Справа № 192/1776/15-к
Провадження № 1-кп/192/191/15
В И Р О К
Іменем України
"01" грудня 2015 р.смт.Солоне
Солонянський районний суд Дніпропетровської області в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000676, внесене до ЄРДР 08.10.2015 року, відносно

ОСОБА_7 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Петриківка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянки України, пенсіонерки, непрацюючої, що мешкає та зареєстрована по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

В с т а н о в и в:

17 вересня 2015 року близько 19-ї години 30 хвилин ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з території гусеферми селянського фермерського господарства «Сонячне» по вул.Степова, 1а у селі Долинське Солонянського району Дніпропетровській області, відкрито, у присутності сторонніх осіб: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 викрала належне господарству зерно пшениці вагою 458,45 кг вартістю 2,5 грн. за 1 кг, яке склала у мішки, привезені із собою на власному автомобілі, та перевезла на своє подвір`я по АДРЕСА_1 . Своїми умисними ОСОБА_4 завдала шкоди фермерському господарству «Сонячне» на суму 1146,13 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю та своїми показаннями підтвердила вказані обставини скоєного нею злочину.

Пояснила, що вона працює гусятницею у господарстві «Сонячне». Удень 17 вересня 2015 року до гусеферми привезли зерно пшениці для годування гусей господарства. Через складне матеріальне становище вона вирішила викрасти зерно з метою його подальшого продажу. З ферми вона пішла додому близько 17-ї години, залишивши замість себе чергувати свою знайому ОСОБА_10 . Увечері цього ж дня вона взяла з дому мішки та попросила свою родичку ОСОБА_11 , яка на той гостювала у неї, допомогти перевезти зерно з ферми додому. ОСОБА_12 вони наповнили 12 мішків та склали їх до багажника та салону її автомобіля «Москвич». Жук ОСОБА_13 бачила, як вони набирали зерно у мішки. Коли вони заїхала на подвір`я, слідом приїхав директор господарства ОСОБА_6 , на вимогу якого вона повернула викрадене зерно господарству. Свідкам вона не повідомляла, що зерно викрадає.

Судом досліджені й інші докази у справі.

Представник потерпілого ОСОБА_6 показав суду, що увечері 17 вересня 2015 року йому на мобільний телефон прийшло смс-повідомлення про те, що ОСОБА_4 викрала з ферми зерно та повезла його додому. Він негайно поїхав до двору обвинуваченої, де побачив авто ОСОБА_4 , у якому знаходилися мішки з зерном. Він запропонував їй зізнатися у викраденні та повернути викрадене на ферму, на що остання, після недовгих впирань, погодилася. На току вони зважили мішки з пшеницею, вийшло 458,450 кг.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона інколи підміняє ОСОБА_4 на чергуванні на гусефермі СФГ «Сонячне». 17 вересня 2015 року близько 17-ї години вона заступила у нічну зміну на прохання ОСОБА_4 . Близько 19.30 години приїхала ОСОБА_14 з ОСОБА_11 , з ними була дитина ОСОБА_15 . Вони попросили погледіти дитину, доки вони перевезуть зерно з току додому до ОСОБА_16 . Вона бачила, як ОСОБА_17 разом з ОСОБА_15 грузили мішки з зерном до своєї автівки. Ніякого документу на вивіз зерна з ферми ОСОБА_4 не пред`являла, але сказала, що це її зерно.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що 15 вересня 2015 року ОСОБА_4 домовилася з нею, що 17 вересня 2015 року вона допоможе їй перевезти з гусеферми СФГ «Сонячне» зерно. Кому належало зерно, вона не знала, а лише виконувала прохання ОСОБА_4 про допомогу. Увечері 17 вересня 2015 року вони разом на машині ОСОБА_4 поїхали на ферму, де працює ОСОБА_4 . До авто вони загрузили 12 мішків з зерном. Коли вони їхали додому, їх наздогнав директор господарства ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не зупинила автомобіль, а заїхала на подвір`я, слідом приїхав і ОСОБА_6 . Про те, що зерно крадене, вона не знала.

Вага викраденого зерна підтверджується актом його зважування від 17.09.2015 року, яке проведено за участю обвинуваченої ОСОБА_4 , а вартість довідкою СФГ «Сонячне» (а.с.46, 47).

Обвинувачена у судовому засіданні підтвердила, що вага викраденого нею зерна складає 458,45 кг, розмір шкоди вартість викраденого, вона не оспорює.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), її діяння кваліфікуються за ч.1 ст.186 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка є пенсіонеркою, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно; обставини, що пом`якшують покарання: визнання своєї вини обвинуваченою.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Санкція ч.1 ст.186 КК України передбачає наступні види покарання: штраф, громадські та виправні роботи, арешт та позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу не відповідатиме ступеню тяжкості інкримінованого злочину, особі обвинуваченої, її суб`єктивному відношенню до вчиненого злочину.

Відповідно до положень ч.3 ст.56, ч.3 ст.57 КК України ОСОБА_4 не можуть бути призначені покарання у виді громадських та виправних робіт, оскільки обвинувачена є особою, яка досягла пенсійного віку, та не працевлаштована.

Призначення покарання ОСОБА_4 у виді арешту, з урахуванням обставин справи, не відповідатиме меті покарання виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Із врахуванням наведеного та фактичного відшкодування шкоди потерпілому у повному обсязі, суд, призначаючи ОСОБА_4 , яка до кримінальної відповідальності притягається уперше, покарання у виді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити її від покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_18 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_18 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_18 у період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, куди періодично з`являтися на реєстрацію.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий