Справа № Провадження №1-359/1 11/1090/1606/12 Головуючий у І інстанціїСливка
Категорія22Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк
УХВАЛА

Іменем України

07 березня 2012 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Ігнатюка О.В.

суддів Авраменка М.Г., Черкасова В.М.

з участю: прокурора Скрипки І.М.

захисника ОСОБА_1

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями: прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, який мешкає в м. Біла Церква Київської області на АДРЕСА_1, раніше не судимого засуджено за ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із конфіскацією 1/2 частини майна належного йому на праві власності;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, який мешкає в сел. Томилівка Білоцерківського району Київської області на вул. Садовій, 49, раніше не судимого засуджено за ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із конфіскацією 1/2 частини майна належного йому на праві власності;

стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_5 698 грн. в рахунок відшкодування шкоди;

стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області 729 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування витрат, повязаних із проведенням експертизи;

вирішене питання про речові докази.

Цим вироком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнані винними та засуджені за те, що вони 06 липня 2011 року, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, вступивши між собою у попередню змову, направлену на вчинення нападу на продавця торгівельного павільйону, розташованого на вул. Східній м. Біла Церква, близько 18 год. 10 хв. прибули до цього павільйону і увійшовши в його середину з метою заволодіння майном, яке знаходилось в павільйоні, вчинили напад на продавця ОСОБА_6 В процесі нападу ОСОБА_2 розпилив в обличчя продавця ОСОБА_6 газ і газового балончика, а ОСОБА_3 зайшов за прилавок, де, демонструючи ніж, що ОСОБА_6 сприйняла як погрозу застосування насильства, небезпечного для її життя та здоровя, забрав з прилавка банку у які знаходились грошові кошти у розмірі 698 грн., після чого обидва засуджені залишили місце події.

В апеляції прокурора із доповненнями до неї вказано на незаконність вироку та необхідність його скасування із направленням справи на новий судовий розгляд. В обґрунтування апеляції прокурор послався на те, що призначене засудженим покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, ст. 69 КК України при призначенні покарання застосована необґрунтовано, що призвело до призначення обом засудженим покарання яке не відповідає тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок мякості. Окрім того, судом із порушеним вимог закону вирішене питання про судові витрати. Просив вирок скасувати у звязку із неправильним застосування кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання особам засуджених та тяжкості вчиненого злочину внаслідок його мякості, а справу направити на новий судовий розгляд.

В запереченні на цю апеляцію захисником ОСОБА_1 указано на її необґрунтованість. Вважав, що вимоги ст. 69 КК України судом застосовані обґрунтовано. Матеріали справи містять дані, які указують на те, що засуджений ОСОБА_3 характеризується позитивно. Потерпілій відшкодована шкода про що свідчить чек до переказу від 14.02.2012 року. Із урахуванням цих обставин, даних про сімейний стан засудженого та його близьких родичів просив залишити апеляцію прокурора без задоволення та задовольнити апеляцію засудженого ОСОБА_3 та його захисника.

В апеляції захисника ОСОБА_4 указано на незаконність вироку в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_3 та в частині призначеного покарання. Вважав, що із урахуванням обставин вчинення злочину та наявних у справі доказів, за умови належної їх оцінки дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України. Перекваліфікація його дій на цю статтю дає підстави для помякшення призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Просив вирок змінити, дії ОСОБА_3 перекваліфікувати на ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В апеляції засудженого ОСОБА_3 із внесеними до неї доповненнями та змінами указано на незаконність вироку в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання. В обґрунтування апеляції засуджений указав на недоведеність факту наявності у нього ножа, показання потерпілої в цій частині вважав не правдивими, такими, які потребують належної оцінки. Із урахуванням цього та того, що стосовно потерпілої не застосовувалось насильство, небезпечне для її життя та здоровя, кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 187 КК України вважав не правильною. Просив вирок змінити, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 186 КК України та застосувати до покарання вимоги ст.75 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який підтримав апеляцію прокурора із внесеними до неї змінами, підтвердив доводи цієї апеляції і просив її задовольнити. Послався, окрім того, на те, що мотивувальна частина вироку не відповідає вимогам ст. 334 КПК України. Просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Апеляції засудженого та захисника не визнав, указав на відсутність підстав для перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_3 та помякшення призначеного йому покарання, просив залишити дані апеляції без задоволення;

