Справа № 11a-959 / 2007 p. Головуючий у І інстанції - P.M. Дубель
116 КК України Доповідач - В.В.Ревер
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада
2007 року колегія суддів Судової палати у кримінальних

справах
Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Макойди
З.М.

суддів Ревера
В.В., Литвинова О.М.

з участю
прокурора Куцика В.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, проживаючого у АДРЕСА_1 раніше судимого

засуджено за ст.
116 КК України на три роки позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.71
КК України, до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за
вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.05.2002 року у вигляді
одного року чотирьох місяців позбавлення волі, та остаточно визначено покарання
- чотири роки чотири місяці позбавлення волі.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу залишено -взяття під варту.

Початок терміну
відбуття покарання рахується з 29.01.2007 року.

Цивільний позов
потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 в її користь - 20 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання
з речовими доказами та судовими витратами.

Вироком суду
ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що відбуваючи покарання в місцях
позбавлення волі, 23 листопада 2006 року, близько 16.30 год., на території
штампувального цеху № 3 виробничої зони Дрогобицької ВК № 40, у стані гострої
афективної реакції на фоні кумуляції емоційного напруження ( стан сильного
душевного хвилювання ), підвищеного емоційного збудження внаслідок поведінки
потерпілого ОСОБА_4, який
перебував у нетверезому стані, діючи з умислом на вбивство, молотком наніс удар
в ділянку голови, чим заподіяв розтрощення черепу з руйнуванням речовини
головного мозку та частковим виносом її назовні черепної коробки, внаслідок
чого наступила смерть ОСОБА_4

На вирок суду
захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляції
захисник вважає даний вирок незаконним та необгрунтованим, оскільки суд
безпідставно задовольнив цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди
в розмірі 20000 гривень. Суд не врахував, що згідно акту стаціонарної судово
психолого-психіатричної експертизи від 14.03.2007 року, ОСОБА_2 в період
інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,
але не в повній мірі, а відповідно до ч.1 ст.1186 ЦК України шкода, завдана
фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

Разом з тим, в
своїй позовній заяві потерпіла не вказала в чому полягає матеріальна та
моральна шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується, а тому дана позовна заява суперечить вимогам
п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Крім того,
згідно п.п. 5,9 вищезгаданої постанови Пленуму, суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку
апелянта суд, при задоволені позову не з'ясував вищенаведені обставини, а тому
виніс вирок який порушує вимоги ст.ст. 323, 324 КПК України.

Разом з тим,
покликається на ч.2 ст.1168 ЦК
України відповідно до якої ОСОБА_3 не підпадає під категорію осіб, які
мають право на відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є сестрою
потерпілого і не проживала з ним однією сім'єю, а проживала окремо.

Згідно
наведеного вважає, що на підставі п.1 ч.1 ст.207 ЦПК України суд мав залишити
даний позов без розгляду.

При обранні виду
та розміру покарання суд не звернув увагу на пом'якшуючі вину обставини, а саме
на те, що ОСОБА_2 має позитивну характеристику по місцю відбування покарання,
повністю визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у
вчиненому, його обмежену осудність та стан його здоров'я.

Враховуючи
наведене, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок згідно якого
призначити покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі.

Згідно ст.71 КК
України до цієї міри покарання частково приєднати невідбуте покарання за
попереднім вироком та остаточно визначити покарання два роки позбавлення волі.

Цивільний позов
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишити без
розгляду.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав апеляцію, виступ
прокурора Куцика В.Б. про необґрунтованість такої і залишення без зміни вироку
суду, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляція підлягає до часткового задоволення.

Висновки суду
про доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій
відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та
перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доведеність винності та правильність юридичної
кваліфікація дій засудженого ОСОБА_2 за ст. 116 КК України, не
оспорюється.

Що ж до
порушеного в апеляції питання незаконності вироку суду в частині вирішення
цивільного позову, колегія суддів вважає доводи апеляції не обґрунтованими.

Покликання в
апеляції на положення ст.1186 ЦК
України, що засуджений не може відповідати за цивільним позовом, в даному
випадку є надуманими. Згідно положень згаданої статті, шкода не
відшкодовується, якщо така завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не
усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. ОСОБА_2, як
вбачається з висновку судово психолого- психіатричної експертизи (а.с.266-268),
в період інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, але не в повній мірі, а тому суд правомірно визнав засудженого
особою, яка повинна нести відповідальність за завдану шкоду та стягнув таку в
користь потерпілої.

Подана
потерпілою на досудовому слідстві позовна заява про відшкодування моральної
шкоди оформлена відповідно до вимог чинного законодавства. В такій наведено
обґрунтування розміру моральної шкоди, виходячи з перенесених в зв'язку з
смертю рідного брата моральних страждань.

Колегія суддів
не приймає до уваги доводи апеляції, що ОСОБА_3 не є особою, яка має право на
відшкодування моральної шкоди. Потерпілий ОСОБА_4, до засудження, проживав разом з нею та мамою однією сім'єю.
На час проведення досудового слідства та судового розгляду справи, визнати
потерпілою маму ОСОБА_4 не було можливим через її похилий вік. Вона не могла
брати участі в розслідуванні справи та бути присутньою в суді.

Разом з тим при
визначені розміру моральної шкоди, судом першої інстанції не в повній мірі
враховано обставини при яких вчинено злочин, ступінь вини самого потерпілого,
який своєю поведінкою спровокував цей злочин. На думку колегії суддів, з
урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння засудженого, фізичних та
моральних страждань потерпілої, розмір відшкодування слід зменшити до 10 000
гривень, задоволивши частково апеляцію захисника.

При перевірці
справи не виявлено допущених істотних порушень кримінально - процесуального
закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Покарання
засудженому призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, яке відповідає
характеру тяжкості вчиненого злочину і даним про особу ОСОБА_2 Обране судом
покарання за ст.116 КК України та остаточне в відповідності до вимог ст.71 КК
України є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження
нових злочинів.

Підстав для пом'якшення
покарання, про що порушується питання в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст.362, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1 задоволити частково.

Вирок
Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2007 року,
щодо ОСОБА_2, в частині стягнення моральної шкоди - змінити.

Стягнути з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 - 10 000 гривень моральної шкоди.

В решті цей
вирок залишити без зміни.