Ухвала іменем україни 04 листопада 2014
року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Шилової Т.С.,

суддів:
Матієк Т.В., Зубара В.В.,

секретаря судового засідання
Гладкіх Л.М.,

за участю прокурора Матюшевої
О.В.,

переглянула в судовому засіданні
матеріали кримінального провадження
відносно ОСОБА_1 за касаційною скаргою
представника потерпілого ОСОБА_2 на
вирок Дзержинського районного суду м.
Харкова від

18 вересня 2013 року та вирок
Апеляційного суду Харківської області
від

12 грудня 2013 року.

Вироком Дзержинського районного суду
м. Харкова від 18 вересня

2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.
Харкова, проживаючу за адресою:
АДРЕСА_1, громадянку України, таку, що
немає судимостей,

засуджено до покарання за:

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
оперативно-господарським керуванням
та майновою відповідальністю на строк 2
роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено
від призначеного основного покарання
з випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 3 роки та покладено на неї
обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ст. 76
КК.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
потерпілого ТОВ «Завод сучасних
харчових технологій» в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди -

254 367, 28 грн.

Апеляційний суд Харківської області
змінив вирок та виключив із першого
абзацу мотивувальної частини вироку
речення «згідно з обвинувальним актом
від 30 листопада 2012 року», скасував
зазначений вирок в частині
призначеного ОСОБА_1 покарання у
зв'язку із неправильним застосуванням
закону України про кримінальну
відповідальність та постановив новий
вирок від 12 грудня 2013 року, яким
призначив ОСОБА_1 покарання за:

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
оперативно-господарським керуванням
та майновою відповідальністю на строк 2
роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено
від відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 3 роки та покладено на неї
обов'язки, передбачені пунктами 3, 4 ст. 76
КК.

У решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у
тому, що вона, працюючи на посаді
головного бухгалтера ТОВ «Завод
сучасних харчових технологій», будучи
матеріально відповідальною особою,
маючи умисел, спрямований на
привласнення ввіреного їй майна, яке
перебувало у її віданні, користуючись
своїм службовим становищем, без відома
генерального директора ТОВ «Завод
сучасних харчових технологій» ОСОБА_2
перерахувала з рахунку вказаного
підприємства:

- з 13 квітня по 14 листопада 2012 року на
свій рахунок грошові кошти в сумі 138 800
грн., спричинивши шкоду у великих
розмірах;

- повторно, з 10 по 22 травня
2012 року на рахунок ФОП «ОСОБА_3 31 284 грн.
за надані їй особисто послуги чим
спричинила матеріальну шкоду;

- повторно, 23 березня 2012 року на рахунок
ФОП ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 28 200
грн., за надані їй особисто послуги,
спричинивши тим самим матеріальну
шкоду;

- повторно, з 22 лютого по 20
липня 2012 року на рахунок ТОВ «Епіцентр
К» грошові кошти в сумі 82 583,38 грн. на
оплату товарно-матеріальних цінностей,
які вона придбала для себе, спричинивши
тим самим матеріальну шкоду.

Крім того, ОСОБА_1 маючи умисел,
направлений на службове підроблення з
метою подальшого привласнення майна,
яке перебувало у її віданні,
користуючись своїм службовим
становищем з 22 лютого по 20 липня 2012
року, склала завідомо удавані
документи, оскільки будь - яких
договорів між ТОВ «Епіцентр К» та ТОВ
«Завод сучасних харчових технологій»
на підставі яких вона могла би отримати
товарно-матеріальні цінності укладено
не було, поставивши свій підпис в графі
«Керівник підприємства» за
генерального директора ОСОБА_2

У касаційній скарзі представник
потерпілого ОСОБА_2 порушує питання про
скасування вироків судів першої та
апеляційної інстанцій та призначення
нового розгляду в суді першої
інстанцій з підстав невідповідності
призначеного судом покарання ступеню
тяжкості злочинів та особі засудженої
через м'якість. В обґрунтування своїх
вимог представник потерпілого
зазначає, що суд не врахував наявних у
матеріалах кримінального провадження
даних про особу засудженої, у зв'язку з
чим безпідставно дійшов до висновку
про можливість застосування до
призначеного їй покарання положень ст.
75 КК.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
який підтримав доводи у касаційній
скарзі та просив її задовольнити,
перевіривши матеріали кримінального
провадження й обговоривши наведені у
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга
представника потерпілого підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставою
для скасування судових рішень при
розгляді справи в суді касаційної
інстанції є неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність.

