АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 263 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Згідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від__________________________

Справа: 11-кп/796/1508/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Судом встановлено, що 08.07.2014 приблизно о 9 год. 30 хв., у ОСОБА_6 , який перебував біля будинку АДРЕСА_2 , виник умисел на незаконне проникнення до квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку. Реалізуючи даний умисел, обвинувачений подзвонив до квартири АДРЕСА_3 та вводячи в оману ОСОБА_9 , намагався потрапити в під`їзд. Отримавши відмову, ОСОБА_6 скористався тим, що мешканець даного будинку відчиняв двері, потрапив до під`їзду. Надалі, виявивши, що вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 зачинені, але не замкнені на замок, усвідомлюючи незаконність порушення недоторканості житла іншої особи, не маючи дозволу власника квартири, ОСОБА_6 відкрив вхідні двері, зайшов в середину квартири та в коридорі побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка одразу почала вимагати від нього негайно покинути приміщення квартири та звати на допомогу. На її вимоги обвинувачений не відреагував, зачинивши за собою двері, почав вимагати у ОСОБА_9 надати йому наявні у потерпілої в квартирі матеріали сепаратистського змісту.
В цей момент ОСОБА_10 чоловік потерпілої повертався додому, почувши крики дружини про допомогу, він викликав міліцію. В подальшому на запрошення ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_3 зайшли співробітники міліції, які затримали ОСОБА_6 безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому слідством місці та невстановлений час, без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю - пістолет моделі «RONM RG 88» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , споряджений бойовими патронами в кількості 6 шт., та приєднаним до нього пристроєм для відстрілу сигнальних ракет.
В подальшому, усвідомлюючи заборону вільного обігу вогнепальної зброї, не маючи дозволу на зазначену вогнепальну зброю, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, ОСОБА_6 почав без передбаченого законом дозволу зберігати вказану вогнепальну зброю та боєприпаси до неї у тільки йому відомому місці.
08.07.2014 приблизно о 9 год. 30 хв., ОСОБА_6 , без передбаченого законом дозволу, носив при собі вищевказаний пістолет, споряджений бойовими припасами в кількості 6 шт., перевіз його з невстановленого місця до будинку АДРЕСА_2 .
В цей же день, 08.07.2014 приблизно о 10 год., по АДРЕСА_4 , під час затримання ОСОБА_6 працівниками міліції у останнього було виявлено та вилучено вищевказаний пістолет, який є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом моделі «RONM RG 88» калібру 9 мм Р.А.№ НОМЕР_1 , виробництва фірми «ROHM GmbH» (місто Зонтхайм, Німеччина) та 6 патронів, які є бойовим припасами, в кількості 6 шт., який він без передбаченого законом дозволу придбав, зберігав та носив при собі.
Таким чином, ОСОБА_6 незаконно проник до житла особи, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України, а також придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю і бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, а в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги аргументує тим, що при призначенні покарання суд не врахував особу обвинуваченого, суспільну небезпеку скоєного злочину, наслідків, завданих діями обвинуваченого, схильністю до скоєння злочинів проти громадської безпеки, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного злочину, передбаченого ст. 12 КК України. Також зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання та вирішуючи питання про звільнення його від відбування покарання, суд не врахував обставини справи та тяжкість наслідків, ту обставину, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування свою вину не визнавав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
На зазначену апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги і просили залишити вирок суду без зміни, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 162 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованими і в апеляційному порядку прокурором не оспорюються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи прокурора щодо необґрунтованого застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.

Так, згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередженння нових злочинів.

Проте, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, хоча і зазначив про це у вироку.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, мотиви їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює позаштатним кореспондентом у Всеукраїнському періодичному громадсько-політичному виданні «Соборна Київщина», його волонтерську діяльність, позитивні характеристики за місцем проживання та за місцем виконання громадських обов`язків, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, його щире каяття, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання як у виді обмеження волі так і у виді позбавлення волі ближче до їх мінімальних меж, передбачених у санкціях ч.1 ст. 162 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Разом з тим, застосування інституту звільнення особи від відбування покарання, відповідно до ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необгрутованим, оскільки суд першої інстанції без належного обґрунтування та достатніх для того підстав, без врахування тієї обставини, що ОСОБА_6 вчинив два умисні злочини, один з яких відноситься до категорії тяжкого, визнав можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання та без належних для того умов і підстав, на які, в такому випадку, слід посилатися у рішенні, безпідставно звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, шляхом застосування вимог ст. 75 КК України.

Отже, за наведених обставин, вирок суду в частині застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку апеляційним судом з урахуванням загальних засад призначення покарання.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжкого, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу винного, його позитивні характеристики, а також обставини, що пом`якшують покарання, які обґрунтовано були враховані судом першої інстанції, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині збільшення призначеного судом покарання і вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі ближче до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 162 КК України та у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції, передбаченої ч.1 ст. 263 КК України, яке було визначене судом першої інстанції, та яке на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 /один/ рік, за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його фактичного затримання, повязаного з виконанням даного вироку, зарахувавши у цей строк перебування під вартою з 08.07.2014 року по 04.09.2014 року.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3