ВИРОК
Іменем України
Дата документу 13.02.2015
Октябрський районний суд м. Полтави в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням:
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Сьомаки, Старовиживського району, Волинської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, працюючої на посаді секретаря закладу об`єднання громадян «Полтавська обласна автомобільна школа Всеукраїнської спілки автомобілістів», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України, суд
ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді секретаря закладу об`єднання громадян «Полтавська обласна автомобільна школа Всеукраїнської спілки автомобілістів», 14.07.2014 року приблизно о 13 годині у службовому приміщенні вказаного закладу за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 31/25 умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами потерпілого - слухача цієї автошколи ОСОБА_7 в сумі 1300 грн.
При цьому протягом червня середини липня 2014 року у приміщенні даного закладу та за допомогою телефонного зв`язку, умисно схилила ОСОБА_7 до надання службовим особам указаного закладу юридичної особи приватного права за її посередництва неправомірної вигоди для вчинення ними дій з використанням наданого їм службового становища, а саме забезпечення успішного складання ОСОБА_7 внутрішнього іспиту, що надає право на отримання свідоцтва про проходження підготовки водія та складання іспитів на право керування транспортними засобами категорії «В» у зазначеній сумі, яку не мала наміру передавати, не вчинивши усіх дій, які вважала необхідними для надання неправомірної вигоди з причин, що не залежали від її волі, після чого була викрита працівниками міліції.
Допитана в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_6 свою провину у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях не визнала та показала, що із 02.10.2009 року працює на посаді секретаря закладу об`єднання громадян «Полтавська обласна автомобільна школа всеукраїнської спілки автомобілістів». До її обов`язків входить ведення кадрової документації, комп`ютерний набір текстів документів, кур`єрська робота, виконання інших розпоряджень директора. Також вона надає інформацію громадянам про автошколу, у тому числі про вартість та умови навчання. Крім того, за сумісництвом є інструктором з підготовки водіїв. Із 11.05.2011 року наказом директора їй було дозволено приймати кошти від слухачів за навчання у разі відсутності працівників бухгалтерії. 14.07.2014 року вона вийшла з чергової відпустки та цього дня приблизно о 13 годині до неї на робоче місце за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 31/25 прийшов слухач ОСОБА_7 і передав їй 1300 грн. Як вона зрозуміла за додаткове навчання щоб підготувати його до іспитів у ДАІ. Вона взяла ці гроші та поклала до сейфу в приймальні, частину з яких поклала до столу, оскільки не мала розмінних купюр, після чого її покликав директор. У цей час до кабінету директора та приймальні зайшли працівники міліції. В ході обшуку вони вилучили у неї гроші, які дав їй ОСОБА_7 , частина із яких була в сейфі, а інша частина у неї в столі. Вона злякалась та одразу пояснила працівникам міліції, що то її особисті гроші, після чого давала пояснення, що то гроші ОСОБА_7 за навчання. Зазначила, що протягом червня-липня 2014 року ОСОБА_7 постійно їй телефонував та говорив, що йому потрібна допомога для здачі іспитів з метою отримання посвідчення водія. Однак вона його до надання пропозиції неправомірної вигоди не підбурювала, нічого йому не обіцяла. При цьому вирішити питання здачі іспитів не могла, оскільки у нього не викладала та до складу екзаменаційної комісії не входила. Крім того, жодних питань щодо ОСОБА_7 не вирішувала, а надані ним гроші мала намір пізніше передати в бухгалтерію. Вважає, що ОСОБА_7 був погано підготований та йому потрібне було додаткове навчання. Також пояснила, що відповідного договору зі ОСОБА_7 на додаткове навчання не укладала та квитанції за внесені ним кошти не виписувала. Внутрішній екзамен у закладі ОСОБА_7 здав та його документи були направлені до Полтавського МРЕВ ДАІ, однак на екзамен він безпосередньо не з`явився.