Доводи представника потерпілого щодо
безпідставного застосування положень
ст. 75 КК при призначенні ОСОБА_1 є
слушними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного і обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд
при призначенні покарання у виді
позбавлення волі на строк не більше
п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону судом першої
інстанції не враховано. З матеріалів
провадження вбачається, що при
призначенні засудженій покарання суд
дійшов висновку про можливість
застосування ст. 75 КК, виходячи із
того, що вона раніше не судима,
позитивно характеризується за місцем
основної роботи та проживання, щиро
розкаялась та частково відшкодувала
завдану шкоду.

Проте такі висновки суду не можна
вважати мотивованими, оскільки, поза
увагою суду залишились тяжкість
вчинених засудженою злочинів,
кількість злочинів та епізодів, які
було вчинено впродовж тривалого часу,
наслідки вчинених злочинів у
результаті яких ТОВ «Завод сучасних
харчових технологій» завдано шкоди на
суму понад 280 000 грн., розмір
відшкодування, сума якого є явно
неспіврозмірним завданій шкоді.

Про зазначені обставини зазначав у
своїй апеляційній скарзі потерпілий,
оскаржуючи вирок суду з підстав
безпідставного застосування місцевим
судом положень ст. 75 КК.

Однак, апеляційний суд, усупереч вимог
ст. 420 КПК не навів підстав з яких визнав
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги представника потерпілого,
фактично їх не розглянув, та пославшись
на наведені у вироку суду першої
інстанції обставини, повторно
застосував закон, який не підлягав
застосуванню, а саме - ст. 75 КК та
звільнив ОСОБА_1 від відбування
покарання з випробуванням.

Поза увагою апеляційний суд залишив і
те, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_1
остаточне додаткове покарання із
застосуванням принципу поглинення
менш суворого покарання більш суворим
(ст. 70 КК) у виді позбавлення права
обіймати посади, пов'язані з
оперативно-господарським керуванням
та майновою відповідальністю на строк 2
роки, неправильно застосував закон
України про кримінальну
відповідальність, оскільки однакові за
видом і розміром покарання поглиненню
не підлягають, допустивши алогічну
помилку.

Крім того, під час касаційного розгляду
справи виявлені істотні порушення
вимог кримінального процесуального
закону, допущені судами першої та
апеляційної інстанції, які перешкодили
судам ухвалити законні та обґрунтовані
судові рішення.

Так, положеннями ст. 370 КПК установлені
загальні вимоги до судових рішень,
ухвалених у кримінальному провадженні,
зокрема щодо їх законності,
обґрунтованості і вмотивованості. Крім
того, зміст вироку суду повинен
відповідати положенням ст. 374 КПК та
поміж іншого, у мотивувальній частині,
повинен містити формулювання
обвинувачення, яке пред'явлене особі та
визнане судом доведеним.

Однак цих вимог суд першої інстанції не
дотримався, оскільки ухвалюючи
обвинувальний вирок у кримінальному
провадженні щодо ОСОБА_1, у його
мотивувальній частині, вказав тільки
про пред'явлене обвинувачення органами
досудового слідства, та не сформулював
обвинувачення визнане судом доведеним.

Апеляційний суд не усунув вказаних
порушень вимог кримінального
процесуального закону, допущених
місцевим судом та сам припустився
помилки, змінивши вирок та виключивши
вказівку «згідно з обвинувальним
актом», що є неприпустимим, оскільки
судом першої інстанції не були
встановлені фактичні обставини
кримінального провадження.

З урахуванням наведених порушень вимог
кримінального процесуального закону,
які є істотними відповідно до ч. 1 ст. 412
КПК, та неправильного застосування
закону України про кримінальну
відповідальність судові рішення щодо
ОСОБА_1 підлягають скасуванню, з
призначенням нового судового розгляду
в суді першої інстанції під час якого,
суду необхідно усунути допущені
порушення закону, ухвалити законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог кримінального процесуального
та кримінального закону.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
потерпілого ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м.
Харкова від 18 вересня

2013 року та вирок Апеляційного суду
Харківської області від 12 грудня

2013 року щодо ОСОБА_1 скасувати та
призначити новий розгляд в суді першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

____________________________________________________________________

Т.С. Шилова Т.В. Матієк В.В. Зубар