Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,

суддів: ОСОБА_16, ОСОБА_17,

при секретарі ОСОБА_18,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000001, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця с. Вишнівчик Перемишлянського району

Львівської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_19,

захисника ОСОБА_4,

потерпілого ОСОБА_2,

представника потерпілого ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_1 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно виключив з обвинувачення вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння та пом'якшив призначене судом першої інстанції покарання, не врахувавши при цьому даних про особу засудженого, належним чином свого рішення не мотивував, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а судове рішення - вимогам статті 370 КПК України. Також потерпілий зазначає, що суд апеляційної інстанції неправомірно скасував накладений арешт на будинок засудженого, оскільки не вирішено питання цивільного позову.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_1 судовим рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно пом'якшив призначене судом першої інстанції покарання засудженому, належним чином свого рішення не мотивував, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а судове рішення - вимогам статті 370 КПК України.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити й призначити засудженому більш м'яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що при призначенні покарання суди не в повній мірі врахували обставини, що пом'якшують покарання, та особу засудженого.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року вирок місцевого суду змінено, виключено з нього вказівку суду про визнання обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_1 - настання тяжких наслідків та вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, пом'якшено ОСОБА_1 призначене основне покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до 6 років позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_1: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1

В решті вирок суду залишений без зміни.

За вироком суду з урахуванням змін, внесених ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 листопада 2012 року близько 17:30 години, керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Pajero 3,5 І V6 GLS", державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в напрямку м. Мукачево по автодорозі Мукачево - Рогатин - Львів, на 68 км об'їзної дороги м. Хуст, порушивши вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 11.2, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки "Daewoo Nexia GLX", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, яка рухалась в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 та пасажир автомобіля ОСОБА_8 померли від отриманих тілесних ушкоджень. Пасажири автомобіля "Daewoo Nexia GLX" ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали свою касаційну скаргу та скаргу прокурора, заперечили проти скарги захисника, пояснення захисника на підтримку своєї скарги та із запереченнями проти скарг потерпілого та прокурора, пояснення прокурора, який підтримав свою скаргу та скаргу потерпілого, заперечив проти скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги потерпілого та прокурора підлягають задоволенню, касаційна скарга захисника - задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність розміру призначеного покарання тяжкості кримінального злочину та особі засудженого наслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

При призначенні покарання ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на певний строк суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом'якшуючі покарання обставини, дані про його особу.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_1 ст.ст. 69, 75 КК України, як про це просили захисники у касаційній скарзі та під час судового засідання в суді касаційної інстанції, колегія суддів не встановила.

Проте є слушними доводи касаційних скарг прокурора та потерпілого про безпідставне виключення судом апеляційної інстанції обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, застосування положень ст. 69-1 КК України та необґрунтоване пом'якшення покарання засудженому.

Так, відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом'якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обгрунтовуючи своє рішення про застосування до ОСОБА_1 положень ст. 69-1 КК України, суд апеляційної інстанції вказав про наявність обставин, що пом'якшують покарання ( щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку), повне визнання своєї вини та відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому суд апеляційної інстанції виключив з вироку суду першої інстанції посилання на вчинення ОСОБА_1 злочину в стані алкогольного сп'яніння, через те, що такий стан не підтверджений дослідженням крові обвинуваченого.

Проте колегія суддів з таким висновком погодитись не може, оскільки суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_1 умисно ухилився від проходження медичного дослідження на вміст алкоголю в крові, самовільно залишивши лікувальний заклад.

Крім того, суд апеляційної інстанції не проаналізував показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які заявляли про перебування ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп'яніння, та не дав їм оцінки в сукупності з іншими доказами у провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності.

Тобто застосування до ОСОБА_1 положень ст. 69-1 КК України та призначення покарання в розмірі, визначеному судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає вимогам закону та робить призначене покарання невиправдано м'яким.

З огляду на зазначене, колегія суддів уважає, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд має врахувати викладене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілого ОСОБА_2 та прокурора задовольнити, касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17