Дата документу Справа № 320/9144/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 11-кп/778/1014/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/9144/14-к
Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001966, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.03.2015 року /а.п. 115-117/ з апеляційними скаргами звернулись: заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 від 15.05.2015 року, обвинувачений ОСОБА_7 від 29.03.2015 року та його захисник адвокат ОСОБА_8 від 31.03.2015 року, в яких:

прокурор /а.п. 152-154/ просить вирок суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 185 ч. 2 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 70 ч. 4 КК України призначити остаточне покарання у вигляді трьох років одного дня позбавлення волі. Також просить зарахувати у строк покарання - строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 27.06.2014 року до 04.07.2014 року за вироком Мелітопольського міськрайсуду від 04.07.2014 року.

В обґрунтування скарги апелянт послався на наступні обставини:

- ОСОБА_7 раніше п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання у вигляді тривалого строку позбавлення волі та на теперішній час має дві судимості, які судом не погашені та не зняті;

- нові злочини (7 епізодів крадіжок) вчинені ним, у тому числі у стані алкогольного сп`яніння, під час перебування на випробувальному строку за вироком Мелітопольського міськрайсуду від 18.03.2014 року та під час розгляду Мелітопольським міськрайсудом щодо ОСОБА_7 іншого кримінального провадження за ст. 185 ч. 2 КК України (вирок від 04.07.2014 року), що свідчить про його антисоціальну поведінку та стійке ігнорування законів України;

- в обох останніх випадках засудження обвинуваченого вироками від 04.07.2014 року та від 17.03.2015 року, визначальною підставою для призначення такого м`якого покарання був стан здоров`я обвинуваченого, який, на думку прокурора, не завадив обвинуваченому вчинити нові кримінальні правопорушення та жодним чином не виправдовує його протиправну поведінку, а напроти, використовується ОСОБА_7 як засіб домогтися призначення мінімального покарання;

- судом недостатньо враховано, що ОСОБА_7 не працює та будь-яким суспільно корисним трудом не займався та не займається, та, як наслідок, шкода, завдана його злочинними діями, залишається не відшкодованою;

- із обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не міг не визнавати вину, оскільки така позиція лише б погіршила його становище та дала би підстави органу досудового слідства та суду для вирішення питання про призначення більш суворого покарання.

Крім того апелянт звертає увагу на те, що відповідно до вироку Мелітопольського міськрайсуду від 04.07.2014 року ОСОБА_7 у строк покарання було зараховано час перебування під вартою з 27.06.2014 року до 04.07.2014 року, проте, судом під час винесення вироку від 17.03.2015 року необґрунтовано не застосовані правила ч. 4 ст. 70 КК України, не призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів та не зараховано строк перебування під вартою з 27.06.2014 року до 04.07.2014 року у строк відбування покарання;

обвинувачений /а.п. 125/ просить врахувати, що він хворий на такі тяжкі хвороби, як ВІЛ 4-ї стадії, вірусний гепатит «С», туберкульоз легенів та потребує стаціонарного лікування, у зв`язку з чим, просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України;

у доповненні до апеляційної скарги від 28.05.2015 року /а.п. 169/ обвинувачений просить врахувати обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, та крім того, що він написав явку з повинною, сприяв слідству, знаходячись на волі протягом 2010-2014 років, він не притягувався до кримінальної відповідальності, працював, на його утриманні переобували цивільна дружина та двоє неповнолітніх дітей;

захисник ОСОБА_8 /а.п. 146-147/ просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити та винести вирок, яким призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував, що він з самого початку досудового слідства добровільно прийшов до Мелітопольського міськвідділу міліції та добровільно признався у вчинених правопорушеннях, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству, знаходиться на обліку у КУ «Мелітопольський центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» з 20.05.2014 року з діагнозом «ВІЛ-інфекція, клінічна стадія 4 (СНІД), ЗЗТБ верхніх часток легенів, хронічний вірусний гепатит « С»», а причиною вчинення злочину стала нестача грошей, необхідних для придбання ліків.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 2 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 тримається під вартою на підставі вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.03.2015 року, строк покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 28.08.2014 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь: ОСОБА_10 1 239,00 гривень; ОСОБА_11 1 945,00 гривень; ОСОБА_12 1 250,00 гривень; ОСОБА_13 2 000,00 гривень.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку суду також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 10.04.2001 року Мелітопольським міськрайонним судом за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 11.01.2003 року по відбуттю строку покарання;

- 06.10.2003 року Мелітопольським районним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 263 ч. 1, 70 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнений 08.08.2005 року по відбуттю строку покарання;

- 03.08.2006 року Мелітопольським міськрайонним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 186 ч. 2, 395, 70 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 04.03.2010 року по відбуттю строку покарання;

- 18.03.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком на 1 рік;

- 04.07.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 18.03.2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі; 04.07.2014 року звільнений від відбування призначеного судом покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Як вказано у вироку суду, 05.04.2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись в салоні маршрутного таксі, яке пересувалось за маршрутом «Північний переїзд - Новий Мелітополь», ОСОБА_14 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки ОСОБА_15 , таємно викрав майно ОСОБА_15 , чим заподіяв потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1 690,00 гривень.

