Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Зубара В.В.,

суддів: Шилової
Т.С., Матієк Т.В.,

за участю прокурора Саленка І.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 09 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 жовтня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2014 року.

Зазначеним вироком, залишеним без
зміни апеляційним судом,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості в силу ст. 89
КК,

засуджено:

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 8 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди на
користь потерпілого ОСОБА_3 - 3644,89 грн,
моральної шкоди - 100 000 грн.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_4 за
ч. 2 ст. 185 КК, судові рішення щодо якого
не оскаржуються.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнано
винним та засуджено за те, що він 08
жовтня 2011 року приблизно о 15:50 годині у
стані алкогольного сп'яніння
знаходячись разом із братом ОСОБА_4 за
місцем проживання їх знайомого ОСОБА_5
АДРЕСА_1, реалізуючи свій раптово
виниклий умисел на заподіяння
тілесних ушкоджень, умисно завдав
потерпілому ОСОБА_5 удари кулаками і
ногами по різним частинам тіла,
заподіявши тяжких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в
лікарні від закритої черепно-мозкової
травми з крововиливами під оболонки
головного мозку, що ускладнилася
розвитком менінго-енцифаліта та
набряком головного мозку.

Крім того, після заподіяння тілесних
ушкоджень потерпілому, скориставшись
тим, що ОСОБА_5 знаходиться без
свідомості, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за
попередньою змовою групою осіб таємно
викрали телевізор та праску на
загальну суму 850 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування кримінального закону,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та просить
скасувати ухвалу апеляційного суду і
перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК.
В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що умислу на заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень ОСОБА_5 у нього не
було, він лише оборонявся від його дій.
Вказує, що суд безпідставно відмовив
йому у забезпеченні захисником для
підготовки касаційної скарги та лише
через три місяці йому було вручено
копію ухвали апеляційного суду, чим
порушив його права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
захисника, який підтримав доводи
скарги засудженого ОСОБА_2 і просив її
задовольнити, думку прокурора, який
просив судові рішення залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга засудженого не
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Як убачається з матеріалів справи,
судове слідство у ній проведено з
дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону,
таких порушень цього закону, які були б
істотними і тягли за собою скасування
судових рішень, у справі не допущено, а
висновки суду про винність ОСОБА_2 в
умисному заподіянні тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_5, що спричинило смерть
потерпілого, а також таємному
викраданні чужого майна за попередньою
змовою групою осіб відповідають
встановленим судом фактичним
обставинам справи і підтверджені
перевіреними у ній та викладеними у
вироку доказами.

Зокрема, винність засудженого
обґрунтовується: показаннями
засудженого ОСОБА_4, про обставини
виниклого конфлікту та заподіяння
тілесних ушкоджень його братом ОСОБА_2
потерпілому ОСОБА_5; показаннями свідка
ОСОБА_6, про те, що вона, почувши біля
квартири потерпілого крики ОСОБА_5 про
допомогу, викликала працівників
міліції та бачила як брати ОСОБА_2 з
телевізором та праскою вийшли з
будинку; показаннями працівників
міліції ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
затримання неподалік будинку
потерпілого братів ОСОБА_2 з
телевізором та праскою; даними
висновків судово-медичних експертиз
від 08 та 23 листопада 2011 року про
виявлення у потерпілого тяжких
тілесних ушкоджень, що спричинили його
смерть, яка настала від закритої
черепно-мозкової травми; даними
протоколів оглядів місця події,
відтворення обстановки та обставин
події, а також іншими доказами,
наведеними у вироку.

Сам ОСОБА_2 як на досудовому слідстві,
так і в суді свою вину у вчиненні
злочинів, за які його було засуджено, не
визнавав проте вказував, що він дійсно,
будучи у нетверезому стані, під час
конфлікту, який виник у нього з
потерпілим, завдав останньому тілесних
ушкоджень, перевищивши при цьому силу,
проте кількість нанесених ударів він
не пам'ятає.

Місцевий суд перевіривши дані
показання засудженого, безпосередньо
дослідивши в судовому засіданні
докази, в тому числі й висновок
судово-медичної експертизи № 3364 від
11 жовтня 2011 року про наявність у
ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, які,
з його слів, заподіяв ОСОБА_5,
відповідно до вимог ст. 334 КПК, у
вироку навів докази, на яких
ґрунтується висновок суду про
доведеність винуватості засудженого,
та зазначив мотиви, з яких відкинув
показання засудженого.

З урахуванням наведеного, суд
обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винним у
вчиненні злочинів за викладених у
вироку обставин та правильно
кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185, ч. 2
ст. 121 КК.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання, суд
відповідно до вимог ст. 65 КК України
врахував тяжкість вчиненого ним
злочину, обставини скоєння злочину,
дані про особу засудженого (раніше не
судимий в силу ст. 89 КК, вчинив тяжкий та
середньої тяжкості злочини, за місцем
проживання та роботи характеризується
позитивно). Обставинами, що обтяжують
покарання судом визнано вчинення
злочину у стані алкогольного сп'яніння.
З урахуванням наведеного, суд
обґрунтовано призначив ОСОБА_2
покарання у виді позбавлення волі в
межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК, та
остаточне покарання у відповідності з
вимогами ст. 70 КК. Підстав для
пом'якшення призначеного засудженому
покарання колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд, розглянувши справу за
апеляційною скаргою засудженого,
ретельно перевірив викладені в ній
доводи, за змістом аналогічні доводам у
касаційній скарзі, щодо
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильності й неповноти досудового
та судового слідства, неправильної
оцінки доказів, і обґрунтовано визнав
їх необґрунтованими, навівши в ухвалі
мотиви такого рішення, з чим
погоджується і колегія суддів.

Розгляд справи в суді апеляційної
інстанції проведено у передбаченому
законом порядку. Зміст ухвали цього
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960
року.

Твердження ОСОБА_2 про порушення його
права на захист є неспроможними,
оскільки, як убачається з матеріалів
справи, провадження у кримінальній
справі, а також розгляд справи місцевим
та апеляційним судами відбувались за
участю захисника.

Посилання засудженого на те, що він
несвоєчасно отримав копію ухвали
апеляційного суду є слушними, однак
зазначене не може бути підставою для
скасування судових рішень, оскільки
такі порушення, відповідно до положень
ст. 370 КПК України не є істотними.

Виходячи з наведеного, підстав для
задоволення скарги не вбачається.

Між тим, колегія суддів, перевіривши
судові рішення, вважає, що вони
підлягають скасуванню в порядку ст. 395
КПК в частині розв'язання цивільного
позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1168 ЦК
України моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 є братом загиблого ОСОБА_5
Вирішуючи цивільний позов про
стягнення моральної шкоди, суд мав у
вироку навести докази проживання
ОСОБА_3 із ОСОБА_5 разом однією сім'єю.
Між тим, у вироку таких доказів не
наведено і передчасно стягнуто із
засудженого на користь потерпілого 100
000 грн у рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХI
«Перехідні положення» КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 24
жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
січня 2014 року щодо ОСОБА_2 в порядку ст.
395 КПК України 1960 року в частині
стягнення із засудженого 100 000 грн у
рахунок відшкодування моральної шкоди
на користь ОСОБА_3 скасувати, та справу
в цій частині направити на новий
судовий розгляд в порядку цивільного
судочинства.

Судді:

___________________ _______________________ ________________

Т.С. Шилова В.В. Зубар Т.В. Матієк