У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Канигіної Г.В., Кривенди О.В.,

прокурора

Саленка І.В.,

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 6 листопада 2008 року кримінальну справу
за касаційним поданням заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок
Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2007 року
щодо ОСОБА_1

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця Волгоградської області, Росія,

мешканця с. Петрове Софіївського району

Дніпропетровської області,

раніше судимого 6 вересня 2006 року Софіївським районним
судом за ч. 1 ст. 185 КК України до

100 годин громадських робіт,

за ч. 2 ст. 389 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків
ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2
роки 25 днів.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки із
покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

У апеляційному порядку справа щодо ОСОБА_1 не
розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винуватим
та засуджено за те, що він 2 лютого 2007 року був направлений кримінально-виконавчою
службою Софіївського району до Софіївської селищної ради Дніпропетровської області для відбування покарання у виді 100 годин громадських робіт,
призначеного вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 6 вересня 2006 року, але в термін до 16 липня 2007 року на
попередження про кримінальну відповідальність не реагував та ухилявся від відбування
зазначеного покарання.

У касаційному поданні прокурор порушує питання про
скасування вироку місцевого суду у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину
та особі засудженого внаслідок м'якості, та направлення справи на новий судовий
розгляд. Мотивує це тим, що суд, звільняючи на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування
покарання, не врахував всі дані про особу засудженого, зокрема, ухилення від
відбування покарання за попереднім вироком. Зазначає, що судом неправильно
застосовано ст. 71 КК України, оскільки
відповідно до вимог ст. 72 КК України 100 годин громадських робіт
дорівнюють 12 дням обмеження волі, а не 25 дням, як це зазначено у вироку. Крім
того, вказує на те, що вирок за змістом не відповідає вимогам ст. 333 КПК,
оскільки у вступній частині містяться посилання на погашені судимості.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи подання, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суди
повинні призначати покарання з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його
наслідків і даних про особу винного, воно має бути необхідним і достатнім для виправлення
засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України рішення про
звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути прийняти, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше
п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи,
дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні
умисного злочину, суд призначив йому на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання у виді обмеження волі зі звільненням
від його відбування з випробуванням.

Проте, з таким рішенням суду не можна погодитись,
оскільки він ґрунтується на засадах, які суперечать принципу справедливості
покарання.

Висновок суду про те, що виправлення ОСОБА_1 можливе без
відбування покарання не відповідає матеріалам справи, тому що ухилення
останнього від відбування покарання, призначеного за попереднім вироком, не
свідчить про можливість такого виправлення.

Таким чином, призначене ОСОБА_1 покарання із звільненням
його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання слід визнати таким,
що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

Що стосується доводів у касаційному поданні про неправильне застосування
судом вимог ст. 71 КК України та незаконне посилання у вступній частині вироку
на наявність у ОСОБА_1 погашених судимостей, то вони є передчасними, так як
мають бути вирішенні під час нового судового розгляду справи.

На підставі наведеного, керуючись статтями
395, 396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської
області від 29 жовтня 2007 року
щодо ОСОБА_1 скасувати, справу направити
на новий судовий розгляд.

Судді:

В.М. Коновалов
Г.В. Канигіна
О.В. Кривенда