АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1056/15 Справа № 203/2232/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

21 травня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000091 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки с. Оленівка Козельщинського району Полтавської області, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149,ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України,

повернутий прокурору для приведення його у відповідність до закону.

В апеляції прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. При цьому зазначає, що акт містить всі данні щодо потерпілої, якою є ОСОБА_11 . Вважає, що суд безпідставно посилається на необхідність визнання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 потерпілими у кримінальному провадженні, оскільки це суперечить вимогам кримінального закону. Крім того зазначає, що обвинувальний акт містить всі відомості щодо анкетних даних всіх учасників кримінального провадження, та не є такими що ґрунтуються на вимогах закону посилання суду, що слідчим та прокурором не зазначено та не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення. Також апелянт вказує, що судом не враховано той факт, що роз`яснення прав підозрюваному не є процесуальною дією , а отже не має міститись у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303, ч. 2 ст. 149 КК України.

У підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, суд прийшов до висновку про повернення зазначеного обвинувального акту прокурору посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме зазначає, що слідчий при складання обвинувального акту виклав фактичні обставини кримінальних правопорушень, але, в супереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, чітко не виклав формулювання обвинувачення. Крім того, вказує, що як вбачається з обвинувального акту своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_8 порушує права та законні інтереси громадянок ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що складають основні засади суспільної моралі у сфері статевих стосунків. Однак, слідчий, не вирішив питання про залучення у якості потерпілих зазначених громадянок, які проходять по зазначеному провадженню в якості свідків. Та кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 303 КК України, зазначивши кваліфікуючу ознаку злочину - щодо кількох осіб.

В порушення вимог п. 2 і п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить повні відомості про місце проживання обвинуваченого і потерпілого, оскільки слідчий не зазначив відповідний поштовий індекс. Слідчий при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень посилається на вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, але обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення злочинів, умисел, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 91 КПК України.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 пред`явлено підозру у вчиненні притягнення осіб у заняття проституцією неповнолітньої потерпілої, що відбулося шляхом опису умов праці у якості повії. Однак, в обвинувальному акті слідчим не вказано в який спосіб було вчинено опис таких умов - в письмовому, усному чи іншому вигляді та в який спосіб - шляхом погроз, застосування фізичної сили чи інше, а також не вказано, яким чином між ОСОБА_8 та потерпілою було досягнуто згоди щодо викладених умов. Також, не розкрито які конкретно дії вчинила ОСОБА_8 , яким чином отримувала винагороду, від кого та в якому розмірі.

В обвинувальному акті слідчим зазначено про те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 302 КК України, тобто створення або утримання місць розпусти, вчиненні з метою наживи, із залученням неповнолітньої, де предметом злочину є місця розпусти - споруди чи інші об`єкти, в яких вчиняються розпусні дії. Об`єктивна сторона злочину проявляється у створенні місць розпусти, їх утриманні, звідництві для розпусти. Ані слідчим, а ні прокурором не зазначено, яким чином доведено об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення. Суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною виною. Слідством в обвинувальному акті не зазначено чи було їй відомо про те, що потерпіла ОСОБА_11 є неповнолітньою.

В порушення ч. 4 ст. 278 КПК України у наданому реєстрі, у повідомлені про підозру слідчим не зазначено за якими статтями КК України пред`явлено підозру. Всупереч вимогам КПК України, повідомлення про підозру, включено в перелік процесуальних рішень.

Всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст.109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено проведення такої процесуальної дії як роз`яснення прав підозрюваному та час її проведення відповідно до ч. 2 ст. 276 КПК України.

В суді апеляційної інстанції прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу суду, а кримінальне провадження призначити до судового розгляду у суді першої інстанції.

Захисники та обвинувачена ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляції прокурора.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення захисників та обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора про незаконність ухвали суду, якою обвинувальний акт був повернутий прокурору, колегія суддів вважає такими що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, зазначені в ухвалі суду першої інстанції недоліки обвинувального акту не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору, так як вони не перешкоджають призначенню кримінального провадження до розгляду.
Виходячи з вимог кримінального процесуального закону, питання про достатність, належність, допустимість доказів та наявності складу кримінального правопорушення, суд, вирішує після розгляду висунутого обвинувачення по суті в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, передбаченого ст. 373 КПК України. Крім того, ст. ст. 314,315 КПК України, містять виключний перелік питань, які суд вирішує в підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з чим, слушними, на думку колегії суддів, є доводи апеляції прокурора щодо того, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, наділених йому під час підготовчого судового засідання та в порушення норм кримінального процесуального закону, прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України, що не уможливлює призначення кримінального провадження до розгляду по суті.

Не є слушними посилання суду першої інстанції, що не визнані в якості потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , так як їх правовий статус може бути визначений під час дослідження доказів, якими прокурор обґрунтовував доведеність вини ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України.

Крім того, виходячи з того якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, прокурор має право змінити як правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення, як то передбачено ст. 338 КПК України.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а тому судове рішення підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження до суду першої інстанції для розгляду по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернутий прокурору для приведення його у відповідність до закону скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Апеляцію прокурора задовольнити.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4