Справа № 11 a-382 2007 року Головуючий у 1-й інстанції -
- ч.2 ст.358 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2007
року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючої -
Міщенко О.А. Суддів - Горщарук Г.О., Баглика С.П. З участю прокурора - Гуца О.Л. Захисника-адвоката -
ОСОБА_1. Виправданого - ОСОБА_2 Потерпілої - ОСОБА_3

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Рівному кримінальну справу за апеляцією
державного обвинувача на вирок Рівненського міського суду від 24 квітня 2007
року.

Цим
вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 н., уродженецьАДРЕСА_1, приватний нотаріус,
раніше не судимий,

- виправданий за
ч.2 ст.358 КК України.

ОСОБА_2
обвинувачувався в тому, що 1 грудня 1998 року він, діючи в інтересах
невстановлених слідством осіб, які полягали в заволодінні та подальшому продажі
квартири за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 11941 грн., власниками якої являлись
ОСОБА_5 та її онуки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, всупереч ч.2 ст.54 Закону України
"Про нотаріат", згідно якої нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії,
перевіряють чи відповідає зміст посвідчуваної угоди вимогам закону і дійсним
намірам сторін, у відповідності до ст.5 вказаного Закону будучи зобов'язаним відмовити
у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності чинному законодавству,
посвідчив своїм підписом та печаткою довіреність згідно якої ОСОБА_5 довірила
ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися всім її майном, хоча в дійсності ОСОБА_5 в
нотаріальній конторі приватного нотаріуса ОСОБА_2 не була, ОСОБА_4 вчиняти
вказані дії не довіряла, та вказану довіреність не підписувала. Тобто ОСОБА_2
як приватний нотаріус, підробив документ, який надає права або звільняє від
обов'язків, з метою використання його іншою особою.

28
грудня 1998 року ОСОБА_2, діючи умисно, всупереч вимогам ч.2 ст. 54 Закону
України "Про нотаріат", ст.44 Закону України "Про
нотаріат", згідно якої в разі укладення угоди представником перевіряються
його повноваження, всупереч п.31 "Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України", використовуючи завідомо неправдиві
документи, а саме витяги з розпорядження міського голови №223 7-р від 23
листопада 1998 року нібито про призначення опікуна неповнолітньої ОСОБА_3 -. ОСОБА_4
та розпорядження міського голови№2287-р від 30 листопада 1998 року про надання
дозволу на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1, повторно посвідчив своїм
підписом та печаткою договір купівлі-продажу вищевказаної квартири та зазначив
в посвідчувальному записі завідомо неправдиві відомості про те, що договір
підписано неповнолітньою ОСОБА_3 за згодою свого опікуна ОСОБА_4, хоча в
дійсності ОСОБА_3 вказаного договору не підписувала. ОСОБА_2, як приватний
нотаріус, повторно підробив документ, який надає права або звільняє від
обов'язків, з метою використання його іншою особою. Дії ОСОБА_2 кваліфікувались
за ч.2 ст.358 КК України.

В поданих на
вирок суду апеляціях :

· державний
обвинувач доводить, що вирок суду підлягає скасуванню, а справа направленню для
проведення додаткового розслідування. В апеляції державний обвинувач
покликається на однобічність та неповноту досудового та судового слідства;

· потерпіла
- цивільний позивач ОСОБА_3 просить вирок в частині цивільного позову
скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Заслухавши
доповідача Міщенко О.А., думку прокурора Гуца О.Л. про скасування вироку суду,
доводи потерпілої ОСОБА_3, яка підтримала свою апеляцію, виправданого ОСОБА_2
та захисника-адвоката ОСОБА_1, які вважають вирок суду законним та
обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій,
колегія судців вважає, що апеляції не підлягають до задоволення з таких
підстав.

Суд
першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад
злочину, передбачений ч.2 ст.358 КК України.

Із
матеріалів справи вбачається, що досудове та судове слідство проведено повно та
об'єктивно, досліджені всі обставини справи, які мають суттєве значення для
вирішення справи по суті.

