Справа № 591/6726/15-к
Провадження № 1-кп/591/386/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження №0000051 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, солдата військової служби за контрактом, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 27.02.2015 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , наказом командира якої (по стройовій частині) № 64 від 27 лютого 2015 року призначений на посаду майстра 5 обслуги 2 реактивного артилерійського взводу 10 реактивної артилерійської батареї 4 реактивного артилерійського дивізіону.
Під час проходження військової служби ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 26 квітня 2015 року ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби - розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Факт відсутності ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням частини під час ранкового шикування підрозділів о 8.00 год. Під час незаконної відсутності у військовій частині ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , нікуди не відлучаючись, займаючись доглядом за вагітною цивільною дружиною та домашнім господарством, тобто справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
01.09.2015 року солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій, добровільно з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків.
ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 протягом 97 діб, в період з 26 квітня 2015 року до 31 серпня 2015 року включно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що дійсно наприкінці лютого 2015 року направлений до проходження військової служби за контрактом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де призначений на посаду майстра 5 обслуги 2 реактивного артилерійського взводу 10 реактивної артилерійської батареї 4 реактивного артилерійського дивізіону.
В кінці квітня він покинув місце розташування військової частини з метою догляду та допомоги вагітній дружині, яка не має самостійного заробітку.

Першого вересня він добровільно повернувся до військової частини, усвідомивши протиправність своїх.
Обвинувачений винним себе визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненному, просив суворо його не карати.

Дослідження інших доказів у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються, за згодою всіх учасників судового провадження та на підставі ухвали суду визнано недоцільним, положення ч.3 ст.349 КПК України та передбачені законом наслідки учасникам судового провадження роз`яснено.

Таким чином, суд кваліфікує умисні дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які виразились у в порушенні вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисному ухиленні від проходження військової служби за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу командування протягом 97 діб, в період з 26 квітня 2015 року по 31 серпня 2015 року включно, тобто протягом 97 діб, самовільно залишив місце служби розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , чим вчинив самовільне залишення місця служби в умовах особливого періодуза ч.4 ст.407 КК України - самовільне залишення місця служби в умовах особливого періоду.
Докази вчинення злочину в стані неосудності або обмеженої осудності суду не надано, тому обвинувачений підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на суворому покаранні, з урахуванням пом`якшуючих обставин та відомостей про особу, просив визнати обвинуваченого винуватим та призначити покарання у виді арешту із застосуванням ст.69 КК України.

Шкоди вчиненням злочину не завдано, потерпілі відсутні.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про його особу, а саме: є молодою людиною, посередньо характеризується, проходить військову службу за контрактом, під наглядом у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, має утриманців малолітню дитину, вагітну цивільну дружину, непрацездатну матір, злочин вчинено вперше.

Суд визнає пом`якшуючими обставинами визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння у розкритті злочину. Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Суд вважає, що пом`якшуючі обставини, дані про особу, значно знижують тяжкість вчиненого злочину.

Обвинувачений добровільно припинив ухилення від проходження військової служби, приступив до виконання посадови їх обов`язків, негативних характеристик не має.

Водночас, суд враховує, що Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню.

Тому, призначення до відбування найсуворішої міри покарання не відповідатиме визначеній ч.2 ст.50 КК України меті притягнення до кримінальної відповідальності.

Отже, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, покарання слід призначити із застосуванням ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, у виді арешту на строк наближений до мінімального, відбування якого проходить на гауптвахті (ч.2 ст.60 КК України).

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого в рамках кримінального провадження не застосовувались, за відсутності клопотань прокурора у суду відсутні підстави для застосування обвинуваченому запобіжного заходу.

Речові докази, процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк два місяці.

На підставі ч.2 ст.60 КК України, відбувати арешт на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати.

Вирок суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1