АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
захисника ОСОБА_16
обвинуваченої ОСОБА_17
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження відносно
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, українки, громадянки України, з вищою освітою, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_19 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком обвинувачена ОСОБА_17 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України останню звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
______________________________________________________
Справа: 11-кп/796/563/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_20
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст. 5, ч.2 ст. 86 КК України, п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції від 06.05.2014 року, обвинувачену ОСОБА_17 звільнено від відбування призначеного покарання.

Також цим вироком були частково задоволені цивільні позови потерпілих та стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_17 на користь потерпілої ОСОБА_18 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) та 5 000 (п`ять тисяч) гривень відповідно, на користь потерпілої ОСОБА_19 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) та 5 000 (п`ять тисяч) гривень відповідно, на користь потерпілої ОСОБА_13 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 75 480 (сімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят) та 5 000 (п`ять тисяч) гривень відповідно, на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) та 5 000 (п`ять тисяч) гривень відповідно, на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) та 5 000 (п`ять тисяч) гривень відповідно. Крім того, цим вироком були частково задоволені цивільні позови інших потерпілих у даному кримінальному провадженні, які вирок суду не оскаржували, а також потерпілих, апеляційні скарги яких не розглядаються у зв`язку з пропуском ними строку на апеляційне оскарження.
Згідно вироку, обвинувачена ОСОБА_17 з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), діючи повторно, 09.09.2011 року в денний час доби, перебуваючи в приміщенні за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 67-Ф, зловживаючи довірою раніше знайомої потерпілої ОСОБА_18 , під завідомо неправдивою пропозицією отримання грошової позики, яку вона нібито обіцяла по першій вимозі повернути потерпілій, з метою створення у потерпілої хибного уявлення про виконання взятого на себе зобов`язання, з метою приховування скоєного нею злочину та завідомо злочинного умислу на заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами в сумі 10 000 гривень, які належать потерпілій, висловила вимогу про передачу їй грошей через спільну знайому ОСОБА_13 , яка не перебувала в злочинній змові та не знала про злочинний умисел ОСОБА_17 .. ОСОБА_18 , будучи введеною в оману, добросовісно виконала вказівку ОСОБА_17 , тобто остання повторно заволоділа чужим майном, а саме грошовими коштами в сумі 10 000, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
07.09.2011 року, в денний час доби ОСОБА_17 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), перебуваючи в приміщенні за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 67-Ф, зловживаючи довірою раніше знайомої потерпілої ОСОБА_10 , під завідомо неправдивою пропозицією отримання грошової позики, яку вона нібито обіцяла по першій вимозі повернути потерпілій, з метою створення у потерпілої хибного уявлення про виконання взятого на себе зобов`язання, з метою приховування скоєного нею злочину та завідомо злочинного умислу на заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами, повторно заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 в розмірі 1 000 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд, чим завдала останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_17 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), в денний час доби, перебуваючи в приміщенні за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 67-Ф, зловживаючи довірою раніше знайомої потерпілої ОСОБА_19 , за наведених у вироку обставин, повторно заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_19 12.09.2011 року в розмірі 10 000 та 10.08.2012 року в розмірі 4 000 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд, чим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 14 000 гривень.
Також, ОСОБА_17 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) раніше знайомої потерпілої ОСОБА_9 , за наведених у вироку обставин, повторно заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 у квітні 2011 року в розмірі 7 000 гривень, у травні 2011 року в розмірі 8 000 гривень, 07.09.2011 року в розмірі 10 000 гривень, 10.11.2011 року в розмірі 2 000 гривень, 28.02.2012 року в розмірі 50 000 гривень, 16.03.2012 року в розмірі 10 000 гривень та 10.11.2012 року в розмірі 12 000 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд, чим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 99 000 гривень.
Крім того, ОСОБА_17 , з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), раніше знайомої потерпілої ОСОБА_13 , за наведених у вироку обставин, повторно заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_13 06.06.2011 року в розмірі 1 000 гривень, 15.08.2011 року в розмірі 10 000 гривень, 17.08.2011 в розмірі 8 000 гривень, 19.08.2011 року в розмірі 4 930 гривень, 01.09.2011 року в розмірі 8 000 гривень, 13.09.2011 року в розмірі 8 650 гривень, 27.10.2011 року в розмірі 8 000 гривень, 27.10.2011 року в розмірі 11 000 гривень, 25.01.2012 року в розмірі 900 гривень та 15.06.2012 року в розмірі 15 000 гривень, якими розпорядилась на власний розсуд, чим завдала останній матеріальну шкоду на загальну суму 75 480 гривень.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_17 , зловживаючи довірою раніше знайомих потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_12 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_15 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 та ОСОБА_35 , за наведених у вироку обставин, повторно заволоділа грошовими коштами потерпілих, чим завдала останнім матеріальної шкоди на суми зазначені у вироку.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29.12.2014 року в частині стягнення з ОСОБА_17 на її користь грошових коштів в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Зазначає, що судом помилково зазначена сума грошових коштів в розмірі 1 000 гривень, якими обвинувачена ОСОБА_17 заволоділа внаслідок шахрайських дій. Вказує, що в обвинувальному акті зазначена правильна сума, а саме 10 000 гривень, і ця сума була передана обвинуваченій разом з кредитною угодою №153/2971BCL від 26.09.2011 року, відповідно до якої ця сума була оформлена як кредит в банку «Платинум Банк» на ім`я ОСОБА_10 .
