Справа № 738/276/15-к
№ провадження 1-в/738/120/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області
в складі : судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно - дострокове звiльнення вiд відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_4
представника установи виконання покарання ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звiльнення від відбування покарання, в якому посилається на те, що відповідно до ст. 81 КК України 15 січня 2015 року відбув 2/3 частини строку покарання за вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 23 травня 2011 року. 13 лютого 2015 року рішенням комісії йому було відмовлено у застосуванні пільги передбаченої ст. 81 КК України, а тому просить вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення.

Представник спостережної комісії у судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.4 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Засуджений у судовому засіданні підтримав клопотання та просить його задовольнити.
Представник установи виконання покарань вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає, оскільки із доказів, що характеризують засудженого не підтверджено, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення.

Заслухавши пояснення засудженого, представника установи виконання покарань, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, з`ясувавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 23 травня 2011 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.
Строк вiдбування покарання обчислюється з 15 травня 2010 року.

У характеристиці засудженого від 18 лютого 2015 року, виданою Менською виправною колонією, зазначено висновок про те, що засуджений ОСОБА_3 , з 23 вересня 2011 року відбуває покарання в Менській виправній колонії №91, не став на шлях виправлення.

Станом на 05 березня 2015 року невідбута частина строку покарання у виді позбавлення волі становить 2 роки 2 місяці 10 днів.
У довідці про стягнення та заохочення зазначено, що за час відбуття покарання до ОСОБА_3 , було застосовано вісім стягнень та три заохочення (а.с. 14).

З витягу з протоколу №8 засідання спостережної комісії Менської райдержадміністрації від 10 лютого 2015 року вбачається, що спостережною комісією прийнято рішення про погодження застосування до засудженого ОСОБА_3 пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (а.с. 3).
Питання про застосування до засудженого ст. 82 КК України вирішувались на засіданні комісії при Менській виправній колоні №91. Відповідно до рішення комісії від 13 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення та не заслуговує застосування до нього ст. 81 КК України.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

На час звернення до суду з клопотанням ОСОБА_3 відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки з характеристики засудженого, довідки про стягнення та заохочення, матеріалів особової справи засудженого вбачається, що за час вiдбування покарання він мав вісім стягнень за порушення режиму утримання, зберігання заборонених предметів (а.с. 14).
Суд виходить з того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, а не тільки за останній час. Дані про відсутність дисциплінарних стягнень або про те, що стягнення погашені мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відносно засудженого не можливо застосувати умовно дострокове звільнення вiд відбування покарання, а тому клопотання засудженого ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно - дострокове звiльнення вiд відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляцiйного суду Чернiгiвської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1