Провадження №1-кп/761/647/2015
В И Р О К
іменем України
23 червня 2015 року
Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю :

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за

№ 0006811 від 4 червня 2014 року,

за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого,пенсіонера , не судимого , зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у незаконному проникненні до житла ,тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України ,за наступних обставин :

Так , за адресою : АДРЕСА_1 ,розташований приватний будинок, який з 30 серпня 2000 року розподілений в рівних частках між двома власниками ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ,яка успадкувала частину будинку від рідної сестри ОСОБА_11 , на підставі заповіту від 12 жовтня 1999 року.

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року,яке набуло чинності 2 січня 2008 року, визначено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 ,між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , виділивши ОСОБА_10 в житловому будинку приміщення 1-4 , загальною площею 15,7 кв.м та 1-3 ,площею 6,6 кв.м. В свою чергу ОСОБА_6 в житловому будинку АДРЕСА_1 виділено приміщення 1-5 , площею 9,8 кв.м ,1-6 ,площею 7,4 кв.м ,приміщення 1-7 ,площею 6,1 кв.м ,1-8 ,площею 2,7 кв.м.

В спільне користування згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 грудня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 судом визначено приміщення 1-2 ,площею 8,2 кв.м ,1-1 ,площею 8,2 кв.м ,та 1-9 ,площею 3,2 кв.м .

27 червня 2012 року ОСОБА_10 ,в нотаріальному порядку шляхом укладення договору дарування , подарувала власну частину в житловому будинку АДРЕСА_1 ,а саме : приміщення 1-4 ,загальною площею 15,7 кв.м ,та 1-3, площею 6,6 кв.м , ОСОБА_8 .

Після укладення договору дарування, ОСОБА_8 ,відповідно до ст.182 ЦК України , 9 липня 2012 року зареєструвала у Комунальному підприємстві-Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому ОСОБА_8 ,отримавши відповідні рішення та провівши всі операції по належному оформленню ? частини житла ,розташованого за адресою : АДРЕСА_1 ,почала ним розпоряджатися .

Усвідомлюючи наслідки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року , у ОСОБА_6 у невстановлений час за невстановлених обставин виник злочинний умисел на систематичне проникнення до житла ,що належить та перебуває у користуванні ОСОБА_8 на праві приватної власності.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 за час відсутності власника ? частини будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 та маючи реальну можливість вільно користуватися та заходити до належної йому частини будинку ,а саме заходити до будинку через додатковий вхід до кімнати 1-8, площею 2,7 кв.м та користуватись міжкімнатним проходом між кімнатою 1-7 площею 6,1 кв.м ,та 1-5 площею 9,8 кв.м, ОСОБА_6 умисно створив перешкоду, перекривши вхід до кімнат 1-8 та 1-5 сторонніми предметами ,в результаті чого почав систематично порушувати недоторканість житла потерпілої ОСОБА_8 ,а саме , проникаючи до кімнат 1-4 ,загальною площею 15,7 кв.м ,та 1-3 ,площею 6,6 кв.м.

Незаконно ,систематично проникаючи до житлових кімнат 1-4 ,загальною площею 15,7 кв.м та 1-3 ,площею 6,6 кв.м житлового будинку ,розташованого за адресою : АДРЕСА_1 ,що належать на праві приватної власності ОСОБА_8 - ОСОБА_6 тим самим здійснював систематичні вторгнення в житло всупереч волі володільця за відсутності визначених законом прав та з порушенням визначеного законом порядку.

Так, ОСОБА_6 13 червня 2014 року ,о 15 годині 10 хвилин ,незаконно проникав та знаходився у житловому приміщенні ,що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_8 і розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , в результаті чого був виявлений власником ОСОБА_8 та викликаними нею працівниками міліції і сторонніми особами.

Крім того , ОСОБА_6 15 січня 2015 року ,о 18 годині ,ігноруючи рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року незаконно проник у житлове приміщення ,що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_8 і розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , в результаті чого був повторно виявлений власником ОСОБА_8 , викликаними нею працівниками міліції і сторонніми особами.

Таким чином , ОСОБА_6 стороною обвинувачення обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.162 КК України ,а саме у незаконному проникненні до житла.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні ,не визнаючи повністю свою винуватість у висунутому обвинуваченні ,дав показання ,згідно з якими ,йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року , був встановлений порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 , між ним та ОСОБА_10 ,якій також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належало право власності на ? частину зазначеного будинку ,при цьому розподіл будинку в натурі судом не здійснювався . Йому відомо ,що у 2012 році ОСОБА_10 за договором дарування подарувала належну їй ? частину будинку потерпілій ОСОБА_8 . Він не заперечує право власності ОСОБА_8 на ? частину будинку на підставі укладеного нею з ОСОБА_10 договору дарування,передав їй ключі від вхідної двері до будинку . Однак він не визнає право користування ОСОБА_8 конкретними приміщеннями в будинку ,оскільки даний будинок знаходиться в їх спільній частковій власності. Враховуючи,що рішення Святошинського суду м. Києва від 21 грудня 2007 року не було належним чином оформлено та виконано державними виконавцями ,він не мав можливості належним чином користуватися належною йому частиною будинку,оскільки в будинку не зроблений план його перебудови з урахуванням частин кожного власника,його частина не мала окремого виходу. Вважає всі кімнати в будинку є його та ОСОБА_8 спільною частковою власністю. Оскільки не було розподілу будинку в натурі між співвласниками , він має право користуватися кімнатами ,якими безпідставно вважає своїми потерпіла. Вказує на те , що знаходячись в приміщеннях будинку, він не мав умислу на незаконне проникнення до житла ,в якому він є співвласником. Зазначає ,що він неодноразово заходив до кімнат ,які за рішенням суду від 21 грудня 2007 року були виділені в користування ОСОБА_10 ,оскільки там знаходяться його речі та він вважає ці кімнати спільною частковою власністю . У потерпілої є ключі від вхідної двері будинку,однак ОСОБА_8 не користується отриманою в дар частиною будинку ,не платить комунальні послуги. Влітку 2014 року ,а також в січні 2015 року ОСОБА_8 приходила у будинок разом з працівниками міліції. На час приходу ОСОБА_8 та працівників міліції влітку 2014 року він знаходився в одній із кімнат будинку ,оскільки в даній кімнаті знаходяться його речі , в тому числі телевізор. Взимку 2015 року він сам відчиняв вхідні двері потерпілій ,слідчому. Вважає,що при складанні протоколів огляду слідчими були порушені його права ,як власника,право недоторканість житла , оскільки він не надавав своєї згоди на проведення огляду належного йому на праві власності житла . Просить його виправдати,оскільки він не вчиняв ніяких незаконних дій щодо недоторканості житла,проникнення до житла.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим , якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст..22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності ,що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій ,прав ,свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Стаття 25 КПК України передбачає ,що прокурор ,слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення ,а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи ,яка його вчинила.

Крім того ,саме на них законом покладається обов`язок всебічно ,повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження ,виявити як ті обставини ,що викривають ,так і ті ,що виправдовують підозрюваного ,обвинуваченого, а також обставини ,що пом`якшують чи обтяжують його покарання ,надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню :1) подія кримінального правопорушення ( час ,місце ,спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення ; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ,форма вини ,мотив і мета вчинення кримінального правопорушення ; 3) вид і розмір шкоди ,завданої кримінальним правопорушенням ,а також розмір процесуальних витрат ;4) обставини ,які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,характеризують особу обвинуваченого ,обтяжують чи пом`якшують покарання ,які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження ; 5) обставини , що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин ,які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ,передбачених ст.91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто ,обов`язок доказування обставин ,які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання ,що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ,якій висунуте обвинувачення ,і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту ,крім випадків ,передбачених цією статтею.

Так ,на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.162 КК України сторона обвинувачення посилається на наступні докази ,які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом ,а саме :

-показання допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 ,яка пояснила , що 27 червня 2012 року ОСОБА_10 подарувала їй ? частину будинку , розташованого за адресою : АДРЕСА_1 ,який належав останній на праві власності на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року. ЇЇ частина будинку складається з двох кімнат ,які на плані помічені , як приміщення 1-4 та 1-3 , кухня ,веранда залишилися у спільному користуванні її та власника іншої ? частини будинку ОСОБА_6 . Між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 тривалий час відбувався судовий цивільний спір щодо розподілу будинку ,усунення перешкод в користуванні ОСОБА_10 її частиною будинку. З часу оформлення договору дарування та до наступного часу вона не може користуватися належною їй на праві власності частиною будинку ,оскільки в цьому перешкоджає ОСОБА_6 ,мотивуючи тим ,що він не визнає та не згоден з рішенням Святошинського районного суду м. Києва щодо поділу будинку. Без її на то згоди , ОСОБА_6 систематично незаконно проникає в кімнати ,які належать їй на праві власності , користується ними, заперечує її право власності на кімнати та на користування ними . При цьому ОСОБА_6 надав їй ключі від вхідних дверей будинку. Оскільки ОСОБА_6 систематично порушував її право власності та користування належною їй частиною будинку ,вона вимушена була звернутися в правоохоронні органи з відповідною заявою щодо ОСОБА_6 . Двічі- влітку 2014 року ,а також в січні 2015 року вона надавала слідчому згоду на огляд належної їй частини будинку АДРЕСА_1 ,в ході якого ОСОБА_6 був виявлений у кімнаті ,яка перебуває у її власності та користуванні. Вважає,що знаходячись без її на то згоди та користуючись належною їй на праві власності частиною будинку, ОСОБА_6 тим самим здійснює незаконне проникнення у її житло ;

-показання свідка ОСОБА_12 ,який пояснив ,що в січні 2015 року він разом з ОСОБА_13 ,за запрошенням слідчого, були присутніми в якості понятих при проведенні огляду будинку по АДРЕСА_1 . Потерпіла ОСОБА_8 пред`явила слідчому документи ,що вона є власником частини будинку та надала згоду слідчому на прохід до належної їй частини будинку . У ОСОБА_8 був ключ від вхідної двері будинку ,однак вона не змогла відчинити їм двері. Вхідні двері будинку відчинив раніше невідомий йому ОСОБА_6 . Слідчий пред`являв ОСОБА_6 посвідчення слідчого перед тим як пройти до частини будинку ,яка належить ОСОБА_8 . Вони пройшли в кімнати ,які належать ОСОБА_8 ,в одній з кімнат працював телевізор. ОСОБА_6 казав ,що він не визнає право користування ОСОБА_8 будинком, має право жити в кімнаті,яка належить потерпілій ,оскільки будинок вважає спільною власністю ;

-показання свідка ОСОБА_13 ,даними ним у судовому засіданні ,який дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_12 ;

-показання свідка ОСОБА_14 ,який пояснив в судовому засіданні , що разом з чоловіком потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_15 влітку 2014 року приходив у будинок АДРЕСА_1 ,заходив в кімнату ,яка належить на праві власності ОСОБА_8 ,в якій знаходився ОСОБА_6 ,лежав на дивані та дивився телевізор. ОСОБА_6 заперечував покидати кімнату,мотивуючи ,що має право користуватися усім будинком . ОСОБА_8 дала згоду слідчому на проведення огляду належної їй частини будинку ,де в кімнаті ,яка належала на праві власності ОСОБА_8 знаходився без згоди останньої ОСОБА_6 . Вхідні двері у будинку відчиняв своїм ключем ОСОБА_15 ;

-показання свідка ОСОБА_15 ,який пояснив у судовому засіданні ,що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_8 . Його дружині на підставі договору дарування , посвідченого 27 червня 2012 року, належить на праві власності ? частину будинку АДРЕСА_1 ,яка складається з двох кімнат ,зазначене право власності не визнає інший співвласник ? частини будинку ОСОБА_6 ,оскільки він не згоден з рішенням Святошинського районного суду міста Києва ,яким було встановлено порядок користування будинком між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ,яка в подальшому подарувала належну їй частину будинку його дружині. ОСОБА_6 систематично порушує недоторканість житла ,яке належить на праві власності його дружині, перебуваючи в кімнаті ,яка належить дружині .Протягом 2014 року він двічі заставав ОСОБА_6 в кімнаті ,яка належить на праві власності його дружині. ОСОБА_6 у 2014 року передав йому ключи від вхідних дверей будинку;

-показання свідка ОСОБА_10 ,яка в судовому засіданні пояснила ,що вона після смерті сестри успадкувала спадщину у вигляді ? частини будинку АДРЕСА_1 ,співвласником іншої ? частини будинку був ОСОБА_6 ,який отримав спадщину після смерті свого батька. Тривалий час-біля 12 років між нею та ОСОБА_6 розглядався судовий спір щодо розподілу спадщини у вигляді зазначеного будинку та рішенням Святошинського районного суду м. Києва ,яке відбулося у 2007 року був встановлений порядок користування будинком між нею та ОСОБА_6 ,з яким ОСОБА_6 також був не згоден та не виконував рішення суду. У 2012 році вона подарувала належну їй ? частину зазначеного будинку своїй знайомій ОСОБА_8 . Після оформлення договору дарування ,вона бачила світло в кімнаті будинку,яка належала на праві власності ОСОБА_8 ,однак в якій проживав ОСОБА_6 . Раніше в будинку було два окремих входи ,одним з яких користувався ОСОБА_6 ,однак через деякий час він заклав свій вхід до будинку та став ходити у свою частину будинку через кухню ;

-дані протоколу огляду місця події від 21 серпня 2014 року з фото таблицею до нього,з яких вбачається ,що слідчим СВ 3-ого ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в

м. Києві ОСОБА_16 ,в присутності потерпілої ОСОБА_8 ,без участі понятих ,було оглянуто будинок АДРЕСА_1 ,який має один вхід,який веде у веранду,із веранди є вхід до кухні. З кухні є два входи,як вказала в ході огляду ОСОБА_8 один вхід веде до її частини будинку ,а інший до частини співволодільця. В кімнаті,яка належить ОСОБА_8 ,знаходився ОСОБА_6 ,який лежав на дивані та дивився телевізор (а.с.98-102) ;

-дані протоколу огляду місця події від 15 січня 2015 року та дані відеозапису проведення огляду місця події від 15 січня 2015 року ,який визнаний слідчим в якості речового доказу по справі,з яких вбачається ,що в присутності понятих,за участю власника (користувача) ОСОБА_8 ,було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_1 ,вхідні двері будинку були відчинені ОСОБА_6 . В ході огляду встановлено,що за кухнею розташована кімната № НОМЕР_1 ,яка зі слів ОСОБА_8 належить їй,в кімнаті стоїть диван. За кімнатою №1 розташована кімната № НОМЕР_2 ,в якій знаходяться меблі та особисті речі ОСОБА_6 та яка зі слів ОСОБА_8 також належить їй. Також в ході огляду встановлено ,що з правої сторони від кімнати АДРЕСА_2 ,в якій стоїть дві шафи ,на полу сміття,бруд ,зі слів ОСОБА_8 зазначена кімната належить ОСОБА_6 ,однак він займає кімнати ,які належать їй (а.с. 103-107) ;

-дані ,що містяться у свідоцтві про право на спадщину за законом від 6 жовтня 1999 року,з якого вбачається ,що спадкоємцями майна громадянина ОСОБА_17 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є в рівних частках кожний : дружина померлого ОСОБА_11 та син померлого ОСОБА_6 ,спадкове майно складається з жилого будинку ,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 155) ;

-дані рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року ,по цивільній справі №2-2-1/07,за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування жилим будинком та земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про розподіл будинку та земельної ділянки в натурі між власниками, яке набуло чинності 2 січня 2008 року,яким позов ОСОБА_10 був задоволений та визначено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 ,між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 ,виділивши ОСОБА_10 в житловому будинку приміщення 1-4 ,загальною площею 15,7 кв.м та

1-3 ,площею 6,6 кв.м. ; виділено ОСОБА_6 в житловому будинку АДРЕСА_3 ,площею 9,8 кв.м ,1-6 ,площею 7,4 кв.м, приміщення 1-7 ,площею 6,1 кв.м ,1-8 ,площею 2,7 кв.м. Виділено в спільне користування сторін в житловому будинку - приміщення 1-2 ,площею 8,2 кв.м ,1-1 ,площею 8,2 кв.м ,та 1-9 ,площею 3,2 кв.м . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про розподіл будинку та земельної ділянки в натурі було відмовлено (а.с. 156-159 );

