АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/2392/15-к Головуючий у 1 інстанції :
Провадження № 11-сс/790/274/15 ОСОБА_1
Категорія: про застосування запобіжного Доповідач : ОСОБА_2 заходу (ст.194 КПК України)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7
особа якого підтверджена працівником Харківського
слідчого ізолятора ОСОБА_8 ,
при секретарі - ОСОБА_9 ,
розглянула у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2015 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
З таким рішенням слідчого судді не погодився захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11 лютого 2015 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов*язання з покладенням обов*язків : з*являтися на виклики слідчого, не виїжджати за межі м.Харкова без дозволу слідчого, утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками. На думку апелянта, рішення про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, є необґрунтованим. Захисник зазначає, що після затримання ОСОБА_7 та доставки його до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, заступником начальника райвідділу міліції до нього було застосоване фізичне насильство, а саме він бив по обличчю ОСОБА_7 за те, що останній відмовлявся визнати вину у вчиненні крадіжки. Після прибуття в райвідділ захисником була викликана швидка медична допомога, яка, у зв*язку зі скаргами ОСОБА_7 на біль у щелепі, доставила його до ХМКЛ ім.проф.Мещанінова для обстеження. Такі пояснення надавав ОСОБА_7 в судовому засіданні, проте слідчий суддя зазначив в ухвалі, що насильство до підозрюваного не застосовувалось. Апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, скоїв злочин середньої тяжкості та в судовому засіданні визнав себе винним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте від органів досудового розслідування та суду не переховувався, що свідчить про те, що й в даному кримінальному провадженні він буде виконувати свої процесуальні обов*язки. Захисник переконаний, що обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є недоведеними, необхідності у застосуванні до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу не має.
Підозрюваний ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов*язання. Посилається на те, що визнає свою вину у повному обсязі, будучи раніше засудженим, у розшуку не перебував, не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, завжди з*являвся за викликами, чим сприяв прийняттю вірних та швидких рішень у справах. Тому вважає, що не обов*язково застосовувати до нього найсуворіший запобіжний захід.
Вислухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 в обґрунтування доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підозрюваного та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
09 лютого 2015 року за підозрою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення затримано ОСОБА_7 (а.с.32-36), якому, в порядку ст.ст.276-278 КПК України, 10 лютого 2015 року слідчим СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_11 здійснено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (а.с.37-40).
Подане слідчим до суду першої інстанції клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу відповідає вимогам ст.184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 умисного корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п..1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на переконання слідчого, свідчать про недостатність застосування до підозрюваного більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою ( а.с.1-4).
Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про :
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України ;
2) наявність реальних ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
3) недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності ; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, а саме за санкцією ч.2 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 5 років, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними (а.с.47). З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 умисного корисливого злочину середньої тяжкості проти власності, у сукупності із тяжкістю можливого покарання, кількості доведених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також даними про особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за скоєння аналогічних злочинів, має не погашені в установленому законом порядку судимості, не одружений та не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв*язків та офіційних джерел отримання прибутку, спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 про застосування заступником начальника райвідділу міліції до підозрюваного ОСОБА_7 фізичного насильства при затриманні, сам підозрюваний в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що дійсно отримав ляпаса по обличчю, проте це не було пов*язано із відмовою визнати вину у злочині. Показання від давав добровільно, без жодного фізичного чи психологічного впливу сторонніх осіб. Підозрюваний ОСОБА_7 вважає непотрібним проведення будь-якої перевірки з цього приводу та відповідного реагування.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді від 11 лютого 2015 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг підозрюваного та захисника не вбачає.
Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :