12.06.2015 Справа № 367/7943/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокуророрів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київа, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не військовозобов`язаного, до засудження проживав: АДРЕСА_1 , не працюючого, відбуваючого покарання в БВК - 85, раніше судимого: 19.02.2009 року Бєлгород - Днєстровським міським судом Одеської області за ст. ст.185 ч.2, 186 ч.2, 309 ч.2, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; 09.11.2012 року Оболонським районним судом м. Києва за ст. ст.185 ч.2, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 24.04.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,-

встановив:

до засудженого ОСОБА_6 25 вересня 2014 року було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу (далі ПКТ) на строк 1 місяць, у зв`язку з порушенням локалізації. Після відбуття дисциплінарного стягнення у вигляді переведення до ПКТ, засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та позитивних висновків щодо покращення своєї поведінки не зробив.

Так, відбуваючи міру кримінального покарання в Бучанській виправній колонії №85 (далі БВК-85) за адресою: Київська обл., смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, 12 листопада 2014 року, приблизно о 11 год. 30 хв. засуджений ОСОБА_6 , згідно із графіком чергування на листопад 2014 року, який передбачений ст. 118 КВК України, був залучений до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. На законних підставах засудженому ОСОБА_6 , виконуючим обов`язки начальника відділення соціально- психологічної служби №11 (далі СПС №11) старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 було визначено обсяг робіт - провести прибирання в коридорі СПС №11. Для виконання робіт він був забезпечений необхідним для виконання наказу інвентарем (віник, совок, ганчірка, гумові рукавички та швабра) та спеціальним одягом. Засуджений ОСОБА_6 в категоричній формі відмовився виконувати законні вимоги виконуючого обов`язки начальника відділення і до роботи не приступив.

Того ж дня, 12 листопада 2014 року о 12 год. 00 хв. виконуючий обов`язки начальника відділення СПС №11 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 повторно висунув законну вимогу засудженому ОСОБА_6 приступити до виконання роботи та провести прибирання в коридорі СПС №11, а також попередив засудженого ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 391 КК України за злісне невиконання законних вимог адміністрації виправної установи особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі. Однак, засуджений знову в категоричній формі відмовився виконати законні вимоги начальника відділення і до роботи не приступив, чим порушив вимоги ст.ст. 107 п.3 абз. 3;4., та 118 п.5 КВК України, а також п.64 абз. 4;5; Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

У подальшому, 12 листопада 2014 року о 13 год. 10 хв. засуджений ОСОБА_6 був доставлений до приміщення чергової частини БВК-85, де в присутності двох понятих та начальника медичної санітарної частини при БВК- 85 ОСОБА_8 , виконуючим обов`язки начальника відділення СПС№11 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , засудженому ОСОБА_6 знову було пред`явлено законну вимогу приступити до роботи по благоустрою місць позбавлення волі згідно графіку чергувань на листопад 2014 року та попереджено про кримінальну відповідальність згідно із ст. 391 КК України. Однак і після цього засуджений ОСОБА_6 свою поведінку не змінив, і виконувати законні вимоги начальника відділення відкрито у присутності зазначених вище осіб відмовився.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєному злочині визнав частково, вказав, що не виконав вимоги працівників БВК 85 у зв`язку з певними обставинами. Показав, що 12.11.2014 р. о 11 год. 30 хв. його покликав начальник відділення СПС ОСОБА_7 та сказав, що ОСОБА_6 за графіком є черговим, і він має зробити прибирання у коридорі відділення СПС, при цьому ОСОБА_7 плюнув на підлогу. Засуджений відмовився, і тому ОСОБА_7 наказав йому ( ОСОБА_6 ) зайти до нього в кабінет. В кабінеті ОСОБА_7 знову сказав, що він ( ОСОБА_6 ) черговий і тому повинен зробити прибирання. ОСОБА_6 відповів, що він прибирати не буде, т. я. у нього кашель і він хворий. Після цього були запрошені медичні працівники, які сказали, що він (засуджений) може працювати. Його (обвинуваченого) повели до чергової частини, туди ж приїхав слідчий та поняті. Слідчий запитав чи буде він працювати, однак ОСОБА_6 відмовився. Також, засуджений вказав, що він був забезпечений рукавичками та спеціальним одягом, йому надали віник та ганчірку. Всього він тричі або чотири рази в категоричній формі відмовився від виконання прибирання, хоча розумів, що тим самим він не виконує законні вимоги адміністрації установи, і за це його можуть притягнути до кримінальної відповідальності. Додав, що він не страждає на хронічні захворювання.

