АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1618/4590/2012
Номер провадження 11/786/328/2013
Категорія: ч.2 ст.121 - Т.З.
Головуючий у 1-й інстанції Чабаненко Валерій Олексійович
Доповідач Гонтар А. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Гонтар А.А.,

суддів: Довгаль С.А., Костенка В.Г.

за участю прокурора Гринь О.В.

захисника-адвоката Кривоший О.М.

засудженого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури, захисника Кривошей О.М. в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець м. Лубни, Полтавської області, українець, з середньою освітою, не працює, не одружений, проживає: АДРЕСА_1, судимий:

- 26 липня 2012 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1, 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

- 25 вересня 2012 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України

до 1 року позбавлення волі

засуджений за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2012 року та засуджено ОСОБА_2 до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2012 року та остаточно засуджено ОСОБА_2 до 8 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст. 263 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 263 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 06 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходився неподалік Дендропарку по вул. Драгоманова в м. Лубни, Полтавської області, де зустрів раніше знайомого ОСОБА_3, із котрим завів розмову, під час якої між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин розпочалася словесна сварка. Під час даної сварки, ОСОБА_3, котрий також перебував у стані алкогольного сп'яніння, витягнув із своєї господарської сумки порожню скляну пляшку з-під пива, ємністю 05л. та ударив нею один раз в обличчя ОСОБА_2 в область верхньої губи. Від даного удару ОСОБА_2 упав на землю, а ОСОБА_3, сівши на його ліву ногу, нахилився над ним. У цей час у ОСОБА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із великою силою наніс не менше двох ударів головою в обличчя ОСОБА_3, в область правої щоки та кута рота справа, а також один сильний удар коліном правої ноги в ліву частину грудної клітки ОСОБА_3, від чого останній спав на землю на правий бік.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_2, піднявся із землі та для доведення свого наміру до кінця. З метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, з великою силою наніс правою ногою у взутті не менше 5 ударів у ліву частину грудної клітки ОСОБА_3 та не менше 5 ударів по руках ОСОБА_3, якими останній захищався від ударів.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 помер на місці злочину.

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 220 - Д від 10 жовтня 2012 року смерть ОСОБА_3 настала внаслідок закритої травми живота з розривами тонкого кишечника, нирки, підшлункової залози, що супроводжувалось шоком - крововтратою.

Крім того, 20 серпня 2012 року ОСОБА_2, перебуваючи в яру навпроти будинку № 64 по І провулку вул. Молодіжної м. Лубни, Полтавської області, з підручних матеріалів, власноруч виготовив пристрій для стрільби. В подальшому того ж дня ОСОБА_2 виготовлену саморобну зброю сховав під бетонною плитою в яру навпроти будинку № 64 по І провулку вул. Молодіжної м. Лубни, Полтавської області, незаконно зберігаючи для самозахисту.

Після цього, 17 вересня 2012 року о 16 год. 00 хв. працівниками міліції при проведенні огляду яру навпроти будинку № 64 по І провулку вул. Молодіжної м. Лубни, Полтавської області а присутності ОСОБА_2 було виявлено та вилучено предмет, який згідно висновку експерта № 502 від 27 вересня 2012 року являється нестандартною, дульно зарядною, гладко ствольною вогнепальною зброєю з ґнотовими запаленнями, яка придатна для проведення пострілів комбінованим зарядом зі снарядом ( снарядами) діаметром 10,4 мм., внутрішній діаметр ствола 10,4 мм., виготовлений саморобним способом по типу однозарядних пістолетів, який ОСОБА_2 власноручно виготовив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

В поданій апеляції прокурор Лубенської міжрайонної прокуратури прохає вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року стосовно ОСОБА_2 скасувати та винести новий вирок. При постановлені нового вироку визнати ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 121 ч.2, 263 ч.1 КК України та призначити йому за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 7 років, за ч.1 ст. 263 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, шляхом поглинення менш тяжкого покарання більш тяжким покаранням на підставі ч.4 ст. 70 КК України визначним ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на 7 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 вересня 2012 року та засудити ОСОБА_2 до 7 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2012 року та остаточно засудити ОСОБА_2 до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

В подані апеляції прокурор, зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв'язку з призначенням ОСОБА_2 м'якого покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі засудженого і є недостатнім для його виправлення та перевиховання, а також внаслідок безпідставного звільнення засудженого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 263 КК України. Вказав, що призначаючи за правилами ст.71 КК України занадто м'яке покарання ОСОБА_2, суд не взяв до уваги, що останній раніше судимий за тяжкий злочин, є суспільно небезпечною особою, скоїв новий тяжкий злочин під час іспитового строку, на шлях виправлення не став і не збирається ставати, а тому заслуговує на більш суворе покарання.

