Справа № 164/726/15-к
п/с 1-кп/164/60/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 липня 2015 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -
ОСОБА_4 з 23 травня 2011 року перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний. Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтею 4 Закону України «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну, Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію. Відповідно до Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_4 підлягає мобілізації як військовозобов`язаний, а тому за викликом Маневицько-Любешівського ОРВК, 27 лютого 2015 року пройшов Маневицьку військово-лікарську комісію (ВЛК), якою визнаний придатним до військової служби у мирний час. Того ж дня працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаного ОСОБА_4 під розписку попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України, тобто про ухилення від призову за мобілізацією.
Однак, у зв`язку із незгодою ОСОБА_4 з попереднім рішенням Маневицької ВЛК, 6 березня 2015 року він повторно пройшов Маневицьку ВЛК, а також 12 березня 2015 року - позаштатну постійно діючу ВЛК в ОВК м. Луцьк та з діагнозом «Нейро-циркулярна дистонія по кардіальному типу, регургітація на мітральному клапані І ст., розширення цибулини вхідного відділу аорти, серцева недостатність 0 ст.» був визнаний обмежено придатним до військової служби у мирний час.
Так, 18 березня 2015 року о 9 годині 30 хвилин військовозобов`язаний ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що призваний за мобілізацією і по стану здоров`я є обмежено придатним до військової служби у мирний час, розуміючи протиправний характер свого діяння (бездіяльності) та його суспільно-небезпечні наслідки, без поважної причини відмовився від отримання бойової повістки про явку на 9 годину 00 хвилин 19 березня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження служби у Збройних Силах України по мобілізації.
Своїми умисними діями, що які виразились в ухиленні від призову за мобілізацією ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.
За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а також зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у з`ясуванні всіх обставин, спрямованих на виявлення та припинення інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ст. 336 КК України 3 роки позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду; відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом установлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ст. 336 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, кожного зокрема, які просили затвердити угоду, суд вважає, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Оскільки судом установлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, державним та суспільним інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .
Речові докази, цивільний позов та судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 червня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Маневицького району Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, призначивши узгоджене сторонами покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції за місцем проживання.
Речові докази, цивільний позов та судові витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1