Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

Іменем України

05 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді Новова
С.О.,

суддів:
Мосьондза І.А., Полтавцевої Г.А.,

секретаря судового засідання -
Трончука М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
кримінальне провадження № 0001591 за
апеляційною скаргою захисника
обвинуваченої на вирок Печерського
районного суду м. Києва від 18 вересня 2013
року відносно

ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1,
раніше не судимої, зареєстрованої та
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

яка обвинувачується у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК
України,

за участю сторін кримінального
провадження:

прокурора -
Глиняного С.В.,

захисника - ОСОБА_2

та обвинуваченої - ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Печерського районного
суду м. Києва від 18 вересня 2013 року
ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15,
ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до
покарання у виді громадських робіт
строком на 120 (сто двадцять) годин.

Цим же вироком суд вирішив питання
речових доказів по справі.

Судом ОСОБА_1 визнано винною у тому, що 20
лютого 2013 року, приблизно о 17 год. 00 хв.,
знаходячись в приміщенні магазину
«Зара», розташованого за адресою: м.
Київ, вул. Хрещатик, 23, помітила на
стелажі жіночі туфлі чорного кольору,
які вона примірила і поклала до свого
рюкзака. Так як на придбання вказаного
товару у ОСОБА_1 коштів не вистачало, в
останньої виник умисел, направлений на
таємне викрадення вказаних жіночих
туфель. З цією метою ОСОБА_1 з вказаним
вище взуттям направилась до виходу з
магазину, де, пройшовши антикрадіжкову
рамку, остання почула звуковий сигнал,
але продовжила рухатись у напрямку
вулиці. На сигнал антикрадіжкової
рамки відреагував працівник охорони
магазину, який з метою перевірки
спрацювання рамки, направився вслід за
ОСОБА_1, разом з якою повернувся до
торгівельної зали магазину, де на його
прохання ОСОБА_1 відкрила свій рюкзак, з
якого дістала жіночі туфлі чорного
кольору, артикул 2106/201/040, вартістю 1399
грн., які належать TOB «Зара Україна»,
товарний чек на які у неї був відсутній.

Таким чином, ОСОБА_1 виконала всі дії,
направлені на таємне викрадення чужого
майна, а саме: жіночих туфель чорного
кольору, вартістю 1399 грн., які належать
TOB «Зара Україна», - проте не змогла
довести свій злочинний умисел до кінця
з причин, що не залежали від її волі, так
як на виході з магазину вона була
затримана працівниками охорони.

Не погоджуючись із зазначеним вироком,
захисник обвинуваченої - адвокат
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить вказаний вирок скасувати, а
кримінальне провадження закрити у
відповідності до ст.ст. 284, 417 КПК
України.

В обґрунтування поданої скарги
захисник обвинуваченої посилається на
те, що вирок суду є незаконним, а його
висновки такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи.

Зокрема, проаналізувавши докази,
досліджені в судовому засіданні,
скаржник вказує на те, що Печерський
районний суд м. Києва, не беручи до
уваги показання ОСОБА_1, не приймаючи
надану ним відповідь на адвокатський
запит щодо виклику працівників
міліції, критично ставлячись до
показань свідка ОСОБА_4, визнав ОСОБА_1
винною у вчиненні кримінального
правопорушення лише на підставі
показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
є зацікавленими особами.

Крім цього показання свідка ОСОБА_5 є
недостовірними, а показання свідка
ОСОБА_6 не можуть братись до уваги, бо є
суперечливими.

З огляду на вищевикладене, як вважає
скаржник, висновки Печерського
районного суду м. Києва щодо
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого їй правопорушення є
хибними та не відповідають фактичним
обставинам справи, оскільки під час
судового розгляду в суді першої
інстанції не встановлено достатньо
належних та достовірних доказів на їх
підтвердження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення захисника та обвинуваченої
на підтримку поданої апеляційної
скарги; пояснення прокурора, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги захисника
обвинуваченої та вважав необхідним
вирок залишити без змін, а скаргу - без
задоволення; провівши судові дебати;
надавши обвинуваченій останнє слово;
перевіривши матеріали кримінального
провадження та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
захисника обвинуваченої не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Так, перевіривши доводи апеляційної
скарги захисника щодо хибності та
невідповідності висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам
кримінального провадження, колегія
суддів не вбачає законних підстав для
скасування судового рішення відносно
ОСОБА_1, оскільки воно ухвалене
компетентним судом згідно з нормами
матеріального права та дотриманням
вимог щодо кримінального провадження,
які передбачені КПК України.

Свої висновки щодо доведеності вини
обвинуваченої ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого їй кримінального
правопорушення, суд першої інстанції
обґрунтував на підставі об'єктивно
з'ясованих обставин, які підтверджені
сукупністю доказів, досліджених під
час судового розгляду та які суд оцінив
у відповідності до вимог, передбачених
ст. 94 КПК України.