Потерпіла ОСОБА_9 , в своїй апеляційній скарзі просить задовольнити її вимоги щодо стягнення на її користь з обвинуваченої ОСОБА_17 грошових коштів в розмірі 208 314 гривень, яка складається з визначеної судом до повернення суми у розмірі 99 000 гривень та 109 314 гривень коштів, що були сплачені потерпілою за погашення кредитів у фінансових установах.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 подали аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, в яких просили змінити оскаржуваний вирок та зобов`язати обвинувачену ОСОБА_17 , погасити заборгованість перед фінансовими установами по кредитним договорам, які були оформлені на ім`я потерпілих на прохання обвинуваченої, яка в свою чергу обіцяла їх достроково погасити, чого і досі не зробила. При цьому зазначають, що отримані на прохання ОСОБА_17 по цим угодам кошти, були передані останній в повному обсязі разом з кредитними договорами, а тому остання зобов`язана погасити заборгованість по цим кредитним угодам.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг з доповненнями, в яких вони уточнили суми відшкодування з урахуванням зростаючої заборгованості по кредитам та просили їх задовольнити; пояснення обвинуваченої та її захисника, які погодились з апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 і заперечували проти інших поданих апеляційних скарг; позицію прокурора, який підтримав скарги потерпілих; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні шахрайства, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілим, вчиненому повторно за обставин зазначених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні доказах, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини за яких ОСОБА_17 вчинила кримінальне правопорушення, правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 190 КК України та призначене судом покарання в апеляційних скаргах не оспорюються, то відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляцій, колегія суддів вважає апеляційні доводи потерпілих про те, що заподіяна злочинними діями ОСОБА_17 матеріальна шкода складає не тільки суми грошових коштів за договорами позики, якими заволоділа обвинувачена, але й ті суми, які з них стягуються банками у виді нарахованих відсотків та штрафних санкцій є безпідставними, оскільки згідно роз`яснень, які містяться у п. 5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.89 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» не підлягають розгляду в кримінальному провадженні позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення.
Отже, апеляційні доводи потерпілих щодо незаконності вироку суду в частині вирішення судом першої інстанції заявлених ними цивільних позовів, колегія суддів вважає необґрунтованими і не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині, оскільки з обвинуваченої ОСОБА_17 на користь як тих потерпілих, які подали апеляційні скарги, так і інших потерпілих у даному кримінальному провадженні, судом обґрунтовано були стягнуті суми фактично завданої їм злочинними діями обвинуваченої матеріальної шкоди, з урахуванням частково повернутих коштів, а викладені в їх апеляційних скаргах доводи про зобов`язання ОСОБА_17 погасити заборгованість по цим кредитним угодам, оскільки їм була завдана матеріальна шкода не тільки в розмірі отриманих по кредитним договорам кредитних коштів, а ще і в розмірі нарахованих за користування цими кредитними коштами відсотків та штрафних санкцій, не можуть бути підставою для задоволення їх цивільних позовів у повному обсязі.
При розгляді цивільних позовів потерпілих у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясував характер і розмір матеріальної шкоди заподіяної злочинними діями обвинуваченої, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала та в якому об`ємі вона відшкодована і зазначеним обставинам дав належну оцінку у вироку.
Що стосується апеляційних вимог потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_17 на її користь не 1000 гривень, як помилково зазначив суд у вироку, а 10 000 гривень, як було встановлено в ході досудового розслідування та правильно вказано в обвинувальному акті, які потерпіла ОСОБА_10 передала обвинуваченій разом з кредитною угодою №153/2971BCL від 26.09.2011 року та відповідно до якої ця сума була оформлена як кредит в банку «Платинум Банк» на її ім`я, то вони є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки вимога потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди випливає з пред`явленого останній обвинувачення.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_17 , яка під час апеляційного розгляду справи підтвердила, що дійсно заволоділа коштами ОСОБА_10 в сумі 10 000 гривень і не заперечувала про стягнення з неї на користь ОСОБА_10 саме цієї суми.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_17 в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної шкоди підлягає зміні, а в решті вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_36 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року відносно ОСОБА_17 , обвинуваченої за ч.2 ст. 190 КК України в частині вирішення питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 змінити, стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 10 000 грн., а в решті цей вирок залишити без зміни.
Судді: _________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3