Справа №127/776/15-к
Провадження №1-кп/127/393/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,
з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Літинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, має малолітню доньку, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 408 ч. 1, 413 ч. 2 КК України, відомості про які внесені 05 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 та приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02 січня 2015 року, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від проходження військової служби взагалі, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації та наступного дня виїжджати до інших місць дислокації, а саме східних областей України, на особливий період, враховуючи стан у державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , не маючи наміру взагалі повернутись у військову частину, не робив ніяких заходів у період з 02 січня 2015 року до 05 січня 2015 року для повернення на військову службу, проживаючи в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . До місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у вказаний період ОСОБА_5 не повернувся, хоча мав об`єктивну можливість це зробити, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 4, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24 березня 1999 року, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551- ХІУ від 24 березня 1999 року, 02 січня 2015 року орієнтовно о 21.00 год. в приміщенні розташування, що знаходиться на 4-му поверсі казарми військової частини НОМЕР_1 , залишив без нагляду особисту зброю, видану йому під розпис - автомат АКС 74 № НОМЕР_2 , втративши його внаслідок порушення правил зберігання зброї.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 408 ч. 1 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, та за ст. 413 ч. 2 КК України втрата зброї внаслідок порушення правил її зберігання.
17 січня 2015 року між прокурором Військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_4 з одного боку та підозрюваним ОСОБА_5 з іншого боку, в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.ст. 408 ч. 1, 413 ч. 2 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень. Сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення, у виді позбавлення волі з випробуванням: за ст. 408 ч. 1 КК України три роки позбавлення волі; за ст. 413 ч. 2 КК України - два роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_5 визначити остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, із застосуванням ст. 76 ч. 1 п.п. 2, 3, 4 КК України, зобов`язавши обвинуваченого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися у кримінально виконавчу інспекцію для реєстрації.
Відповідно до ст. 314 КПК України, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 просив вказану угоду про визнання винуватості затвердити і призначити узгоджене в ній покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 408 ч. 1, 413 ч. 2 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди, зобов"язання та дав суду зізнавальні показання про обставини вчинення кримінальних правопорушень, що він 02 січня 2015 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби, наміру повернутися на службу не мав, оскільки у нього на утриманні знаходиться малолітня донька. Автомат, який йому видали під розпис, він залишив на території військової частини. На сьогоднішній день він повністю в добровільному порядку відшкодував вартість автомата.
Згідно зі ст. 12 КК України, злочини вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 відносяться до злочинів середньої тяжкості.
Суд, переконавшись, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості є добровільною, з"ясував, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, вважає, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України.
По місцю проживання обвинувачений ОСОБА_5 характеризується позитивно, раніше не судимий.
Обставинами, що пом"якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, що він вчинив злочини середньої тяжкості, визнав себе винуватим, дав згоду на застосування узгодженого покарання, приймаючи до уваги обставини, що пом"якшують покарання, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначити останньому покарання, визначене в угоді про визнання винуватості у виді позбавлення волі з випробуванням із застосуванням ст. 76 ч. 1 п.п. 2, 3, 4 КК України.
Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475 КПК України, ст. 65 КК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншого боку, укладену 17 січня 2015 року, у кримінальному провадженні за №0000003.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 408 ч. 1, 413 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання:
· за ст. 408 ч. 1 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі;
· за ст. 413 ч. 2 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 ч. 1 п.п. 2, 3, 4 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися у кримінально виконавчу інспекцію для реєстрації.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: