Справа № 729/82/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/336/2015
Категорія - ст. 395 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

з участю обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 січня 2015 року за № 0000028 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2015 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченка Прилуцького району Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

28.07.2004 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ст.ст. 115 ч.1, 71 КК України до 11 років позбавлення волі; 19.04.2013 року звільнений з Полтавської ВК - № 64 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 11.04.2013 умовно - достроково від відбуття не відбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 06 місяців 27 днів; постановою Бобровицького районного суду від 23.05.2014 року встановлено адміністративний нагляд,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України і призначено йому покарання 2 (два) місяці арешту.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.07.2004 року у вигляді 1 рік 06 місяців 27 днів позбавлення волі та відповідно до вимог ст. 72 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 1 (один) рік 07 місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під-вартою, взявши його під варту із зали суду.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_8 , якому постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23.05.2014 року встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з обмеженнями заборони виїзду за межі Бобровицького району без дозволу Бобровицького РВ УМВС, заборони відвідування закладів торгівлі, де спиртне продається на розлив, забороною полишати обраного місця проживання з 21 години однієї доби до 05 години наступної доби та не змінювати місця проживання без дозволу Бобровицького РВ УМВС, з`являтися на відмітку до чергової частини Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області другої середи кожного місяця з 09 години до 12 години, діючи умисно, з метою ухилення від встановленого судом адміністративного нагляду в період з 13.08.2014 року по 14.01.2015 року достовірно знаючи про встановлені відносно нього обмеження, без поважних причин, а також без будь-яких примушувань чи перешкод, не повідомивши Бобровицький РВ УМВС, самовільно залишив своє місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , не з`являвся на відмітку до Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області другої середи кожного місяця та виїхав за межі Бобровицького району до м. Прилуки Чернігівської області, де проживав без реєстрації і працював в різних місцях, чим порушив обмеження встановлені постановою Бобровицького районого суду від 23.05.2014 р. Про причини неявки в міліцію та залишення свого місця проживання, а також про своє місце знаходження за межами Бобровицького району ОСОБА_8 відділ міліції не повідомляв, в інших органах внутрішніх справ України не реєструвався.

Не погоджуючись з даним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вказує, що судом при призначенні покарання не враховано ряд пом`якшуючих його вину обставин, а саме: визнання вини та щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що при від`їзді до м. Прилуки він по телефону повідомляв дільничного інспектора і вважав, що цього буде достатньо і останній повідомить Бобровицький РВ УМВС.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який вважав вирок суду обґрунтованим і законним, просив залишити його без змін, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив змінити вирок з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, визнавши одночасно скоєння ним злочину, передбаченого ст. 395 КК України, його захисника, яка також просила задовольнити скаргу обвинуваченого з зазначених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ст.349 ч.3 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Умисні дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ст. 395 КК України, а саме у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, особу винного: його вік, сімейний та матеріальний стан, посередню характеристику з місця проживання, обставину, яка пом`якшує покарання: щире каяття та обставину, яка обтяжує покарання: рецидив злочину, та дійшов висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді арешту в межах санкції частини статті, якою передбачено покарання за вчинений злочин та вважав, що саме таке покарання буде сприяти виправленню ОСОБА_8 та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_8 був засуджений 28.07.2004 року Прилуцькиим місцевим районним судом Чернігівської області за ст.ст. 115 ч.1, 71 КК України до 11 років позбавлення волі; 19.04.2013 року звільнений з Полтавської ВК - № 64 умовно - достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 06 місяців 27 днів на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 11.04.2013 року та нове кримінальне правопорушення вчинив у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, йому було призначено покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком, перевівши на підставі ст.72 КК України менш суворий вид покарання в більш суворий із співвідношення: один день позбавлення волі - один день арешту.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

А тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що йому необхідно призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі не заслуговують на увагу, так як нове кримінальне правопорушення вчинив у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, яким призначене покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції в судовому засіданні з`ясовано, що обвинуваченому ОСОБА_8 зрозуміла суть обвинувачення, він визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , добровільно погодився на розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку, який передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України, розуміючи всі наслідки та обмеження, пов`язані з розглядом провадження, зокрема те, що сторони позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Обставини, які зазначені у апеляційній скарзі ОСОБА_8 , враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання, а тому підстав для її задоволення немає. З урахуванням наведених обставин доводи обвинуваченого про те, що йому призначене суворе покарання, не заслуговують на увагу.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4