Справа №473/2532/15-к 12.01.2016 12.01.2016 12.01.2016
Провадження № 11-кп/784/18/16 Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_11
обвинувачений ОСОБА_10
захисник ОСОБА_12
потерпілий ОСОБА_6
представник цивільного
відповідача ППЗОВ «Урожай» ОСОБА_13
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 серпня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливка Доманівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого водієм в ПП «Урожай», з повною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого на АДРЕСА_1 ; -

-засуджено ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено:

строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обчислювати з дня взяття його під варту;

стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизу сумі 6 758,40 грн.

цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ПП з орендними відносинами «Урожай» Доманівського району Миколаївської області і ПРаТ страхової компанії «Провідна» про стягнення матеріальної і моральної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить змінити даний вирок суду в частині прийнятого рішення щодо цивільного позову та задовольнити його позовні вимоги, а також відмінити скасування арешту на автомобіль «Камаз 53215» н/з НОМЕР_1 з причепом «СЗАП 8357» н/з НОМЕР_2 , належні ППзОВ «Урожай».

У зміненій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить змінити вирок відносно ОСОБА_10 , звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять змінити вирок відносно ОСОБА_10 та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок відносно нього та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 вважає зазначений вирок в частині залишення заявленого ним позову без розгляду та встановлення ОСОБА_10 відповідальним за спричинення збитків незаконним, та таким, що не відповідає вимогам закону. Зокрема:

що укладений договір між ОСОБА_10 та ППзОВ «Урожай» про оренду автомобіля «Камаз 53215» н/з НОМЕР_1 з причепом «СЗАП 8357» н/з НОМЕР_2 в силу ст. ст. 219, 220, 799 ч. 2 ЦК України є нікчемним, оскільки такий договір найму транспортного засобу за участі фізичної особи підлягав нотаріальному посвідченню; що в момент ДТП ОСОБА_10 керував автомобілем на підставі подорожнього листа та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, а зазначений договір, на думу апелянта, був наданий ППзОВ «Урожай» під час досудового слідства саме з метою уникнення останнім цивільно-правової відповідальності; що саме ППзОВ «Урожай» - як володілець джерела підвищеної небезпеки - є відповідальною особою за спричинені збитки відповідно до ст. ст. 440, 441 ЦК України та п. п. 4, 5 постанови ПВС України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до яких відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Вважає, що, відсутність у ОСОБА_10 права власності на автомобіль та дані свідоцтва про право власності на автомобіль та причіп, свідчить, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є ППзОВ «Урожай», яке й повинно відшкодовувати збитки.

Також твердить про не згоду з позицією суду щодо страхової компанії, посилаючись на положення ст. ст. 35, 35.2, 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки протягом 90 днів не надав страховій компанії всі необхідні документи через відсутність рішення суду про встановлення вини ОСОБА_10 . На час прийняття судом вироку, встановлений в 90 днів термін минув.

У зміненій в порядку ст. 403 КПК України апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок змінити, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Посилається на те, що ОСОБА_10 щиро покаявся у вчиненому злочині та часткового відшкодував їй завдану майнову шкоду. Іншу частину завданої майнової шкоди зобов`язався сплатити до 31.12.2015 року.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважають, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги: що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок поганих природних умов (йшов дощ) і дорожнє покриття було мокрим, що ОСОБА_14 рухався лише зі швидкістю 40-45 км/год., але причеп ОСОБА_14 занесло на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося його зіткнення з автобусом «MERSEDES-BENZ Sprinter»;

що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, в і що мешканці села Щасливка Доманівського району Миколаївської області (де він постійно проживає) та працівники з місця роботи надали свої клопотання з проханням не позбавляти волі ОСОБА_10 ;

що після ДТП ОСОБА_10 одразу став допомогти потерпілим, повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину і повністю відшкодував потерпілим завдані збитки; що вони не мають до ОСОБА_10 жодних претензій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вважає, що призначене йому покарання не відповідає його особі та за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

При цьому твердить:

що дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок поганих природних умов (йшов дощ) і дорожнє покриття було мокрим, рухався лише зі швидкістю 40-45 км/год., а його причеп занесло на зустрічну смугу руху, в наслідок чого відбулося його зіткнення з автобусом «MERSEDES-BENZ Sprinter»;

що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, має постійне місце проживання і мешканці села та працівники трудового колективу клопотали не позбавляти його волі;

що повністю визнав себе винним, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину і повністю відшкодував потерпілим завдані збитки; що потерпілі просили не призначати йому сувору міру покарання та не мають до нього будь-яких претензій.

Крім того, вважає, що суд у вироку необгрунтовано послався як на обставину, яка обтяжує його вину, на те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. При цьому твердить, що в силу ст. 39 КУпАП він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню, оскільки він більше року не притягувався до адміністративної відповідальності.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Представник цивільного відповідача ПП з орендними відносинами «Урожай» ОСОБА_13 в запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 вважає що суд, при винесені вироку у даному кримінальному провадженню на законних підставах дійшов до висновку, що саме водій ОСОБА_10 є відповідальною особою за спричинені збитки.

При цьому посилається на те, що 02 березня 2015 року між ППЗОВ «Урожай» та ОСОБА_10 був укладений договір про надання транспортних послуг. Даний договір є цивільно-правовим. Згідно п. п. 2.1.8 умов цього договору ОСОБА_10 повинен відповідати за наслідки дорожньо-транспортних пригод, що сталися з його вини. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що саме протиправні дії водія ОСОБА_10 призвели до ДТП.

Також зазначає, що факт відсутності між ОСОБА_15 та ППЗОВ «Урожай» трудових відносин підтверджується: самим договором про надання транспортних послуг ППЗОВ «Урожай» від 02 березня 2015 року; документами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, які надавалися ППЗОВ «Урожай» до Первомайської ОДПІ ГУ ДФС

Посилаючись на ч. 2 ст. 1187 ЦК України, п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що саме водій ОСОБА_10 є відповідальною за шкоду особою, оскільки саме він знаходився за кермом автомобіля і у нього знаходились реєстраційні документи на автомобіль та причеп.

Також зауважує, що потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження і йому саме ОСОБА_10 відшкодував завдану шкоду в розмірі 13 000 грн., що ОСОБА_6 підтвердив в суді.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» ОСОБА_16 в запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги цивільного позивача потерпілого ОСОБА_6 .

Твердить, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» в жодному разі не може бути цивільним відповідачем у даній кримінальній справі, відповідно до норм чинного законодавства (ст. 2 КПК України, ч. 1 ст. 62 КПК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів»), оскільки не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Крім того, наголошує, що позивачем до цього часу не наданні передбачені Законом від 01.07.2004 року: заява про виплату страхового відшкодування та передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документи, які є необхідними для з`ясування наявності підстав для виплати страхового відшкодування, обвинувальний вирок суду відносно водія застрахованого автомобіля, які набрали законної сили та пошкоджене майно для огляду.
Враховуючи, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» діє на умовах, визначених Законом, обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» лише після наданих йому визначених у ст. 35 Закону документів про ДТП.

Оскільки на даний час позивач не виконав визначених Законом дій для здійснення свого права, то відповідно він не має правових підстав на отримання страхового відшкодування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
31 березня 2015 року приблизно о 07.30 год. водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «КАМАЗ 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 в счепці з причепом бортовим «СЗАП 8357» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по вологій асфальтованій проїзній частині вул. Осадчого в м. Вознесенську на заокругленій її частині на спуск з боку м. Миколаєва у напрямку до м. Южноукраїнськ зі швидкістю 45 км./год.

Під час руху водій ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не враховував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, внаслідок чого не зміг контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, в наслідок чого причеп «СЗАП 8357» реєстраційний номер НОМЕР_4 занесло на смугу руху, як рухатися з боку м. Южноукраїнськ у напрямку м. Миколаїв, на якій даний причеп зіткнувся з автобусом «MERSEDES - BENZ Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані автобус «MERSEDES - BENZ Sprinter» та причеп «СЗАП 8357» зазнали механічних пошкоджень, а водій ОСОБА_6 та пасажири його автобуса ОСОБА_9 , ОСОБА_17 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження і були доставлені до Вознесенської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_18 померла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 115 від 12.05.2015 р., смерть ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступила внаслідок тупої закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася тяжкими забоями головного мозку, крововиливом під тверду і м`яку мозкові оболонки, набряку головного мозку.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 214 від 29.05.2015 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітини, переломів 5, 6, 7, 8 ребер з ліва, садна лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 218 від 29.05.2015 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітини, переломів 3, 4, 5 ребер з права, перелому акромального відростку лівої лопатки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 219 від 02.06.015 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини, розриву селезінки, внутрішньочеревного крововиливу, закритої травми грудної клітини, переломів 5, 6, 7, 8 ребер з ліва, гемотораксу, забою лівого тазостегнового суглобу, садна, крововиливи в області лівого тазостегнового суглобу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_10 п. п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши: доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку своєї апеляційної скарги, яку він уточнив, пояснивши, що не оспорює вид та розмір призначеного покарання, а просить саме про звільнення його від відбування покарання з випробуванням; доводи захисника ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги першого та апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також заперечення прокурора ОСОБА_11 проти них; доводи потерпілого ОСОБА_6 на підтримку своєї апеляційної скарги, на її підтримку, заперечення представника цивільного відповідача ОСОБА_13 , прокурора ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 проти неї; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000075 та додатково надані стороною захисту матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 підлягаючими задоволенню, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом фактичні обставини справи апелянтами не оскаржуються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його лише в межах апеляційних скарг.

При призначенні покарання засудженому ОСОБА_10 , судом, відповідно до вимог ст. ст. 65, 66, 67 КК України, були належним чином враховані характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання і за місцем роботи, вчинив злочин у тверезому стані, прохання потерпілих не призначати обвинуваченому суворе покарання; пом`якшуючі його покарання обставини щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди; а також відсутність обтяжуючих його покарання обставин.

Тому суд прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого та потерпілих щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є слушними.

Колегія суддів, окрім вищенаведеного, враховує, що інкримінований ОСОБА_10 злочин є необережним, конкретні обставини цього злочину - тверезість водія ОСОБА_10 , невелика швидкість транспортного засобу під керуванням останнього 45 км./год., погодні умови дощ, мокра дорога; посткримінальна поведінка обвинуваченого надавання допомоги потерпілим відразу після ДТП, добровільне відшкодування шкоди потерпілим, в тому числі і на момент апеляційного розгляду потерпілій ОСОБА_7 , яка не заявляла претензій матеріального характеру; апеляційні вимоги всіх потерпілих (в тому числі і потерпілої ОСОБА_7 , яка змінила свої апеляційні вимоги) щодо звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням; суто позитивні характеристики обвинуваченого за місцем роботи та за місцем проживання; прийняття останнім заходів до працевлаштування.

Сукупність вищевикладених обставин справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому колегія суддів вважає можливим задовольнити апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_6 про скасування вироку в частині залишення заявленого ним цивільного позову без розгляду та встановлення ОСОБА_10 відповідальним за спричинення збитків, то вони не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Так, суд першої інстанції вірно вказав, що цивільний позов ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» та ПП з орендними відносинами «Урожай» про відшкодування завданої шкоди в кримінальному провадженні підлягає залишенню без розгляду і його необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Доводи апелянта ОСОБА_6 про наявність на момент ДТП між ОСОБА_10 та ППзОВ «Урожай» трудових правовідносин, про підробку договору про надання транспортних послуг (складання його заднім числом) є голослівними, а тому безпідставними.

Матеріали даного кримінального провадження таких відомостей не містять. Не надані вони потерпілим ОСОБА_6 ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду. По суті це є лише припущеннями та міркуваннями потерпілого.

За матеріалами даної кримінальної справи між ОСОБА_10 та ППзОВ «Урожай» 02 березня 2015 року був укладений цивільно-правовий договір про надання транспортних послуг, за умовами п. п. 2.1.8 якого саме на ОСОБА_10 покладено відповідальність за наслідки дорожньо-транспортних пригод (т. 1. а. п. 131 - 134).

Це відповідає і вимогам ч. 2 ст. 1187 ЦК України щодо відшкодовується шкода, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, №13 від 02.07.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» вбачається, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що обов`язок про відшкодування заподіяної шкоди страховиком випливає не з обвинувачення, яке пред`явлено обвинуваченому, а з договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, які визначаються спеціальним законом, зокрема - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземній транспортних засобів» (закон) від 01 липня 2004 року, яким передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і умови такого відшкодування.

Питання правовідносин, які випливають з договірних відноси із страховими компаніями потребують таких досліджень, що не притаманні кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та строків судового розгляду.

Крім того, заслуговують на увагу і доводи заперечень представника ПРАТ «Страхова Компанія «Провідна» щодо можливості з`ясування наявності умов та підстав для виплати страхового відшкодування потерпілому після надання ним визначених у ст. 35 Закону документів про ДТП, які до цього часу ним не подавалися.

З огляду на наведене відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 серпня 2015 року в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_10 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, звільнити від відбування покарання, призначеного у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК України.

Покласти на ОСОБА_10 передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та місця роботи.

В іншій частині вище зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_19