В И Р О К
03 липня 2015 року м. Запоріжжя
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, освіта неповна-середня, не одруженого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 23.03.2010 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.196 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 09.07.2013 року звільнився по відбуттю покарання ; 2) 28.02.2014 року Заводським районим судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 4 місяців арешту; 3) 25.06.2104 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавленн волі, 27.02.2105 року звільнився по відбуттю покарання ,
- у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
25 липня 2013 року , приблизно о 03-00 годині, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , знаходячись поруч із підземним переходом біля універмагу „ Україна, розташованого за адресою м. Запоріжжя, пр. Леніна, 146, з корисливих мотивів, усвідомлюючи відкритість своїх дій, заволоділи майном ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а саме наручним годинником „.Орієнт, мобільним телефоном „ Самсунг Дуос, мобільним телефоном „ Самсунг Телексі Джио, кросівками синього кольору, чим завдали потерпілим матеріальних збитків на загальну суму 4400 гривень, в т.ч. потерпілому ОСОБА_8 на суму 1800 гривень, ОСОБА_7 на суму 2600 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю. Суду пояснив, що 25 липня 2013 року , приблизно о 03-00 годині, за змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , знаходячись поруч із підземним переходом біля універмагу „ Україна, заволоділи майном ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а саме наручним годинником, мобільними телефонами, кросівками. У скоєному щиро кається.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом зясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом розяснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), скоєний повторно, за попередньому змовою групою осіб.
При визначенні ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, особу обвинуваченого, який повністю визнав провину і розкаявся в скоєному, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті злочину, не працює, раніше судимий, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання
Обставиною, що помякшує покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не виявлено.
На підставі викладеного, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Цивільний позов по справі не заявлено, спричинені збитки відшкодовані, арешт на майно не накладався.
Речові докази відсутні.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох ) років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох ) років іспитового строку не скоїть нового злочину, і виконає покладені на нього судом такі обовязки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;
- періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати та речові докази відсутні
Запобіжний захід не обирався .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1