Допитаний
в ході судового слідства потерпілий ОСОБА_4 показав, що при оформленні договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у нотаріуса була присутня дівчина, яку сам
потерпілий видав за свою сестру. Нотаріус встановлював анкетні дані, перевіряв
документи та запитував, чи бажає ОСОБА_4 продати квартиру./а.с.467/

Дані
показання потерпілого спростовують доводи апеляції державного обвинувача
стосовно того, що потерпілий ОСОБА_4 при вчиненні нотаріальних дій не видавав
незнайому йому дівчину за свою сестру. Не заслуговують на увагу доводи
апеляції, що нотаріус ОСОБА_2 не виясняв у ОСОБА_4 чи застосовувалися до нього
заходи фізичного, психічного тиску для вчинення продажу квартири. Інструкцією
про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року
не передбачено вияснення нотаріусом питання при відчуженні нерухомості щодо
застосування до продавця фізичного чи психологічного тиску. Не передбачено
цього і в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 3.03.2004 року.

ОСОБА_2
при вчиненні нотаріальних дій діяв відповідно до вимог Закону України "Про
нотаріат" та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, про що свідчать показання і самого потерпілого ОСОБА_4

Доводи
апеляції державного обвинувача стосовно того, що справа підлягає направленню на
додаткове розслідування, так як не встановлені та недопитані особи, які
видавали себе за "Максимову П.Д." та "ОСОБА_3", а також
особи на прізвисько "Юра - Риба", "Коля-Чорний",
"Костя-Кабан" не можуть бути взяті до уваги, оскільки в матеріалах
справи є довідка начальника Рівненського MB УМВС про
неможливість встановлення даних осіб /а.с. 183/.

Із
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 посвідчив особу ОСОБА_3 при наявності
оригіналу повторного свідоцтва про народження, виданого органами РАЦСу
м.Рівного. Суд вірно не визнав це порушенням ОСОБА_2 вимог законодавства при
встановленні особи ОСОБА_3 Таким чином доводи апеляції, що суд не дослідив
обставини встановлення виправданим особи ОСОБА_3 при вчиненні нотаріальних дій
не заслуговують на увагу.

Відповідно
до вимог ст.358 КК України (в редакції 2001 р.) кримінальна відповідальність
передбачена за підроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи
посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем,
приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи
посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов'язків з
метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою.

Нотаріальні
дії ОСОБА_2, які інкримінуються йому як вчинення злочину мали місце 7 та 28
грудня 1998 року, тобто на час дії Кримінально Кодексу України 1960 року, яким
не передбачалась відповідальність приватного нотаріуса за підробку документа.
Кримінальна відповідальність приватного нотаріуса за підроблення документа,
який ним видається або посвідчується встановлена лише з 1 вересня 2001 року. А
відповідно до вимог ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність,
що встановлює злочинність діяння або посилює кримінальну відповідальність, не
має зворотної дії в часі. Таким чином, органи досудового слідства безпідставно
кваліфікували дії ОСОБА_2 за ч.2 ст.358 КК України (2001 р.)

Суд
вірно прийшов до висновку, що потерпілий ОСОБА_4 був особисто зацікавлений в
продажі квартири і вчинив всі необхідні для цього дії. Із матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_4 мав реальну можливість відмовитись в присутності
нотаріуса від укладення договору купівлі-продажу квартири. Отримані від продажу
квартири кошти потерпілий витратив на свої власні потреби. Про факт продажу
квартири опікуну потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 було відомо у 1998 році, однак ні
вона, ні особисто потерпілий ОСОБА_4 не звертались із заявою в правоохоронні
органи щодо незаконності продажу квартири АДРЕСА_1. Не вбачається із матеріалів
справи, що на потерпілого ОСОБА_4 чинився фізичний та психологічний тиск при
вчиненні нотаріальних дій в грудні 1998 року.

За таких
обставин суд вірно прийшов до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_3
та прокурора в інтересах потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не підлягає до
задоволення, оскільки зібраними у справі доказами вина ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованого йому злочину не доведена, а обвинувачення грунтується на
припущеннях.

Колегія суддів
не вбачає підстав для скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст.365,366
КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок
Рівненського міського суду від 24 квітня 2007 року стосовно ОСОБА_2 залишити
без зміни, а апеляцію державного обвинувача та цивільного позивача ОСОБА_3 -
без задоволення.