Захисник Кривошей О.М., у своїй апеляції прохає вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року стосовно ОСОБА_2 скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_2 за вчинення злочину передбаченого ст. 124 КК України. Вказав, що судом не вірно кваліфіковані дії ОСОБА_2 за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки дана кваліфікація суперечить матеріалам справи.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Так, зі змісту апеляції захисника-адвоката Кривошей О.М. вбачається, що засуджений та його захисник не оспорюють, що смерть потерпілого настала саме від дій ОСОБА_2, але вважають, що суд дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам, унаслідок чого допустив помилку при кваліфікації зазначених дій за ч.2 ст.121 КК Україну, в той час, як на їх думку, дії засудженого слід було кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони, тобто за ст.124 КК України.

Колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з доказами , які суд поклав в основу обвинувального вироку.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_2. у скоєнні злочину, передбаченого ч..2 ст.121 КК України ґрунтується на належним чином досліджених і перевірених доказах по справі, а доводи апеляції захисника засудженого щодо невірної кваліфікації дій засудженого є аналогічними тим, що вже перевірялись і не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінальної справи місцевим судом.

Твердження захисника та засудженого про те, що засуджений перебував у стані необхідної оборони не підтверджується об'єктивно, а навпаки суперечить усій сукупності зібраних та ретельно досліджених в суді доказів, які повністю узгоджуються між собою.

Вирішуючи питання про доведеність вини засудженого, суд виходив із сукупності всіх обставин учинення ним злочину, зокрема врахував його поведінку до і під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, кількість ударів ногами у взутті в грудну клітку потерпілого.

Зокрема, визнаючи доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України суд послався на показання ОСОБА_2 в суді про те, що між ним та потерпілим, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, виник конфлікт спровокований потерпілим. При цьому потерпілий першим наніс йому удар пляшкою по губах, а коли засуджений не утримався та впав - сів на нього зверху. Після цього, він вдарив своїм лобом в лоб потерпілого, а ногою у лівий бік потерпілого. Від цього потерпілий впав з підсудного на ґрунтову дорогу. ОСОБА_2 піднявся та із силою наніс йому декілька ударів правою ногою в область грудної клітини зліва. При цьому потерпілий, продовжував його ображати та нецензурно лаяти. Будучи злим на потерпілого, кількість ударів та їх силу не контролював.

Такі показання ОСОБА_2 узгоджуються з дослідженими судом показаннями свідка ОСОБА_4, який пояснив, що проходячи мимо, бачив біля Дендропарку конфлікт між вдома чоловіками. Нижчий чоловік матюкав вищого за зростом та ударив його пляшкою по обличчю, а коли вищий упав - сів на нього зверху. Бачив, як вищій чоловік скинув з себе нижчого вдаривши його головою в обличчя, а потім бачив, як він бив лежачого ногам в область ребер. В ході досудового слідства, ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_2, як особу котра 14.09.2012 року наносила удари ногами іншому чоловіку. Крім того, свідок підтвердив свої показання під час очної ставки з ОСОБА_2 (т.2 а.с.87-89,124-131)

Про те, що і потерпілий і засуджений зловживали спиртними напоями, разом пиячили, пояснив суду потерпілий ОСОБА_5, син загиблого ОСОБА_3. Він повідомив, що саме ОСОБА_2 близько 8.30 год. 14.09.2012 року повідомив йому про те, що його батька вбили, а потім показав де біля Дендропарку лежить труп ОСОБА_3

Ці показання узгоджуються з протоколом огляду місця події від 14.09.2012 року, згідно якого поблизу Дендропарку м. Лубни виявлений труп ОСОБА_3 зі слідами насильства (т.1 а.с.8-13); протоколами огляду та вилучення від 14.09.2012 року та від 22.09.2012 року одягу ОСОБА_2 зі слідами крові на куртці, светрі та штанах (т.1 а.с. 56-64, 168-169); речовими доказами по справі, серед яких одяг загиблого ОСОБА_5 та ОСОБА_2, сумка ОСОБА_3 і пуста пляшка 0,5 л, оптичні диски з відеозаписом відтворення обстановки та обставин події від 15.09.2012 (т.1 а.с.115, т.2 а.с.53-54,55).