Дослідженими у справі іншими доказами встановлено наступне.
Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що весною 2014 року з метою отримання посвідчення водія був зарахований до автошколи. Пройшов декілька занять, після чого не зміг їх відвідувати, оскільки працював на будівництвах м. Миргорода. Під час розмов із ОСОБА_6 , у тому числі по телефону, остання запропонувала йому заплатити гроші в сумі 1300 грн. за те щоб не відвідувати занять та здати внутрішній іспит. 04.07.2014 року він звернувся до міліції та повідомив про це. Отримавши зарплату, він 14.07.2014 року приїхав у Полтаву. Працівники ПМУ УМВС України в Полтавській області надали йому спеціальні пристрої та помітили його гроші, після чого він пішов до ОСОБА_6 на роботу, де передав їй 1300 грн., які вона просила. Після чого вийшов і пішов додому. На здачу внутрішніх іспитів він не ходив, підтвердив, що має незначні навики водіння.
Його показання також підтверджуються протоколом усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого ОСОБА_8 04.07.2014 року повідомив в міліцію про вимагання у нього грошових коштів за проходження навчання (а.с. 48-49).
Із протоколів за результатами оперативно-розшукових заходів від 10.07.2014 року, від 22.07.2014 року, від 30.07.2014 року, проведених за ухвалами слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області, маються дані про телефонні перемовини потерпілого ОСОБА_8 із обвинуваченою ОСОБА_6 , із яких убачається, що остання спонукає ОСОБА_8 до передачі їй за здачу внутрішніх іспитів 1200 грн. (а.с.61-81).
У відповідності до протоколу огляду, 14.07.2014 року об 11 годині грошові кошти ОСОБА_8 в сумі 1600 грн. купюрами по 50 грн. були помічені спеціальним порошком та вручені йому для використання при перевірці відомостей його заяви (а.с. 50-59).
За даними протоколу обшуку від 14.07.2014 року, розпочатого о 13.12 год., у кабінеті ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 вилучено із сейфа 1100 грн., а також зі столу 200 грн. з ознаками свічення, а також інші грошові кошти без ознак свічення. Крім того, руки ОСОБА_6 світились і вона сама не заперечувала, що отримала від ОСОБА_8 вказану суму (а.с.82-89).
Висновком експерта № 154 від 06.08.2014 року підтверджено, що спеціальні хімічні речовини, виявлені на вилучених у ОСОБА_6 грошових купюрах збігаються зі змивами із її рук (а.с. 101-112).
Під час безпосереднього дослідження усіх наявних у справі речових доказів, судом підтверджено їх відповідність наведеним процесуальним документам.
Також, виходячи зі свідоцтва серії НОМЕР_1 від 27.06.2014 року № 6, ОСОБА_7 з 19.05.2014 року по 27.06.2014 року пройшов підготовку водіїв транспортних засобів категорії «В» та одержав оцінки: «задовільно» з правил дорожнього руху та «добре» з будови, експлуатації і технічного обслуговування автомобілів (а.с.119).
Відповідно постанови слідчого від 25.09.2014 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.190, ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України закрито (а.с.151-152).
Згідно наказу №55-к від 02.10.2009 року, ОСОБА_6 прийнята на посаду секретаря Полтавської обласної автомобільної школи з 02.10.2009 року (а.с.122) та 14.07.2014 року перебувала на роботі ( а.с.129).
Виходячи із посадової інструкції секретаря ОСОБА_6 , остання не уповноважена отримувати грошові кошти від громадян, в тому числі слухачів закладу ( а.с. 123-127).
Свідок ОСОБА_9 , який являється директором Полтавської автошколи, розташованої по вул. Пушкіна, 31/25 м.Полтави показав суду, що 14.07.2014 року під час обідньої перерви до нього в кабінет зайшли працівники міліції та провели обшук кабінету і приймальні. При цьому секретар закладу ОСОБА_6 визнала, що взяла гроші у ОСОБА_7 і показала, де вони знаходяться. При світлі спеціальної лампи її руки світились. Також пояснив, що ОСОБА_7 особисто на внутрішній іспит не з`явився, а оцінку йому поставили за поточними оцінками. Крім того, зазначив, що додаткова угода на навчання зі ОСОБА_7 не укладалась.
Свідок ОСОБА_10 , який працює інспектором Полтавського МРЕВ ДАІ пояснив, що ОСОБА_6 він знає як викладача автошколи, що періодично подавала документи навчальних груп для здачі іспитів на отримання посвідчення водія. Однак жодних пропозицій неправомірної вигоди від неї не отримував.
Свідок ОСОБА_11 суду показала, що працює головним бухгалтером Полтавської автошколи. 14.07.2014 року із 9 до 12.10 була на робочому місці, після чого пішла на обід. Коли повернулась приблизно о 13.10 год. побачила працівників міліції, які проводили обшук у кабінеті секретаря ОСОБА_6 . Зазначила, що до її службових обов`язків входить, у тому числі прийняття коштів від слухачів за послуги на підставі укладених договорів, про що видає відповідні квитанції. Пояснила, що у разі необхідності додаткового навчання має бути обов`язково складений додатковий договір та при отриманні плати повинна видаватись квитанція. Випадків додаткового навчання не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_12 - викладач Полтавської автошколи зазначив, що вів теоретичні заняття у ОСОБА_7 , який проявив мінімальні знання. Систематично пропускав заняття. За внутрішній іспит він йому поставив оцінку задовільно за поточними оцінками. Безпосередньо на іспиті ОСОБА_7 присутній не був. Із ОСОБА_6 з приводу ОСОБА_7 він не спілкувався.
Оцінюючи наявні у справі докази як кожен окремо так і в сукупності, суд приходить до висновку, що вони об`єктивно підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, тому заперечення нею своєї провини розцінюється судом обраною позицією захисту.
Зокрема, встановлені цими доказами обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 під час неодноразових перемовин схилила ОСОБА_7 запропонувати службовим особам автошколи грошові кошти для позитивного вирішення питання складення внутрішнього іспиту, задовільна оцінка за який останньому була поставлена, незважаючи на його відсутність та незначні теоретичні і практичні знання та навики.
При цьому обвинувачена, приховано спілкуючись з приводу указаних обставин, повідомила потерпілому неправдиві відомості про те, що для здачі внутрішнього іспиту йому необхідно надати службовим особам указаного закладу неправомірну вигоду та замовчувала відомості про те, що іспит йому вже зарахований, внаслідок чого фактично отримала від ОСОБА_7 1300 грн.
Будь-яких договорів та квитанцій, які б свідчили про правомірність їх отримання потерпілому не виписала, як і не направила потерпілого до бухгалтерії для внесення коштів, зважаючи, що вона не повноважна приймати кошти від населення, у неї були відсутні бланки відповідних квитанцій, бухгалтер того дня перебував на роботі, а обідня перерва закінчилась. Також не говорила вона ОСОБА_7 і про те, що це гроші за додаткове навчання.
Отримані від ОСОБА_7 грошові кошти на момент їх вилучення були розділені та знаходились в столі і сейфі, що свідчить про розпорядження ними.
Доводи захисту, а також надані документи щодо можливості проведення додаткового навчання та наділення обвинуваченої ОСОБА_6 правомочностями отримання грошових коштів від слухачів не спростовують доказів її обвинувачення, зважаючи також на не дотримання нею відповідної процедури отримання коштів.
Однак, указане діяння орган досудового розслідування невірно кваліфікував за ч.4 ст.27, ч.1 ст.369 КК України, оскільки ця норма є загальною і стосується надання неправомірної вигоди службовим особам, незалежно від їх приналежності до різновиду юридичних осіб.
