Ухвала

іменем україни

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

при секретарі ОСОБА_7.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000938, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Барнаул Алтайського краю, РФ,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2014 року та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що під час досудового розслідування не були розглянуті клопотання сторони захисту, не вручено йому та його підзахисному копії обвинувального акту, а подана ним скарга в порядку ст. 303 КПК України не була задоволена. Посилається на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановлюючи винуватість ОСОБА_1, у мотивувальній частині вироку не конкретно сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним, не дав оцінки показанням свідків і обвинуваченого. Вказує також на те, що під час судового розгляду провадження стороні захисту не надано можливості на здійснення додаткового допиту потерпілої з метою усунення виниклих суперечностей. Крім того, зазначає, що висновки судових інстанцій не відповідають судово-медичній експертизі, а судові рішення є такими, що ухвалені з порушенням вимог ст. 370 КПК України.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 3 137 грн. 94 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. - моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради 943 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних із лікуванням потерпілої.

16 червня 2014 року Апеляційний суд Миколаївської області за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання та ухвалив новий, за яким останньому призначив за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також у повному розмірі задовольнив цивільний позов ОСОБА_3 щодо відшкодування моральної шкоди, стягнувши із засудженого на користь потерпілої 40 000 грн.

У решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

За вироком суду 30 грудня 2012 року ОСОБА_1, знаходячись у АДРЕСА_1, під час сварки з ОСОБА_3, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній руками та ногами численних ударів в область обличчя та різні частини тіла, спричинивши потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України судами зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви. Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Крім того, суд апеляційної інстанції детально проаналізував показання засудженого, надані ним у судовому засіданні під час останнього слова, щодо обставин інкримінованих йому діянь, в яких він визнав факт спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, а тому немає підстав уважати, що ОСОБА_3 чи свідки обмовили ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

З огляду на викладене, порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Доводи касаційної скарги захисника про відсутність в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення та необхідність закриття кримінального провадження колегія суддів уважає безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Крім того, доводи захисника, аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи його апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Між тим суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої в частині призначення покарання та призначаючи нове покарання, з дотриманням ст. 65 КК України, як убачається з його мотивувальної частини, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, та відсутність обставин, що пом'якшують покарання, а також дані про його особу.

На думку колегії суддів, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції вирішено у відповідності до вимог ст. 23, 1167, 1168, 1172 ЦК Україні та рекомендацій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з чим погоджується й колегія суддів.

З урахуванням вищезазначеного суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілої та захисника, дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК України, а ухвалений в апеляційному порядку вирок відповідає вимогам статей 374, 420 цього Кодексу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 412 КПК України були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2014 року та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6