Справа № 584/457/15-к
Провадження № 1-кп/584/34/15
УХВАЛА
Іменем України
23.07.2015 року м.Путивль
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Грузії м. Тбілісі, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 02.10.2000 року Сумським обласним судом за ст. ст. 17 ч. 2, 93 п.п. «г», «е» КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років і 6 місяців, 18.12.2009 р. звільненому по відбуттю покарання, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.161 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 13.11.2014 року близько 09:30 год., перебуваючи в м. Путивль по вул. Кірова, поблизу будинку побуту, всупереч вимог ст.ст. 24, 25 Конституції України, ч. 2 ст. 3, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», достовірно знаючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які здійснювали релігійну діяльність з поширення вірувань та розповсюдження літератури релігійного змісту, є представниками релігійної організації «Релігійна громада свідків Єгови м. Путивль Сумської області», з метою образи почуттів вказаних громадян та перешкоджання їх релігійній діяльності, вчинив з ними сварку, в ході якої нецензурно висловлювався у їх адресу, погрожував фізичною розправою та вимагав, щоб вони припинили свою діяльність. Після цього, реалізовуючи свої погрози, ОСОБА_4 вдарив правою рукою по перевізному стенду з релігійною літературою, внаслідок чого він впав на землю і, як наслідок, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були вимушені припинити богослужіння.
20.11.2014 року близько 11:30 год. представники вищевказаної релігійної організації ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували поблизу «Будинку побуту» у м. Путивль, де здійснювали свою релігійну діяльність з поширення вірувань та розповсюдження літератури релігійного змісту за допомогою перевізного візка. В цей час до них на велосипеді під`їхав ОСОБА_4 та нецензурно висловлюючись в їх адресу, погрожуючи фізичною розправою, став вимагати, щоб вони припинили свою діяльність. Після чого, достовірно знаючи, що вказані особи є представниками релігійної організації «Релігійна громада свідків Єгови м. Путивль Сумської області», з метою образи їх почуттів умисно вдарив ногою по стенду з релігійною літературою, внаслідок чого він впав на землю. Після цього ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому один удар кулаком по правому передпліччю із зовнішньої сторони, завдавши фізичного болю, але не спричинивши тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_4 , застосувавши фізичне насильство, обмежив права потерпілих в свободі віросповідання, образив їх почуття у зв`язку з релігійними переконаннями та змусив припинити богослужіння.
19.03.2015 року близько 10:00 год., в той час, коли ОСОБА_8 йшов з перевізним стендом для релігійної літератури по вул. Кірова в м. Путивль у напрямку «Будинку побуту», його на велосипеді наздогнав ОСОБА_4 та почав нецензурно висловлюватись в його адресу, погрожуючи фізичною розправою і вимагати припинення релігійної діяльності. З метою уникнення конфлікту ОСОБА_8 , не став реагувати на вимоги ОСОБА_4 та рушив далі. Того ж дня, близько 10:20 год. ОСОБА_8 вже разом з ОСОБА_7 перебували поблизу «Будинку побуту» та здійснювали свою релігійну діяльність. В цей час до них на велосипеді під`їхав ОСОБА_4 та достовірно знаючи, що вказані особи є представниками релігійної організації «Релігійна громада свідків Єгови м. Путивль Сумської області», з метою образи їх почуттів та перешкоджання релігійній діяльності, продовжуючи свої злочинні дії, почав нецензурно висловлюватись на їх адресу, штовхнув ногою в стенд з релігійною літературою внаслідок чого він впав на землю, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були змушені припинити богослужіння.
24.04.2015 року представники релігійної організації «Релігійна громада свідків Єгови м. Путивль Сумської області», ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснювали свою релігійну діяльність з поширення вірувань та розповсюдження літератури релігійного змісту за допомогою перевізного візка. В цей час, до них під`їхав ОСОБА_4 , та висловлюючись нецензурними словами в їх адресу, погрожуючи фізичною розправою, став вимагати, щоб вони припинили свою релігійну діяльність. Реалізовуючи свої погрози, з метою образи почуттів вказаних громадян ОСОБА_4 взяв декілька релігійних книг зі стенду та розкидав їх по землі. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зібрались та почали йти по домівкам, а ОСОБА_4 , не зупинившись на вчиненому, наздогнав їх на велосипеді та висловлюючи погрози фізичною розправою, змусив припинити богослужіння.
07.05.2015 року близько 10:00 год. ОСОБА_8 перебував поблизу «Будинку побуту» по вул. Кірова в м. Путивль та здійснював свою релігійну діяльність з поширення вірувань та розповсюдження літератури релігійного змісту за допомогою перевізного візка. В цей час до ОСОБА_8 на велосипеді під`їхав ОСОБА_4 та, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є представником релігійної організації «Релігійна громада свідків Єгови м. Путивль Сумської області», всупереч вимогам ст.ст. 24, 25 Конституції України, ч. 2 ст. 3, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», з метою образи його почуттів та перешкоджання релігійній діяльності, почав нецензурно висловлюватись в адресу ОСОБА_8 , штовхнув ногою візок з релігійною літературою, внаслідок чого він впав на землю та став категорично вимагати, щоб останній припинив свою релігійну діяльність,
Реалізуючи свої погрози, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, один удар долонею лівої руки по верхній губі, а потім ще один удар долонею лівої руки по правій частині обличчя. Від даних ударів ОСОБА_8 відчув сильний фізичний біль та запаморочення, після чого, з метою уникнути бійки, став відходити від ОСОБА_4 , однак, останній наздогнав ОСОБА_8 , та наніс йому два удари правою ногою по внутрішній верхній частині стегна зліва.
Після цього ОСОБА_4 підняв перевізний візок, два рази вдарив його об землю та розкидав друковану літературу релігійного змісту, розповсюдженням якої займався ОСОБА_8 .
Тобто ОСОБА_4 , застосувавши фізичне насильство, обмежив права потерпілого ОСОБА_8 в свободі віросповідання, образив його почуття у зв`язку з релігійними переконаннями та змусив припинити богослужіння.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 86 від 08.05.2015 року ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забою лівої нижньощелепної ділянки, що згідно наказу № 6 від 17.01.1995 року за № 255/791 пункту 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_4 , підпадають під ознаки кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст.161 КК України, тобто образа почуттів громадян у зв`язку з їх релігійними переконаннями, поєднаному з насильством та погрозами.
Ухвалою суду від 23.07.2015р., у зв`язку з встановленням в судовому засіданні неосудності обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлення підстав для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, на підставі ст. 362 КПК України було змінено порядок розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 161 КК України та продовжено судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України.
Факт скоєння ОСОБА_4 , суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 161 КК України в судовому засіданні не заперечувались обвинуваченим ОСОБА_4 та підтверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, висновками медичних та психіатричних експертиз.
Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 238 від 11.06.2015 року, ОСОБА_4 на момент вчинення злочину страждав хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, парафренний синдром, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
На даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, парафренний синдром, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом (т. 1 а.с. 51-54).
Таким чином під час скоєння суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, захисника та потерпілих, які вважали, що відносно обвинуваченого необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру, приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 скоїв суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, тому на підставі вимог ч. 2 ст. 19 КК України він не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння суспільно небезпечного діяння, тому до нього підлягають застосуванню примусові заходи медичного характеру.
При визначені виду примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КК України суд враховує характер та ступінь тяжкості захворювання обвинуваченого, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб і приходить висновку, що до нього підлягають застосуванню примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Заявлені потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 цивільні позови про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 1186 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичною особою яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не працює та проживає один.
Матеріальне становище потерпілих під час досудового слідства та в судовому засіданні не встановлене, оскільки відповідних доказів учасниками судового провадження суду надано не було.
Зазначене свідчить про відсутність підстав для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди ОСОБА_4 частково або в повному обсязі чи для відшкодування шкоди іншими особами, визначеними у ч. 2 ст. 1186 ЦК України.
Керуючись ст. ст 19, 93, 94 КК України, ст.ст. 503-513 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В задоволенні позову потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, а у разі подання апеляційних скарг, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_1