Водночас, у розділі 17 КК України є ч.1 ст.368-3 КК України, яка співвідноситься із вищевикладеною як спеціальна норма, тому за загальним правилом при конкуренції підлягає застосуванню, передбачаючи кримінальну відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди або прохання її надати за вчинення зазначеною службовою особою дій чи її бездіяльність з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи.
Зі змісту ст.81 ЦК України, поділ юридичних осіб на юридичних осіб публічного і приватного права проведений лише за одним критерієм порядком їх створення. Головна відмінність між ними полягає в тому, що юридичні особи приватного права створюються на підставі установчих документів (статуту або засновницького договору, якщо інше не встановлено законом), а публічні на підставі розпорядчого акту Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування.
Враховуючи, що в судовому засіданні прокурором не доведено схиляння ОСОБА_7 обвинуваченою до надання неправомірної вигоди працівникам Полтавського МРЕВ ДАІ, а встановлено такі дії лише щодо службових осіб об`єднання громадян «Полтавська обласна автомобільна школа Всеукраїнської спілки автомобілістів», яке являється юридичною особою приватного права, а також те, що неправомірна вигода безпосередньо не була надана відповідним службовим особам, указане кримінальне правопорушення носить незакінчений характер та потребує додаткової кваліфікації ще за ч.3 ст.15 КК України.
При цьому суд уважає за необхідне врахувати правову позицію, викладену в п.9 Пленуму Верховного Суду України N 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво», згідно з якою дії службової особи, яка, одержуючи гроші чи матеріальні цінності начебто для передачі іншій службовій особі як хабар, мала намір не передавати їх, а привласнити, належить кваліфікувати не за ст. 368 КК України, а за відповідними частинами статей 190 і 364 КК як шахрайство та зловживання владою чи службовим становищем, а за наявності до того підстав - і як підбурювання до замаху на давання хабара.
Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфікуються за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство). Крім того, її дії слід перекваліфікувати із ч.4 ст. 27, ч.1 ст.369 КК України на ч.3 ст. 15, ч.4 ст.27, ч.1 ст.368-3 КК України, як незакінчений замах на надання службовій особі юридичної особи приватного права неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду дії з використанням наданих їй повноважень.
Здійснюючи перекваліфікацію суд також зважає на те, що доведений розмір неправомірної вигоди складає 1300 грн., що більш ніж у 1,5 разів перевищує встановлений у 2014 році неоподатковуваний мінімум доходів громадян (609 грн.).
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості злочинів, які відносяться до невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується виключно позитивно, працює, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, не одружена, має на утриманні малолітню дитину віком 13 років.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої не встановлено.
Таким чином, з метою виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів їй необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкцій інкримінованих статей із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, відповідно ст.96-2 КК України, без спеціальної конфіскації, оскільки незаконно отримані грошові кошти підлягають поверненню потерпілому.
Судові витрати у справі за проведення судово-хімічної експертизи № 154 від 06.08.2014 року в сумі 491 грн. 92 коп. підлягають стягненню із обвинуваченої на користь держави, оскільки підтверджуються висновком указаної експертизи та розрахунком її вартості (а.с.101-112).
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_13 визнати винуватою за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 190 і ч.3 ст.15, ч.4 ст.27, ч.1 ст.368-3 КК України та призначити їй покарання:
- за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн.;
- за ч.3 ст.15, ч.4 ст.27, ч.1 ст.368-3 КК України у виді штрафу в сумі 3400 грн., відповідно ст.96-2 КК України, без спеціальної конфіскації.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн., відповідно ст.96-2 КК України, без спеціальної конфіскації.
Стягнути із обвинуваченої ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 92 коп.
Речові докази: 1600 грн., помічених спеціальним барвником передати за належністю власнику ОСОБА_7 , гроші в сумі 1230 грн. повернути за належністю Полтавській обласній організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, тампони зі змивами спеціальної хімічної речовини знищити (а.с.145, 180).
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів із дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1