Всі вище зазначені показання; дані протоколів оглядів та відтворення обстановки та обставин події; висновки експертів узгоджуються як між собою, так і з висновками судово-медичної експертизи трупу потерпілого.

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 220-Д від 10.10.2012, у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді кровопідтічності м'яких тканин живота в епігастральній ділянці більш зліва, розрив тонкого кишечнику на відстані 130 см. від зв'язки Трейца, крововилив в брижу тонкого кишечнику з відривом її від кишкової трубки та розповсюдженням крововиливу вверх на брижу товстого кишечнику та стінку шлунка по великій кривизні, під ушкодженим кишечником в проекції підшлункової залози виявлено порожнину заповнену рідкою кров'ю до 200 мл., розчавлення з розливом підшлункової залози з масивним крововиливом навколо, крововилив в навколо ниркову жирову клітину зліва з розповсюдженням доверху до ділянки наднирника, крововилив у судинної ніжки лівої нирки з розривом тканини нирки, крововилив в черевну порожнину до 1000мл. Рідкої крові, перелом ребер: зліва 5,6,7,8,9 ребро по середньо ключичній лінії з крововиливами в м'які тканини в місцях переломів; синці: в області правої щоки, в області кута роту справа з розповсюдженням на верхню та нижню губу та крововиливами і забитими ранами на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи, синець з садном по задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, по зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині два поруч розташований синця, по боковій поверхні живота справа по середньо пахвовій лінії синець, по передній поверхні грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії мається два поруч розташованих синця. По задній поверхні лівого передпліччя в середній третині синець, по зовнішньо-задній поверхні лівого передпліччя в середній третині синець, які відносно до живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Вище наведені данні, зокрема медичні, дали підстави суду прийняти до уваги версію засудженого та свідка ОСОБА_4 про те, що потерпілий ОСОБА_3. наніс ОСОБА_2 удар пляшкою по губах і можливо, що саме після цього засуджений почав наносити удари ногами потерпілому.

Разом з тим обстановка в якій потерпілий наніс удар пляшкою засудженому та сів на нього, а засуджений який перебував у стані алкогольного сп'яніння одразу ж скинув його з себе тим самим, фактично припинивши посягання на засудженого - дає підстави вважати, що наносячи ногами у взутті з достатньою силою чисельні удари в життєво-важливий орган потерпілого, засуджений уже не перебував у стані необхідної оборони.

Згідно висновку медичного огляду від 14.09.2012 року на час огляду о 18.10 год. ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння (т.1 а.с.24)

Згідно даних, зафіксованих у висновку судової амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи № 732 від 05.10.2012 року, ОСОБА_2 під час інкримінованого йому діяння знаходився в стані простого алкогольного сп'яніння, коли міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При дослідженні особистісних особливостей підекспертний ОСОБА_2 виявляє середню активність психічних процесів і станів, низьку вразливість, підвищений рівень психотизму, емоційну нестійкість. Яскраво виражених індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на його свідомість та поведінку під час вчинення інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_2 не виявляє. Враховуючи рівень і особливості його розумового розвитку, вікові та індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_2 міг правильно розуміти значення власних дій, в повній мірі свідомо керувати ними та передбачати їх наслідки. На момент вчинення інкримінованого йому діяння, ОСОБА_2 не перебував у стані фізіологічного афекту чи іншому особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на його свідомість і поведінку та міг би розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання(т.2 а.с.23-31).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 321 від 19.09.2012 року, у ОСОБА_2 встановлено тілесні ушкодження: поверхнева рана на верхній губі посередині, крововилив з забитою поверхневою ранкою на слизовій оболонці верхньої губи посередині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, крововилив під шкіру в області 1 пальця правої стопи в проекції дистальної фаланги, який утворився від дії тупого предмету або при ударі об такий в строк 5-14 діб з- моменту проведення експертизи і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.192-193).

Вказані тілесні ушкодження засудженого підтверджують як нанесення йому потерпілим удару пляшкою по губах, так і нанесення ним самим ударів ногою по тулубу потерпілого.

Таким чином, у справі з достатньою повнотою з'ясовано, що ОСОБА_2 після отриманого удару збив з ніг потерпілого, тим самим припинивши суспільно небезпечне посягання на ОСОБА_2. Однак, після припинення протиправної поведінки потерпілого, засуджений не зупинився і не перебуваючи у стані необхідної оборони, умисно наніс лежачому потерпілому тяжкі тілесні ушкодження від яких той помер.

