АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7908/14-к Номер провадження 11-кп/786/266/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.407 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рибці Полтавського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, солдат військової служби за призивом під час мобілізації, водій взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 28.04.2014 року, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 407 КК України до покарання у виді 2 роки позбавлення волі.

По справі вирішено доля речових доказів.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 являючись солдатом військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи службу на посаді водія взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , усупереч вимог ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, о 08 годині 30 хвилин 04 жовтня2014 року не з`явився вчасно зі звільнення на службу довійськової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де упродовж 39 діб проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби до моменту самостійного прибуття у військову частину НОМЕР_1 о 15 годині 12 листопада 2014 року.

Так, 28 квітня 2014 року відповідно до наказу командира військової частини п/п НОМЕР_1 №12 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_7 повинен керуватися вимогами ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, о 08 годині 30 хвилин 04 жовтня2014 року не з`явився вчасно зі звільнення на службу довійськової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де упродовж 39 діб проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби.

12 листопада 2014 року близько 15 години солдат ОСОБА_7 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_2 подальшого проходження військової служби.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу вважаючи, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.

В апеляційній скарзі та в доповненнях ОСОБА_7 зазначив, що свою вину в інкримінованому йому злочину визнає, щиро розкаюється, проте просить змінити вирок суду від 06.02.2015 року та призначити покарання у виді обмеження волі з урахуванням пом`якшуючих обставин, його особи та сімейного стану.

13.03.2015 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_7 військового прокурора Полтавського гарнізону ОСОБА_9 .

Прокурор вказує, що враховуючи негативну характеристику ОСОБА_7 з місця проходження військової служби та за місцем проживання, також обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, призначене покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, а судове рішення в даному випадку є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, вислухавши прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості військовослужбовця ОСОБА_7 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, при встановлених обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , в його апеляційній скарзі не оспорюються.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у нез`явленні як військовслужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, передбачена ч.3 ст.407 КК України, є доведеною і ніким не оспорюється.

У відповідності до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який характеризується негативно та обставин, що пом`якшують його покарання.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання являється мінімальним для даного кримінального правопорушення, підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року щодо нього без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4