Не зважаючи на часткове не визнання своєї вини ОСОБА_6 , його вина у скоєному злочину повністю доведена зібраними по провадженню доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який показав суду, що у 2014 р. (точної дати він не памятає) після 13 год. 00 хв. його запросили в якості свідка бути при відмові від роботи засудженого на території БВК 85. При цьому були присутні працівники колонії, офіцери та медичні працівники (їх прізвищ він памятає). Обвинуваченому ОСОБА_6 запропонували зробити прибирання території, однак він відмовився посилаючись на погане самопочуття. Лікар оглянув засудженого та сказав, що стан його здоров`я нормальний. Йому надали відро і савок, сказали, що він має прибирати згідно графіку, та запропонували почати працювати, однак він відмовився. Після цього йому прочитали статтю з Кримінального Кодексу України, яка передбачає відповідальність за дії, які він вчиняє. Обвинувачений сказав, що він це знає та ознайомлений з умовами настання кримінальної відповідальності, але все рівно відмовився від роботи. Свідок також вказав, що фізичного тиску з боку працівників БВК 85 на засудженого не було;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який показав, що він працював інженером в БВК 85 з 18.11.2013 р. по 22.05.2015 р. Деякий час тому (точної дати не пам`ятає), його запросили оперативні працівники БВК 85 близько 11 год. 20 хв. бути присутнім при відмові від роботи засудженого на території БВК 85. При цьому були працівники колонії, офіцери та медичний працівник (їх прізвищ він пам`ятає). Обвинуваченому ОСОБА_6 запропонували зробити прибирання території, однак він відмовився посилаючись на погане самопочуття. Лікар оглянув засудженого та сказав, що стан його здоров`я нормальний, т. я. його оглядали 30 хв. тому і він придатний до роботи. Йому надали відро і ганчірку, запропонували почати працювати, однак він відмовився. Після цього йому прочитали статтю з Кримінального Кодексу України, яка передбачає відповідальність за дії, які він вчиняє. Обвинувачений все рівно відмовився від роботи. Свідок також вказав, що обвинуваченому тричі пропонували приступити до роботи, але він відмовився;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , що працює начальником медичної частини БВК 85, який показав суду, що у 2014 р. (точної дати та години він не памятає) його запросили оглянути засудженого ОСОБА_6 , т. я. останній відмовився від роботи (прибирання) незважаючи на встановлений графік. Свідок оглянув засудженого, ознак інфекцій у ОСОБА_6 не було. Також в нормі була температура тіла, пульс, легені та тиск. Засуджений міг працювати, однак відмовився це робити посилаючись на те, що він хворий, незважаючи на зроблену йому пропозицію, хоча скаржився він лише на кашель. Вказав, що за одну добу до вказаного інцеденту ОСОБА_6 було зроблено рентген, патології виявлено не було. Після цього йому (обвинуваченому) зачитали статтю з Кримінального Кодексу України, яка передбачає відповідальність за дії, які він вчиняє та була викликана слідчо оперативна група з Ірпінського МВ. Додав, що у засудженого був інвентар для роботи і йому тричі висувалась вимога приступити до роботи, але останній відмовився;

- протоколом огляду місця події від 12.11.2014 р. з відеозаписом до протоколу ОМП, згідно якого начальником СПС №8, 11 ОСОБА_7 було роз`яснено ОСОБА_6 , що згідно з графіком чергувань на листопад 2014 р. він являється черговим, також йому було роз`яснено положення ст. 391 КК України за злісну непокору законним вимогам працівників адміністрації БВК 85. Однак засуджений відмовився виконувати роботи по прибиранню. Переглянутим відеозаписом до протоколу ОМП, згідно якого слідчий Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській обл. ОСОБА_11 тричі пропонував ОСОБА_6 приступити до роботи та попереджав його про кримінальну відповідальність за відмову приступити до роботи на підставі ст. 391 КК України. При цьому обвинувачений був оглянутий лікарем, якій вказав, що протипоказань до роботи у ОСОБА_12 не має, однак засуджений відмовився від запропонованої роботи (а. п. 07 11 т.1);

- постановою про визнання речового доказу та приєднання його до матеріалів кримінального провадження, а саме лазерного диску на якому мається запис відмови засудженого ОСОБА_6 від законних вимог працівників адміністрації БВК 85 переглянутому в судовому засіданні. При перегляді даного відеозапису встановлено, що у приміщенні чергової частини БВК-85, в присутності двох понятих та начальника медичної санітарної частини при БВК- 85 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 чотири рази пропонував приступити ОСОБА_6 до прибирання коридору, але останній відмовився, незважаючи на наданий спеціальний одяг та попередження про настання кримінальної відповідальності, якщо він не приступить до прибирання вказаного приміщення. Зразу після відмови засуджений був оглянутий ОСОБА_8 , який встановив, що температура тіла ОСОБА_6 складає 36, 6 г. за Цельсієм, тиск в нормі, легені без хрипів, горло чисте. Вказав, що працювати засуджений може;

- графіком виконаннями робіт засудженими по благоустрою відділення № 11 БВК 85 та прилеглої території на листопад 2014 р., у якому ОСОБА_6 зазначений під №12 (а. п. 33 т.1);

- наказом №295 від 07.11.2014 р., згідно якого призначено в. о. начальника відділення СПС № 11 БВК 85 ОСОБА_7 (а. п. 34 т.1);

- посадовою інструкцією начальника відділення СПС БВК 85 затвердженою начальником БВК УДПтС України в м. Києві та Київській обл. ОСОБА_13 15.02.2014 р., згідно п. 2.4 якого начальник відділення зобов`язаний вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, утримання режиму відбування покарання (а. п. 35 38 т.1);

- постановою про переведення засудженого до приміщення камерного типу від 25.09.2014 р., згідно якої ОСОБА_6 був переведений до ПКТ строком на 1 місяць (а. п. 41 т.1);

- медичною довідкою, згідно якої стан здоров`я ОСОБА_6 на 12.11.2014 р. задовільний (а. п. 58 т.1);

- свідок ОСОБА_7 допитаний не був в зв`язку з незабезпеченістю доставки вказаного свідка прокурором (вибув з місця постійного проживання). Покази вказаного свідка судом не досліджувалися у відповідності зі ст. 23 КПК України;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Аналізуючи докази в їх сукупності суд вважає, що показаннями свідків, наведеними вище документами, підтверджується вина обвинуваченого в скоєнні злісної непокори законним вимогам адміністрації.

Так, злісною непокорою вимогам адміністрації слід розуміти відкриту, демонстративну та виражену у зухвалій формі відмову засудженого від виконання наполегливих, неодноразово висловлених законних вимог або розпоряджень представника адміністрації, який на підставі свого службового становища має право висувати такі вимоги та віддавати розпорядження, а засуджений зобов`язаний і має можливість їх виконати.

Така непокора може виявлятися: в неодноразовій відмові від роботи без поважних причин тощо.

ОСОБА_6 вчинив саме злісну непокору законним вимогам представника адміністрації, відмовився від роботи без поважних причин незважаючи на неодноразові пропозиції приступити до роботи та попередження про кримінальну відповідальність за відмову від виконання законних вимог представника адміністрації установи.

