Ухвала

іменем україни

15 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця м. Кіровограда

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на 5 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на м'якість призначеного покарання у зв'язку з застосуванням ст. 75 КК України. При цьому вважає необґрунтованим урахування судами як обставин, що пом'якшують покарання, повного визнання вини та щирого каяття, вказуючи, що фактично засуджений визнавав вину частково.

Згідно з вироком суду 14 серпня 2013 року, близько 20 години 20 хвилин, ОСОБА_1, керуючи технічно справним автомобілем «Міцубісі Лансер», реєстраційний номер НОМЕР_1, належним ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, рухався по пр. Петровського, з боку вул. Авіаційної, в напрямку вул. Київської в м. Дніпропетровську.

Під час руху ОСОБА_1, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, змінив напрям руху керованого ним автомобіля вліво, в районі е/о 232, виїхав на майданчик зупинки громадського транспорту та скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 3938-е від 18 вересня 2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Пішоходу ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1389/248-е від 13 вересня 2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті останнього.

Смерть ОСОБА_4 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, з крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_9, котрий підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких, суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Застосовуючи до ОСОБА_1 ст. 75 КК України, суд послався на те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, має незадовільний стан здоров'я. Крім того, судом було враховано повне відшкодування ОСОБА_1 завданої шкоди, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом'якшують покарання засудженому, та вчинення правопорушення засудженим у стані алкогольного сп'яніння, як обставина, що обтяжує покарання. Наведені обставини, за переконанням суду, свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З таким висновком суду, касаційний суд не може погодитись, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання.

Судом не було враховано з достатньою повнотою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення та те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_1 вчинив в стані алкогольного сп'яніння на зупинці громадського транспорту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Касаційний суд вважає, що суд вказаних вимог закону не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення про застосування до ОСОБА_1 вимог ст. 75 КК України, зокрема, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання з відповідним контролем за ним.

На зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_1 прокурором буда подана апеляційна скарга, де порушувалось питання про скасування вироку суду в зв'яку з м'якістю призначеного засудженому покарання та постановлення свого вироку.

Апеляційний суд залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Мотивів на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, про необґрунтоване застосування ст. 75 КК України в ухвалі не наведено. Тому, на думку колегії суддів, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказане, відповідно до ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, м'якістю призначеного судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України, а тому ухвала апеляційної інстанцій підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно дослідити доводи скарги прокурора, дати їм належну оцінку, за необхідності провести повне чи часткове слідство та за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення ОСОБА_1, рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід вважати безпідставним, а покарання - явно несправедливим унаслідок м'якості.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________

ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_6