У х в а л а

іменем україни

26 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_6,
суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено певні обов'язки, передбачені ст. 76 КК.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 19 липня 2014 року приблизно о 15.05 год. біля будинку № 3 по вул. Щепкіна в м. Чернівцях збув ОСОБА_5 особливо небезпечний наркотичний засіб -канабіс вагою 1,524 г (у перерахунку на суху речовину).

05 серпня 2014 року приблизно о 18.50 год. на розі вулиць Щепкіна і Дарвіна в м. Чернівцях ОСОБА_4 повторно збув ОСОБА_5 особливо небезпечний наркотичний засіб -канабіс, вагою 1,303 г (у перерахунку на суху речовину).

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м'якість внаслідок застосування ст.ст. 69, 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є тяжким. Разом із тим, за відсутності обтяжуючих обставин суд визнав пом'якшуючими покарання обставинами щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, те, що засуджений має постійне місце проживання та роботи, утримує тяжко хворого батька. Врахувавши наявність декількох обставин, що пом'якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, виходячи з конкретних обставин вчинення злочину, суд, зваживши на незначну кількість збутої наркотичної речовини, відсутність тяжких наслідків, дотримуючись принципу індивідуалізації відповідальності, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, а стосовно доводів апеляції прокурора, аналогічних доводам його касаційної скарги, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_4.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8