засудженого ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора і підтримав як свою апеляцію, так і апеляцію захисника, підтвердив доводи цих апеляцій і просив їх задовольнити;

захисника ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора, просив залишити її без задоволення. Апеляції засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 підтримав і підтвердив доводи цих апеляцій, вважав, що матеріали справи указують на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_3 на ч.2 ст. 186 КК України. Вважав, що із урахуванням даних, наведених у вироку, а також даних про сімейний стан його підзахисного та із урахуванням факту відшкодування завданої шкоди засудженому ОСОБА_3 може бути призначене покарання не повязане із позбавленням волі, просив задовольнити дані апеляції;

засудженого ОСОБА_2, який заперечував проти апеляції прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок щодо нього без змін, не заперечував проти задоволення апеляцій засудженого ОСОБА_3 та його захисника;

вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що усі апеляції підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до п.п. 3, 4 і 5 ч.1 ст. 367 КПК України істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого є підставами для скасування вироку при розгляді справи у апеляційному суді.

Як вбачається із вироку, його резолютивна частина не відповідає вимогам ст. 334 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

За змістом ч.1 ст. 69 КК України для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу необхідна наявність не менше двох обставин, які помякшують покарання. Застосовуючи до обох засуджених вимоги ст. 69 КК України суд першої інстанції, як на обставини, які помякшують їх покарання, послався на відсутність у засуджених судимостей, щире каяття у скоєному та сприяння у розкритті злочину. Окрім того суд врахував незначну суму викраденого та відсутність для потерпілої тяжких наслідків. Однак ці висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином судом не мотивовані і безспірно погодитись із ними не можливо. Так, відсутність у засуджених судимостей є обставиною, яка характеризує засуджених. Мотивів, із яких ця обставина визнана такою, що помякшує покарання засуджених, судом у вироку не наведено. Щодо щирого каяття та сприяння у розкритті злочину, то судом у вироку не зазначено те, у чому проявилось сприяння засуджених у розкритті злочину, а посилаючись на щире каяття засуджених суд не звернув уваги на те, що засуджені не визнали тих обставин вчинення злочину, які визнав доведеним суд, що указує на необґрунтованість визнання цієї обставини, такою, що помякшує покарання. Посилання суду, як на підставу для застосування ст. 69 КК України, на незначну суму викраденого та на відсутність для потерпілої тяжких наслідків є надуманим і таким, яке не відповідає вимогам кримінального закону. Наведене у своїй сукупності указує на те, що ст. 69 КК України до обох засуджених була застосована без належних на те правових підстав та належного мотивування у вироку, що указує на неправильне застосування кримінального закону.

За наявності істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, що вплинуло на вирішення питання про визначення міри покарання вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд в процесі якого необхідно врахувати наведене, дослідити зібрані у справі докази, перевірити доводи засудженого ОСОБА_3 та його захисника щодо правильності кваліфікації дій засуджених, встановленим обставинам дати належну юридичну оцінку, прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення, врахувавши при цьому доводи апеляції прокурора щодо стягнення судових витрат.

У випадку доведеності вини засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину в розмірі обвинувачення не меншому ніж було встановлено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року та при відсутності інших обставин, які помякшують покарання обох засуджених, відмінних від тих які були встановлені цим вироком, покарання, які були призначені обом засудженим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року необхідно вважати такими, які не відповідають тяжкості злочину та особам обох засуджених внаслідок їх мякості.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2011 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України направити на новий судовий розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду, іншим суддею.

Запобіжні заходи щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без змін взяття під варту.

СУДДІ