З урахуванням способу здійснення цього злочину, кількості та спрямованості ударів, локалізації та характеру заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про умисел засудженого на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тому колегія суддів вважає безпідставним наведені в апеляції захисника засудженого твердження про те, що ОСОБА_2 застосовуючи до потерпілого насильство у виді чисельних ударів ногами у взутті у життєво важливий орган вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши докази по справі місцевий суд спростував доводи апеляції захисника щодо недоведеності вини засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку щодо заподіяння ОСОБА_2 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

За таких обставин, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_2. за ч.2 ст.121 КК України і підстав для їх перекваліфікації на ст.124 КК України немає.

Щодо апеляції прокурора в частині, яка стосується нібито безпідставного звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України колегія суддів прийшла до такого.

Частиною 3 ст.263 КК України передбачене звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Згідно роз'яснення яке міститься в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 26.04.2002 р. "Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами", під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч.3 ст.263 КК є підставою для звільнення кримінальної відповідальності. Необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів, за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

В ході судового слідства судом перевірялось та спростовано твердження засудженого про те, що він нібито не вчиняв злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Так, в основу вироку, крім показань ОСОБА_2, який до зміни показань в суді, протягом усього досудового слідства стабільно визнавав свою вину в інкримінованому злочині, суд поклав інші докази, які узгоджуються між собою.

Зокрема, у вироку зазначено, що вина ОСОБА_2 доведена: протоколом огляду від 17.09.2012 року в ході якого в яру навпроти 1пр.вул.Молодіжної м. Лубни в ході огляду виявлено та влучено предмет, схожий на вогнепальну зброю, полотно пилки по металу та кухонний ніж, які в подальшому визнані речовими доказами по справі (т.1 а.с.117,136-145); висновком судово-балістичної експертизи № 502 від 27.09.2012 року, згідно якого вилучений у ОСОБА_2 предмет являється нестандартною, дульно зарядною, гладкоствольною вогнепальною зброєю з ґнотовим запаленням, який придатний для проведення пострілів комбінованим зарядом зі снарядом (снарядами) діаметром до 10,4 мм, внутрішній діаметр ствола 10,4 мм, виготовлений саморобним способом по типу однозарядних пістолетів (т.2 а.с.7-9); даними протоколу відтворення обстановки та обставин події злочину від 27.09.2012 року, згідно якого ОСОБА_2 розповів про обставини вчиненого ним злочину, після чого на місці показав як саме він виготовив та зберігав вогнепальну зброю (т.1 а.с.176-182). Крім того, його вина підтверджується показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були понятими під час огляду в ході якого ОСОБА_2 повів їх до місця неподалік від його житла де із схованки достав саморобну зброю.

Таким чином, в суді доведена вина ОСОБА_2 у виготовленні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В той же час суд врахував, показання свідка ОСОБА_8 про те, що йому як о/у карного розшуку, ОСОБА_2 добровільно повідомив по виготовлення та зберігання ним вогнепальної зброї, а в подальшому добровільно, в присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 добровільно розповів та показав місце в яру, неподалік від його помешкання, де він під бетонним блоком зберігав "самопал" та добровільно видав його працівникам міліції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_2 маючи можливість і надалі зберігати вогнепальну зброю про яку нікому не було відомо, добровільно здав її органам влади. Дана обставина стала підставою для звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності відповідно до ч.3 ст.263 КК України.

Призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом'якшують покарання, а також обтяжуючу обставину - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Хоча у вироку і не зазначено, але при призначенні покарання судом фактично враховано протиправну поведінку потерпілого, яка передувала злочину та думку його сина, який, зважаючи на спосіб життя та поведінку загиблого, просив суворо не карати ОСОБА_2

З урахуванням попередніх вироків, остаточне покарання ОСОБА_2 призначено за сукупністю злочинів та вироків, на підставі ч.4 ст.70 та ст.71 КК України.

Оскільки покарання засудженому призначене із дотриманням вимог ст.ст. 65, 70 ч.4, 71 КК України - колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора та посилення призначеного судом покарання.

Керуючись ст.ст. 365,366,374 КПК України (1960 р.), розділом XI "Перехідні положення" КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури та захисника-адвоката Кривошей О.М. в інтересах засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року стосовно ОСОБА_2 - без змін.

С У Д Д І :

ГОНТАР А.А. ДОВГАЛЬ С.А. КОСТЕНКО В.Г.