-дані договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 ,реєстр за №1088, відповідно до якого ОСОБА_10 подарувала ,а ОСОБА_8 прийняла в дарунок належну дарувальниці на праві приватної власності ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . ? частина житлового будинку ,що відчужується належить дарувальниці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ,посвідченого Першою Київською нотаріальною конторою 3 липня 2001 року за реєстраційним №10-3660 , зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №19257 у реєстрову книгу д.157-15 ,30 липня 2001 року ,зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 6 червня 2012 року за реєстраційним № (РПВН ) 36830489 (а.с.113-116) ;

-дані,що містяться у Витягу про державну реєстрацію прав №34768966,виданого 9 липня 2012 року Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна,згідно якого вбачається ,що ОСОБА_8 належить право власності на ? частку будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ,посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_18 27 червня 2012 року, №1088 (а.с.117) ;

- дані ,що містяться у Технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 ,виготовленому у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна станом на 27 квітня 2012 року,з якого вбачається ,що ОСОБА_8 є власником ? частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 118-122).

Крім того ,в судовому засіданні було безпосередньо досліджені докази ,які були надані стороною захисту ,а саме :

- дані ,що містяться у відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 7 квітня 2015 року за №4558 (И-2015),згідно якого вбачається ,що згідно реєстрових книг Бюро,станом на 31 грудня 2012 року ,рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року не реєструвалося (а.с. 134-135) , у відповіді реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 8 квітня 2015 року №7567/0/11-15 щодо державній реєстрації речових прав та обтяження на нерухоме майно (а.с. 136-138).

Згідно з вимогами ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення ,ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин ,які підтверджені доказами ,дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому,відповідно до ч.2 ст.94 КПК України,жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням ,що ґрунтується на всебічному,повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності ,керуючись законом ,повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності ,допустимості ,достовірності ,а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань ,зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення ,якщо їх неможливо усунути ,повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Колі зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані ,суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд ,безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм належну оцінку ,відповідно до вимог ст. 94 КПК України ,дійшов висновку про те ,що стороною обвинувачення не доведено ,що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Так відповідальність за ст. 162 КК України настає за незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи ,незаконне проведення в них огляду чи обшуку ,а так само незаконне виселення чи інші дії ,що порушують недоторканість житла громадян , а також за ті самі дії ,вчинені службовою особою або із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному громадянину недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи ,проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому ,що він порушує конституційне право громадянина на недоторканість житла.

Під порушенням недоторканості житла слід розуміти протиправне таємне або відкрите проникнення в чуже житло (будинок ,квартиру або кімнату) без згоди власника житла на такі дії.

Об*єктивна сторона злочину ,передбаченого ст.162 КК України, полягає у виконанні однієї з таких дій : незаконному проникненню в житло або інше володіння особи проти його волі ; в незаконному проведенні в них огляду або обшуку ; в незаконному виселенні ;інших діях ,що порушують недоторканість житла громадян.

Із суб`єктивної сторони порушення недоторканості житла характеризується лише прямим умислом. Винна особа усвідомлює ,що порушує недоторканість житла громадян і бажає вчинити такі дії.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_6 незаконно ,систематично порушував недоторканість житла потерпілої ,а саме ,проникаючи до кімнат 1-4 ,загальною площею 15,7 кв.м та 1-3 ,площею 6,6 кв.м, житлового будинку,розташованого за адресою : АДРЕСА_1 ,що належать ОСОБА_8 ,всупереч волі володільця за відсутності визначених законом прав та з порушенням визначеного законом порядку,в тому числі незаконно проникав та знаходився у житловому приміщенні ,що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_8 і розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , 13 червня 2014 року ,о 15 годині 10 хвилин ,та 15 січня 2015 року ,о 18 годині.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення зазначені вище докази, встановив,що дійсно ОСОБА_6 ,як 13 червня 2014 року ,так і 15 січня 2015 року перебував за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , під час судового розгляду достовірно встановлено ,що зазначені докази у їх сукупності також свідчать про те ,що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності ,при цьому кожному з них належить право власності на ? частку зазначеного будинку ,поділ будинку в натурі між співвласниками не проводився ,нотаріально посвідчений договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності не укладався ,в тому числі такий договір не укладався між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

За таких обставин,суд вважає ,що ОСОБА_6 будучи співвласником будинку АДРЕСА_1 ,який належить йому та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності ,будучи зареєстрованим та проживаючи в ньому тривалий час ,не вчиняв протиправних дій,які б свідчили про його незаконне проникнення в зазначене житло .

Крім того ,обставини,які викладені в обвинувальному акту не відповідають фактичним обставинам справи . Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується в тому ,що він 13 червня 2014 року о 15 годині 10 хвилин незаконно проник та знаходився у житловому приміщенні ,що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_8 і розташоване за адресою : АДРЕСА_1 . Однак з обвинувального акту вбачається,що ОСОБА_8 звернулася з заявою про вчинення кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст. 162 КК України до СВ 3-ого ВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 3 липня 2013 року , а 4 липня 2014 року у відповідності до вимог ч.1 ст.214 КПК України СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України ,до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0006811. Тобто , ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені 13 червня 2014 року незаконних дій щодо проникнення до житла,які вчинені до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином ,стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_6 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Як на досудовому розслідуванні так і в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано доказів тому ,що ОСОБА_6 ,як співвласник будинку АДРЕСА_1 ,мав умисел саме на порушення недоторканості житла потерпілої ОСОБА_8 в цьому ж будинку.

Відносини,які склалися між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо користування будинком ,усунення перешкод в здійснені власником права користування та розпорядження майном,свідчать про те ,що між ними виник спір ,який слід розглядати в порядку цивільного судочинства .

За таких обставин ,суд вважає,що стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_6 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Крім того ,що стосується окремих доказів ,наданих стороною обвинувачення ,а саме: протоколу огляду місця події від 21 серпня 2014 року з фото таблицею до нього , протоколу огляду місця події від 15 січня 2015 року , відеозапису проведення огляду місця події від 15 січня 2015 року,показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ,то вказані докази суд вважає за необхідне визнати недопустимими,з огляду на те ,що вони зібрані з порушенням встановленого закону.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий ,прокурор проводять огляд місцевості ,приміщення,речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу ,передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Частина 1 ст. 233 КПК України передбачає,що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою ,інакше як лише за добровільною згодою особи ,яка ними володіє ,або на підставі ухвали слідчого судді ,крім випадків, установлених ч.3 цієї статті.

Зазначені протоколи огляду місця події від 21 серпня 2014 року та від 15 січня 2015 року складені слідчими в порушення вимог ст.233 КПК України,без згоди співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 ,без ухвали слідчого судді,крім того огляд місця події від 21 серпня 2014 року ,в порушення вимог ст.223 ч. 7 КПК України, проводився без участі понятих.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 були присутніми в якості понятих при проведенні огляду місця події 15 січня 2015 року. Суд вважає за необхідне визнати показання зазначених свідків в судовому засіданні ,а також відеозапис проведення огляду місця події від 15 січня 2015 року,який визнаний слідчим речовим доказом ,недопустимими доказами, оскільки зазначені докази отримані внаслідок порушення встановленого законом порядку,є похідними від протоколу огляду місця події від 15 січня 2015 року, який визнаний судом в якості недопустимого доказу.

Таким чином ,суд ,провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України ,згідно з якими ,судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості ,дотримуючись принципу диспозитивності ,а саме ,діючи в межах своїх повноважень та компетенції ,вирішуючи лише ті питання ,що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість ,створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків ,у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій ,оскільки функції державного обвинувачення ,захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган ,приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.62 Конституції України ,ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом ,а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі ,якщо не доведено ,що :1) вчинено кримінальне правопорушення ,в якому обвинувачується особа ; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За правилами ст.2 КПК України ,завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень ,охорона прав ,свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження ,а також забезпечення швидкого ,повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим ,що кожний ,хто вчинив кримінальне правопорушення ,був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини ,жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений ,жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином,з урахуванням викладеного ,суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України ,оскільки стороною обвинувачення не доведено ,що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Керуючись ст.ст. 369-371,373,374 КПК України ,суд

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч.1 ст. 162 КК України ,та виправдати його у зв`язку з недоведеністю ,що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Речові докази : відеозапис проведення огляду місця події від 15 січня 2015 року ,який перебуває на носії «СД-диск» - зберігати у кримінальному провадженні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок ,якщо його не скасовано ,набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1