02.05.2014 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходячись поблизу батискафу, що розташований на території Центрального ринку за адресою: м. Мелітополь, вул. Свердлова, 4, ОСОБА_7 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з прилавку вищевказаного батискафу таємно викрав майно ОСОБА_16 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2 568,00 гривень.

07.05.2014 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, знаходячись на території Центрального ринку, що розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. Свердлова, 4, ОСОБА_14 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з кишені жіночої сумки ОСОБА_10 таємно викрав належне їй майно, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1 239,00 гривень.

11.05.2014 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись на території Центрального ринку, що розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. Свердлова, 4, ОСОБА_14 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з наружної кишені куртки, одягненої на ОСОБА_11 , таємно викрав належне їй майно, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1 945,00 гривень.

23.05.2014 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись в салоні маршрутного таксі, яке пересувалось за маршрутом «Центральний ринок - Новий Мелітополь», ОСОБА_14 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з кишені ОСОБА_12 таємно викрав належне йому майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1250,00 гривень.

23.05.2014 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись в приміщенні ТЦ «Пассаж», що розташований за адресою: м. Мелітополь, пр. Б.Хмельницького, 24, ОСОБА_14 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з бокової кишені жіночої сумки ОСОБА_13 , таємно викрав її майно, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2 000,00 гривень.

16.06.2014 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись в салоні маршрутного таксі, яке пересувалось за маршрутом «Новий Мелітополь - Північний переїзд», ОСОБА_14 , діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки ОСОБА_17 , таємно викрав її майно, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 8 000,00 гривень.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника на підтримання своїх апеляційних скарг з вимогами про пом`якшення покарання із застосуванням ст.75 КК України та з запереченнями стосовно вимог апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримує свою апеляційну скаргу та заперечує проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Виходячи зі змісту вироку, суд визнав обвинуваченого винним у скоєнні семи епізодів крадіжок чужого майна при обставинах, докладно та послідовно викладених у обвинувальному вироку, який в частині встановлених судом фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України апелянтами не оскаржується, у зв`язку з чим, вирок відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядається в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.65 КК України покарання призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене винній особі покарання має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання у відповідності зі ст.65 КК України суд в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який охоплюються сім`ю епізодами діянь і відноситься до середньої тяжкості, обставини подій; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності; маючи непогашені судимості знову скоїв умисний злочин з корисливих мотивів, задовільно характеризується за місцем проживання, хворіє на ВІЛ інфекцію та хронічний вірусний гепатит «С», думку потерпілих; визнання вини та щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановлення істини по справі, як обставини, що пом`якшують покарання, та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання.

З урахуванням наведених обставин суд обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому найбільш суворого виду покарання з числа передбачених за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк, який межує з мінімальним, передбаченим ст.63 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання колегія суддів вважає таким, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як зазначено в апеляційній скарзі прокурора, у тому числі для призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Згідно з ч.3 ст.88 КК України, особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання, визнаються такими, що не мають судимості.

Виходячи з резолютивної частини вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року, з урахуванням якого в апеляційній скарзі прокурор просить призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за вироком суду частини покарання за попереднім вироком та зарахувати у строк покарання строк перебування обвинуваченого під вартою за вироком від 04.07.2014 року, обвинувачений вважається таким, який не має судимостей за вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.07.2014 року та від 18.03.2014 року.

Під час апеляційного розгляду, що узгоджується з даними, які містяться в матеріалах судового кримінального провадження, встановлено, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року обвинувачений був засуджений за ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі і остаточно на підставі ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.03.2014 року до одного року трьох місяців позбавлення волі з зарахуванням в строк відбування покарання строку тримання під вартою з 27 червня 2014 року по 04 липня 2014 року, та звільнений від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Отже, з вступної частини вироку підлягають виключенню судимості обвинуваченого за вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.03.2014 року та від 04.07.2014 року на підставі ч.3 ст.88 КК України з відповідною зміною вироку згідно з ч.2 ст.404 КПК України.

Апеляційна скарга прокурора і в цій частині є необґрунтованою.

Виходячи з призначеного обвинуваченому реального покарання з позбавленням волі, судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, які вказують на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, тобто для застосування ст.75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Не наведені такі підстави і в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, які в обґрунтування вимог про пом`якшення обвинуваченому покарання посилаються на обставини, враховані судом при призначенні покарання. Не містять зазначені апеляційні скарги і переконливих доводів про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а також про неможливість відбування ним покарання в місцях позбавлення волі за станом здоров`я, у тому числі з урахуванням довідки Запорізького слідчого ізолятора, дослідженої під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 від 15.05.2015 року залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 від 29.03.2015 року з доповненням та захисника ОСОБА_8 від 31.03.2015 року задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню на підставі ч.2 ст.404 КПК України змінити.

Виключити з вступної частини вироку судимості ОСОБА_7 за вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.03.2014 року та від 04.07.2014 року, по яким вважати його не судимим в силу ч.3 ст.88 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4