Незважаючи на заперечення своєї вини
обвинуваченою ОСОБА_1, її вина у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15,
ч. 1 ст.185 КК України, повністю
підтверджується сукупністю тих
доказів, які були безпосередньо
досліджені судом під час судового
розгляду.

При цьому, всупереч доводам
апеляційної скарги захисника, в основу
обвинувального вироку лягли не тільки
показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а й
інші докази, на які суд послався у
своєму вироку.

Зокрема, як зазначено у вироку, крім
показань наведених вище свідків,
винність ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого їй злочину повністю
підтверджуються наступними доказами:

- даними протоколу огляду місця
події від 20.02.2013 року та фото таблицею
до нього, за змістом якого у ОСОБА_1 в
приміщенні службового кабінету № 10 ТВМ
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
по вул. Бессарабська, 3, в
присутності понятих було оглянуто
добровільно видане ОСОБА_1 взуття, а
саме пара жіночих туфлів чорного
кольору 39 розміру. При цьому, суд першої
інстанції прийняв до уваги те, що хоча
ОСОБА_1 і заперечувала факт
добровільної видачі нею вказаних
туфлів, які їй були вручені
працівниками міліції, проте визнала те,
що в протоколі і фототаблиці вказані
саме ті жіночі туфлі, які 20.02.2013 року
були в її рюкзаку на момент повернення
її охоронцем ОСОБА_5 до приміщення
магазину, коли спрацювала
антикрадіжкова рамка;

- даними протоколу огляду
предметів від 20.02.2013 року та фото
таблицею до нього, згідно якого
предметом огляду були жіночі туфлі на
танкетці чорного кольору, що
попередньо були видані ОСОБА_1;

- даними одночасного допиту
осіб від 21.02.2013 року, за змістом якого
свідок ОСОБА_5 підтвердив свої
показання на досудовому розслідуванні.

Оцінивши ці та інші докази, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_1
у вчиненні інкримінованого їй злочину
за обставин, наведених у вироку та
правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст.
15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений
замах на таємне викрадення чужого
майна (крадіжку).

При цьому, у вироку суду наведені також
відповідні мотиви, на підставі яких суд
першої інстанції відхилив доводи
обвинуваченої та її захисника, на які
вони посилалися в судовому засіданні,
як на обставини, що свідчать про
відсутність в діях ОСОБА_1 складу
інкримінованого їй злочину, а також не
прийняв до уваги показання свідка
ОСОБА_4, як доказ відсутності у
обвинуваченої умислу на крадіжку
туфель, оскільки вказаний свідок
протягом тривалого часу є близькою
подругою обвинуваченої, а тому до цих
показань суд віднісся критично,
враховуючи сукупність інших доказів по
справі, які викривають вину
обвинуваченої.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
на підтвердження того, що показання
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть бути
визнані належними та достовірними
доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого їй кримінального
правопорушення, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки вони
ґрунтуються лише на припущеннях та не
підтверджені будь-якими об'єктивними
даними.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
захисника не містить в собі доводів,
які б спростовували висновки суду
першої інстанції, як щодо доведеності
вини обвинуваченої у вчиненні
інкримінованого їй злочину, так і
правильності юридичної кваліфікації
скоєного нею.

Вирішуючи питання про призначення
ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції
дотримався вимог закону, передбачених
ст. 65 КК України, призначивши його з
урахуванням ступеню тяжкості
вчиненого злочину, особи обвинуваченої
та обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання.

Зокрема, як прямо зазначено у вироку,
при призначенні ОСОБА_1 покарання, суд
врахував ступінь тяжкості вчиненого
нею злочину, який відноситься до
категорії злочинів середньої тяжкості,
те, що вона офіційно не працює, вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, на обліку у лікарів
нарколога і психіатра не перебуває,
позитивно характеризується за місцем
реєстрації і проживання.

З урахуванням вищенаведеного, а також
того, що в судовому засіданні не було
встановлено обставин, що пом'якшують
або обтяжують покарання, суд дійшов
висновку про необхідність призначити
ОСОБА_1 покарання у виді громадських
робіт.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що вирок суду,
яким ОСОБА_1 визнано винною та
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК
України, є законним, обґрунтованим і
вмотивованим, а тому цей вирок повинен
бути залишеним без змін, а апеляційна
скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_2 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія
суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Печерського районного суду м.
Києва від 18 вересня 2013 року відносно
ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну
скаргу її захисника - адвоката ОСОБА_2 -
без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення.

Судді: _____________ _____________
_____________

(Новов С.О.) (Мосьондз
І.А.) (Полтавцева Г.А.)

Справа № 11-кп/796/587/2013

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя
Тарасюк К.Е.

Доповідач - суддя Новов С.О.