначеного покарання з випробуванням. Крім того, прокурор звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку потерпілого, який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на нижченаведене.

Відповідно до вимог ст. 334 КПК 1960 року в мотивувальній частині вироку мають міститися формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, мотивів й наслідків злочину, форми вини, а також обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази, та мотивів зміни обвинувачення; в разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не дотримався вищезазначених вимог закону.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 30 січня 2008 року, 19 грудня 2011 року та 07 лютого 2013 року, ставлення у вину особі, яка вчинила службове підроблення, спричинення тяжких наслідків, визначення яких дається у п. 4 примітки до ст. 364 КК, можливе за умови, коли такі наслідки перебували у прямому причинному звязку саме з діями, зазначеними у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК.

З наведеного випливає, що кваліфікація дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 366 КК за ознакою «спричинення тяжких наслідків» не відповідає вимогам КК з огляду на нижченаведене.

Як убачається з вироку суду, тяжкі наслідки, що настали в результаті вчинення останніми службового підроблення, полягали у заподіянні значних матеріальних збитків, а саме у привласненні грошей фізичних осіб - вкладників ВАТ «КБ «Надра». Однак підроблення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 документів було способом для зняття грошей з рахунків клієнтів банку, а наслідки, що проявились у заподіянні матеріальних збитків, настали не в результаті службового підроблення, а внаслідок зловживання засудженими свого службового становища.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції слід змінити, перекваліфікувавши діяння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з положеннями ст. 75 КК в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За ч. 3 ст. 61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок та жінок, котрі мають дітей віком до 14 років, до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби, а також до інвалідів першої та другої групи.

При призначенні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання касаційний суд разом зі ступенем тяжкості вчинених злочинів, форми вини врахував конкретні обставини справи, характер (зміст) протиправних дій засуджених, дані про їх осіб й усі інші обставини, які мають правове значення. Водночас колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх синів, один з яких не досяг 14-річного віку.

Стверджуючи про можливість виправлення засуджених без відбування покарання на підставі ст. 75 КК, суд першої інстанції в достатньою мірою врахував тяжкість вчинених злочинів, осіб винуватих та інші обставини справи, з чим погоджується й колегія суддів.

Крім того, системний аналіз статті 75 КК дає підстави вважати, що особа звільняється від основного покарання, оскільки у відповідності до змісту ст. 77 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції керувався зазначеними вимогами статтей 75, 77 КК, згідно з якими допускається звільнення від відбування з випробуванням тільки від основного покарання, а додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій виконується реально.

Як убачається із матеріалів справи, вирок суду щодо засуджених в частині позбавлення їх права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, був звернутий до виконання судом.

Зазначене свідчить, що місцевий суд у цій частині правильно призначив ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання, а тому доводи прокурора є необґрунтованими.

Разом із цим, відповідно до п. 5 ст. 74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та 5 років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

З урахуванням того, що на час ухвалення вироку з моменту вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК (який є злочином невеликої тяжкості), минуло більше 3 років, він підлягав звільненню від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Крім того, суд першої інстанції допустив аналогічні порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК при призначенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 366 КК.

Тому доводи прокурора, викладені в його касаційній скарзі, щодо порушення місцевим судом вимог статей 370, 371 КПК 1960 року є слушними.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають звільненню від покарання, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, у зв'язку із закінченням строків давності.

Крім того, згідно з вимогами ст. 93 КПК 1960 року у справах з кількома підсудними, щодо яких постановлено обвинувальний вирок, судові витрати стягуються персонально з кожного з урахуванням ступеня вини та майнового стану, а не солідарно. За таких обставин суд касаційної інстанції вважає необхідним змінити порядок стягнення судових витрат із засуджених.

Враховуючи викладене та керуючись статтями -394396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК , колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) і призначити їй покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_2 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК.

Вважати ОСОБА_2 засудженою за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покласти на неї обов'язки, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК (в редакції, що діяла на час вчинення злочину) і призначити їй покарання за цією статтею у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК.

Вважати ОСОБА_3 засудженою за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покласти на неї обов'язки, передбачені пунктами 3,4 ч. 1 ст. 76 КК.

На підставі статей ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ст. 70 КК.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покласти на нього обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Замінити порядок стягнення судових витрат з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із солідарного на дольовий і стягнути з кожного з них по 969,68 грн за проведення почеркознавчої експертизи від 12 травня 2010 року, по 751,8 грн за проведення почеркознавчої експертизи від 27 жовтня 2010 року та по 156,27 грн за проведення почеркознавчої експертизи від 05 вересня 2011 року.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22