Так, виконуючий обов`язки начальника відділення соціально - психологічної служби №11 старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_7 законно висунув засудженому ОСОБА_6 вимогу приступити до роботи на підставі посадової інструкції начальника відділення СПС БВК 85, що була досліджена при оголошення матеріалів кримінального провадження та графіку виконаннями робіт засудженими по благоустрою відділення №11, який був оголошений в судовому засіданні, та в якому відповідно мається прізвище обвинуваченого. Також, обвинувачений міг за станом здоров`я виконувати роботу до якої він залучався, що підтверджується дослідженою судом медичною довідкою, згідно якої стан здоров`я ОСОБА_6 на 12.11.2014 р. задовільний.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 12.11.2014 р. засудженому ОСОБА_6 неодноразово та наполегливо висувались вимоги приступити до роботи, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 . При цьому суд враховує, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не являються оперативними працівниками БВК 85 та є неупередженими особами. Крім того, дана обставина підтверджується переглянутим відеозаписом, де у приміщенні чергової частини БВК-85, в присутності двох понятих та начальника медичної санітарної частини при БВК- 85 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 чотири рази пропонував приступити ОСОБА_6 до прибирання коридору, але останній відмовився. Факт відмови приступити до роботи підтверджується переглянутим відеозаписом до протоколу ОМП, згідно якого слідчий Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській обл. ОСОБА_11 тричі пропонував ОСОБА_6 приступити до роботи та попереджав його про кримінальну відповідальність за відмову приступити до роботи на підставі ст. 391 КК України.

Часткове невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини в скоєнні даного злочину, суд розцінює, як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за дане кримінальне правопорушення. Такі покази є нелогічними та непослідовними і спростовуються всім об`ємом зібраних по провадженню доказів. Незважаючи на часткове не визнання своєї вини, ОСОБА_6 в судовому засіданні фактично визнав, що він відмовився від виконання законних вимог представника адміністрації БВК 85 три або чотири рази в категоричній формі хоча розумів, що тим самим він не виконує законні вимоги адміністрації установи. Не може бути прийнято до уваги твердження обвинуваченого про те, що він не міг виконувати роботи по прибиранню через хворобу, т. я. він був оглянутий лікарем ОСОБА_8 , який вказав, що засуджений може працювати, вказана обставина підтверджується дослідженою під час судового слідства медичною довідкою. Посилання обвинуваченого на те, що він відмовився від прибирання коридору також внаслідок того, що виконуючий обов`язки начальника відділення соціально - психологічної служби №11 ОСОБА_7 плюнув на підлогу не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства. Так, при перегляді двох зазначених вище відеозаписів встановлено, що ОСОБА_6 жодного разу не повідомив про подібні дії ОСОБА_7 . В судовому процесі, на запитання головуючого по справі, чому він не зазначав це при відеозйомці, обґрунтовано пояснити дану обставину не зміг.

Таким чином, аналізуючи досліджені по провадженню докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого в скоєному злочину доведена в повному обсязі.

Органом досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст. 391 КК України, як умисні, протиправні дії, які виразились у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Суд вважає таку кваліфікацію правильною.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступень суспільної небезпечності скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, особу обвинуваченого та те, що він скоїв злочин середньої тяжкості.

Як особа ОСОБА_6 по місцю відбування покарання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд по провадженню не знаходить.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливо, і тому ОСОБА_6 слід обрати міру покарання у вигляді позбавлення волі із відбуванням покарання у системі кримінально виконавчих установ. Суд вважає дане покарання достатнім для виправлення особи засудженого та попередження скоєння нею нових злочинів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 65 КК України.

Враховуючи, що у обвинуваченого має місце сукупність вироків, то суд призначає йому покарання на підставі ст. 71 КК України.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого суд залишає без змін - тримання під вартою. В строк відбування покарання обвинуваченому зараховується термін знаходження під вартою під час досудового та судового слідства.

Цивільний позов по провадженню не заявлений. Речовими докази суд розпоряджається у відповідності до вимог ст. 100 КПК України. Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України суд ,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання по цій статті у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 24.04.2013 року Шевченківського районного суду м. Києва, остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначити у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі із відбуванням покарання в системі кримінально виконавчих установ.

Термін відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, а саме з 04.12.2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити без змін, тримання під вартою в Київському СІЗО Державної Пенітенціарної Служби України.

Речові докази: лазерний диск «СD R Esperanza 700 Mb» з записом відмови засудженого ОСОБА_6 від законних вимог працівників адміністрації БВК 85 залишити в матеріалах даного провадження.

На вирок до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд може бути подано апеляцію на протязі 30 днів із моменту проголошення вироку, а обвинуваченим в той же термін з дня вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1