АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1060/13-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/13/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/789/373/14 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Заліщицького району юриста 2 класу ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року щодо :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз.

Як слідує з вироку, що 24 січня 2013 року біля 12 години ОСОБА_7 , керував технічно-справним автомобілем «CA3-3507», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 50 км/год автомобільною дорогою «Бучач-Товсте» в напрямку с.Поділля Заліщицького району Тернопільської області.

Під час руху в складних дорожніх умовах і обстановці, які характеризувались наявністю ожеледиці на дорожньому покритті, ОСОБА_11 , не врахував стан поверхні проїзної частини та дорожню обстановку, і в порушення вимог п.1.5 ч.1 ПДР України, створив небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху, загрозу життю або здоров`ю громадян, завдав матеріальних збитків, п 1.10 ПДР України в частині визначення поняття безпечний інтервал, «безпечна швидкість», дорожні умови», «дорожня обстановка».

Унаслідок цього і в порушення п.2.3 «б» ПДР України ОСОБА_12 не був уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, а застосувавши неправильні прийоми керування, допустив зіткнення із автомобілем «Форд Транзит» державний номерний знак НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_10 рухався назустріч.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей, що проявилась переломами 1-9 лівих ребер, переломами 1,2 правих ребер, забоєм лівої легені, забоєм серця, лівобічним пневмогемотораксом та підшкірною емфіземою, закритих травми живота, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, та йому спричинено матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля Форд Транзит на суму 41723,46 грн, тобто ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження.

Прокурор в своїй скарзі просить вирок суду змінити та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції в звязку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог ст.370 КПК України в частині належної та достатньої мотивації судового рішення. Зокрема, вказує на те, що засуджуючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України суд у вироці не спростував докази обвинуваченого щодо його невинуватості у скоєнні інкримінованого йому злочину. Так, на підтвердження вини обвинуваченого суд зіслався на показання свідків, які пояснили, що заносу автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на зустрічну смугу руху не було, а на зустрічній смузі руху перебувала частина автомобіля потерпілого та взяв до уваги висновок автотехнічної екпертизи № 68/14-22 від 15.07.2014 року, яка причиною настання ДТП визнає порушення водіями безпечного інтервалу та невжиття ними заходів щодо зменшення швидкості руху транспортних засобів аж до зупинки та виконання безпечного розїзду, не спростувавши версії обвинувачення та висновку судового експерта щодо заносу автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на зустрічну смугу руху.

В зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у звязку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що висновки суду першої інстанції не грунтуються ні матеріалах кримінального провадження зібраними на досудовому слідстві, ні на доказах, здобутих у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора, який підтримав змінену апеляцію з викладених у ній мотивів , потерпілого, який вважає вирок суду законним та обгрунтованим та просить залишити його без змін, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного:

згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Органами досудововго слідства ОСОБА_7 обвинувачувався в порушенні вимог п.п.1.5 ч.1, 1.10( в частині визначення поняття безпечна швидкість, дорожні умови, дорожня обстановка), 2.3б,11.2,11.3 ПДР України, в звязку з порушенням яких він допустив виїзд автомобіля САЗ 3507 під його керуванням на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки Форд Транзит під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , якому внаслідок ДТП були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Основними доказами, якими сторона обвинувачення обгрунтовувала винуватість ОСОБА_7 були: висновок судового експерта автотехніка НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області № 5-116/13 від 13.04.2013 року, згідно з яким причиною настання ДТП є факт виїзду автомобіля САЗ 3507 на призначений для зустрічного руху бік дороги та висновок експерта автотехніка НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області № 5-145/13 від 29.04.2013 року , згідно з яким з технічної точки зору є неспроможними та суперечливими показання свідка ОСОБА_14 щодо зіткнення автомобілів на смузі, по якій рухався ОСОБА_7 , керуючи автомобілем САЗ 3507.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за порушення ним п.п.1.5 ч.1, 1.10( в частині визначення поняття безпечний інтервал безпечна швидкість, дорожні умови, дорожня обстановка, 2.3б ПДР України, тобто недотримання водієм ОСОБА_7 безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

В якості доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд у вироці зіслався на висновок експерта автотехніка та транспортного трасолога ТВ Київського НДІ судових експертних МЮУ № 608/14-22 від 15.07.2014 року та висновок експерта автотехніка Львіського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3068 від 12.09.2013 року, виконаного за заявою ОСОБА_7 , згідно з якими причиною ДТП є порушення водіями мінімальних бокових інтервалів, які при неможливості розїхатись повинні були вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, після чого по взаємній згоді виконати безпечний розїзд та покази свідків і потерпілого, які ствердили, що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 рухався ближче до краю дороги, а автомобіль під керуванням ОСОБА_15 ближче до її центру, заносу автомобіля марки САЗ на зустрічну смугу руху не було.

Отже, визнаючи ОСОБА_7 винним у порушенні п.1.10( в частині визначення поняття безпечний інтервал) ПДР України, за яким він органами досудового розслідування не обвинувачувався, та виключивши з обвинувачення порушення ОСОБА_7 вимог п.п.11.2,11.3 ПДР України( в частині виїзду автомобіля САЗ 3507 під його керуванням на зустрічну смугу руху), за суд вийшов за межі предявленого йому обвинувачення, допустивши тим самим порушення принципів кримінального судочинства, викладених у ст.ст.8,55 Конституції України, ст.ст.7,9 КПК України.

Крім того, посилаючись на показання очевидців ДТП - свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 в якості таких, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину. передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд виклав їх неправдиво, оскільки у судовому засіданні вони показали, що бачили як вантажний автомобіль рухався ближче до правого краю дороги, а автомобіль марки Форд Транзит ближче до її центру та заносу автомобіля марки САЗ на зустрічну смугу руху не було, що суперечить версії сторони обвинувачення про те, що причиною ДТП був занос автомобіля марки САЗ на зустрічну смугу руху .

Дослідивши у судовому засіданні висновки судового експерта автотехніка НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області № 5-116/13 від 13.04.2013 року, згідно з яким причиною настання ДТП є факт виїзду автомобіля САЗ 3507 на призначений для зустрічного руху бік дороги та експерта автотехніка НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області № 5-145/13 від 29.04.2013 року , згідно з яким з технічної точки зору є неспроможними та суперечливими показання свідка ОСОБА_14 щодо зіткнення автомобілів на смузі, по якій рухався ОСОБА_7 , керуючи автомобілем САЗ 3507, всупереч вимогам ст.370 кримінально-процесуального закону, суд у вироці не дав їм жодної правової оцінки.

Невмотивованість та необгрунтованість судового рішення, вихід судом за межі предявленого ОСОБА_7 органами досудового слідства обвинуваченння є істотними порушеннями КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може дослідити докази виключно за клопотанням учасників судового провадження.

Оскільки учасниками судового провадження не заявлялось жодних клопотань про дослідження доказів, а також враховуючи положення ч.6 ст.9, п.6 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що в даному випадку слід призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду, за результатами якого слід ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону, дослідити у встановленому порядку всі докази, детально проаналізувавши усі обставини кримінального провадження, з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених в даній ухвалі.

Керуючись ст.ст.8,55,62 Конституції України, ст.ст. 23, 95, 370, 374, 407, 409,411, 412, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А .
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати і призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд в Заліщицькому районному суді Тернопільської області в іншому складі суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2