Справа №: 398/3675/13-к
ВИРОК
Іменем України
"03" серпня 2015 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого, розглянувши об`єднані кримінальні провадження № 0000888 від 11 лютого 2013 р. та № 0002225 від 21 травня 2013 р. про обвинувачення

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, є громадянином України, проживає в АДРЕСА_1 , одружений, має 3 дітей, з повною загальною освітою, раніше був засуджений:

23.06.2010 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, частинами 1 та 3 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

23.05.2011 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 153 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 02.08.2012 р. умовно-достроково на строк 1 рік 1 місяць 28 дні на підставі постанови Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25 липня 2012 року;

у вчиненні злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 355 КК України;

в с т а н о в и в :

11 лютого 2013 року о 18.00 годині обвинувачений, перебуваючи на території автозаправної станції «ОККО», яка розташована по вулиці Куйбишева, 95 в м. Олександрія Кіровоградської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на протиправне вилучення чужого майна, з вітрини, розташованої на території вказаної автозаправної станції, таємно викрав 2 каністри омивача скла ОККО 22С 4 л «Лінкс» ємністю 4 літри кожна, вартістю 83.00 грн. кожна, на загальну суму 166.00 грн. Після чого разом з викраденим майном зник з території АЗС та скористався ним на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_9 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто злочин, який передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.
20 травня 2013 року обвинувачений, будучи поінформованим про рід занять та майновий стан ОСОБА_6 , діючи умисно з корисливих спонукань, маючи на меті обернення на свою користь чужого майна у вигляді грошових коштів, шляхом незаконної вимоги про його передачу, вступив у злочинну змову з невстановленими слідством трьома особами чоловічої статі на предмет спільного вчинення даних протиправних дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений, діючи спільно з указаними невстановленими особами, попередньо підшукали предмети схожі на бейсбольну биту та ніж, які за своїми якостями можливо використати для заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я особи.

Після чого, близько 22 годин 30 хвилин обвинувачений разом з указаними невстановленими особами, використовуючи автомобіль «ВМW» державний номерний знак НОМЕР_1 , та з ОСОБА_10 , який вказав місце перебування ОСОБА_6 , близько 23 годин 00 хвилин прибули до приватного домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де на той час знаходився ОСОБА_6 .

Перебуваючи біля указаного домоволодіння, обвинувачений помітив ОСОБА_11 , яка є дружиною ОСОБА_6 та попрохав її покликати на вулицю останнього,

Після того, як на вулицю вийшов ОСОБА_6 , обвинувачений, діючи за попередньою домовленістю з невстановленими слідством особами на прізвиська « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 » і «Нос» та у присутності останніх, безпосередньо реалізуючи спільний злочинний умисел, демонструючи передані йому на місці одним зі спільників, попередньо підшукані предмети схожі на бейсбольну биту та ніж, висловив на адресу ОСОБА_6 вимогу негайної передачі йому грошей в 2000 доларів США.

На підтвердження дійсності своїх намірів у разі відмови у виконанні вимоги обвинувачений одночасно висловив на адресу ОСОБА_6 погрозу заподіяння каліцтва та смерті, пов`язуючи її з можливістю застосування предметів схожих на бейсбольну биту та ніж.

Також, як умову передачі йому грошей обвинувачений висловив можливість продовження у подальшому ОСОБА_6 підприємницької діяльності.

Висловлені обвинуваченим вимоги, вчиненні у нічний час доби за підтримки трьох осіб чоловічої статі, пов`язані із демонстрацією предметів, схожих на бейсбольну биту та ніж, були сприйняті ОСОБА_6 як дійсні та поєднані з вимогами погрози, як реальна загроза його життю та здоров`ю.

В подальшому ОСОБА_6 , скориставшись можливістю, втік за огорожу на подвір`я вищезазначеного домоволодіння. Після чого, взявши дерев`яний держак від лопати з метою самозахисту, став викрикувати в бік нападників вимоги залишити його в спокої, внаслідок чого обвинувачений та невстановлені слідством особи зникли в невідомому напрямку, попередньо висловивши погрози в бік ОСОБА_6 .

Своїми діями ОСОБА_9 здійснив вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб з погрозою вбивства, тобто злочин, який передбачений ч. 2 ст. 189 КК України.
7 липня 2013 року близько 22 години 00 хвилин обвинувачений, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , побачив раніше йому знайомого ОСОБА_7 , який проходив неподалік та котрий був винен гроші в сумі 400 гривень.

Після цього обвинувачений, діючи умисно, з метою примусити ОСОБА_7 до виконання вказаного цивільно-правового зобов`язання щодо повернення зазначеного боргу, підізвав останнього до себе та упереджуючи можливий опір його протиправним діям, умисно наніс останньому не менше п`яти ударів правою ногою в область голови та грудної клітини, не менше двох ударів кулаком правої руки в область обличчя та не менше трьох ударів кулаком правої руки в область лівого боку, цим самим спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця та садна бічної поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Позбавивши у такий спосіб ОСОБА_7 можливості опору, обвинувачений заштовхав останнього до багажного відділення легкового автомобіля та, закривши кришку даного відділення з обмеженим доступом повітря, позбавив волі потерпілого способом, небезпечним для його здоров`я.

В подальшому обвинувачений, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, протиправно, протягом двох годин утримував ОСОБА_7 всупереч його волі в зазначеному багажному відділенні автомобіля, при цьому постійно рухаючись на автомобілі, тим самим створюючи реальну небезпеку для здоров`я потерпілого та спричиняючи останньому фізичні страждання, які виразились у неодноразових больових відчуттях через транспортування у непристосованих для перевезення людей умовах.

Своїми діями обвинувачений здійснив примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я, тобто злочин, який передбачений частиною 3 статті 355 Кримінального кодексу України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав. Пояснив, що він зустрівся на автозаправній станції з ОСОБА_14 і домовився, що той оплатить вартість омивача. ОСОБА_14 залишився в торгівельному залі, а він вийшов на вулицю, взяв 2 каністри омивача і направився додому. Наступного дня узнав, що ОСОБА_14 забув оплатити його покупку, тому прийшов на АЗС і сплатив потрібні кошти. ОСОБА_6 він не знає і не їздив до нього. ОСОБА_7 дійсно йому був винен гроші, але він до нього не застосовував ніякої сили. Той повернув борг добровільно. Притягнення його до кримінальної відповідальності пояснив тим, що він боровся з поширенням наркотичних засобів в місті, але прокуратура покриває наркоторгівлю і вирішили його позбавити волі, щоб не заважав.

Вина обвинуваченого підтверджується:

По факту викрадення омивача
Показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що він є керівником АЗС «ОККО». Знав обвинуваченого в обличчя як клієнта, який часто заїжджав на АЗС. Того дня обвинувачений був з якимось чоловіком, заправляли автомобіль за допомогою паливної картки, яка не належала обвинуваченому. Перший раз він їх бачив в торговому залі. Свідка покликав з кабінету оператор, бо чоловік та обвинувачений вели себе неадекватно. Після цього свідок повернувся до кабінету, що вони робили не бачив. Потім його викликав на вулицю молодший оператор. Він з оператором стояв за 20 метрів від омивачів, спостерігав боковим зором за ними. З приміщення АЗС вийшов обвинувачений, взяв 2 каністри омивача і пішов в автомобіль, який стояв за 10 м від товару. Де перебував в цей час інший чоловік він не бачив. Свідок швидко підійшов до автомобіля запитати, чи обвинувачений розрахувався. При цьому не кричав, не жестикулював. Свідок став перед автомобілем, в якому обвинувачений був не сам. Хто був за кермом свідок не пам`ятає. Чи бачили його свідок не знає, бо було вже темно, але автомобіль від`їхав назад і поїхав. Свідок зайшов до приміщення АЗС, запитав у оператора чи розраховувалися за омивачі. Той відповів, що не пам`ятає. Тоді вони переглянули розрахунки і виявили, що оплати не було. Після цього викликали міліцію. В присутності міліції переглянули запис відео-спостереження, яке ведеться в залі, і свідок вказав на обвинуваченого, як на особу, яка викрала омивач. Наступного дня підійшов інший чоловік, розрахувався за омивач і сказав, що обвинувачений забув розрахуватися. За встановленими правилами товар на АЗС береться покупцем, підноситься до каси, оператор сканує його і повідомляє вартість покупки, після оплати товару покупцеві видається чек.

Показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що вона в той час працювала на АЗС оператором і продавцем-консультантом. Обвинувачений зайшов до приміщення ще з одним чоловіком, підходили до каси, тому вона вважає, що вони заправлялися. Топливна картка була іншого чоловіка, а не обвинуваченого. Омивач вони не замовляли і за нього не розраховувалися. Вийшли на вулицю. Потім зайшов молодший оператор і повідомив, що викрали 2 омивачі. За ним зайшов керівник АЗС. Перевірили по комп`ютеру операції і встановили, що розрахунку за омивачі не було. З її робочого місця омивачі не було видно і вона не бачила чи їх брали.

Показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що він в денну зміну працював на АЗС «ОККО». Бачив у другій половині дня до 19.00 години обвинуваченого з товаришем. Вони заправлялися. Потім зайшов керівник і сказав, що не хватає 2 омивачів на вулиці. Свідок перевірив касову стрічку встановив, що омивачі не були оплачені. На скільки він знає, наступного дня за омивачі заплатили. На скільки він пам`ятає, це були омивачі по 4 л - 22° С.

Показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що йому зателефонував обвинувачений і сказав приїхати на «ОККО». Вони розмовляли. Свідку потрібно було заправити автомобіль. Обвинувачений разом з ним зайшов до приміщення. Обвинувачений попросив купити йому 2 каністри омивача. Свідок пообіцяв купити. Обвинувачений вийшов. Там була велика черга, тому свідок довго чекав. Потім розрахувався за солярку і поїхав. Зразу, як від`їхав від АЗС, згадав за прохання обвинуваченого, зателефонував і повідомив, що забув заплатити за омивач. Обвинувачений відповів, що повернеться і розрахується.

Протоколом огляду місця події 11.02.2013 р., в ході якого була оглянута територія автозаправки «ОККО» по АДРЕСА_4 та встановлено, що при вході до приміщення знаходилися пластикові каністри з рідиною, на яких були написи « ОСОБА_18 » 4 L -12° С Омивач скла».

Довідками приватного підприємства «ОККО Нафтопродукт» від 12.02.2013 р. та від 27.02.2013 р. про те, що 2 каністри омивача скла ОККО 22С 4 л. (Лінкс), які були викрадені 11.02.2013 р. з території АЗС в м. Олександрія перебували на балансі підприємства і вартість однієї каністри становила 83,00 грн.

Фіскальним чеком зазначеного підприємства від 11-02-13 час: 19:03:59, з якого вбачається, що 2 каністри омивача коштували 166.00 грн.

Відеозаписом камери спостереження, яка встановлена в торгівельному залі АЗС «ОККО», з якого вбачається, що обвинувачений та свідок ОСОБА_14 були в приміщенні і вийшли з нього разом, розрахунок за придбане пальне ОСОБА_14 провів у присутності обвинуваченого, черга при цьому була відсутня;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2013 р., в ході якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка 11.02.2013 року близько 18.00 години скоїла відкрите викрадення 2 каністр ємністю 4 літра кожна рідини для миття скла автомобілів марки «ОККО».

Висновком товарознавчої експертизи № 57 від 26.03.2013 р. про те, що вартість каністри склоомивача «ОККО -22С «Лінекс» місткістю 4 л на 11.02.2013 р. складала 83,00 грн.

По факту вимагання
Показаннями потерпілого про те, що дружина повідомила йому, що його викликають на вулицю. Він вийшов. Обвинувачений почав вимагати у нього 2000 доларів США. Вийшла дружина. Коли він відповів, що нікому не винен і не буде платити, обвинувачений почав погрожувати, що відрубає йому руки, висловлював інші погрози. Поруч стояли ще 2 чоловіки. Інший стояв подалі. Потім обвинувачений взяв біту і тесак та продовжував погрожувати. Не говорив при цьому про повернення коштів ОСОБА_19 . Погрози потерпілий сприйняв реально. Тому, остерігаючись за дружину, зайшов у двір, де вже перебувала дружина, захлопнув хвіртку. Обвинувачений намагався перелізти через хвіртку, через що потерпілий для захисту взяв держака від лопати. Вийшли сусіди і чоловіки втекли, залишивши автомобіль ВМW, в якому перебував ОСОБА_20 в нетверезому стані. ОСОБА_21 розповів, що до нього приїхав обвинувачений і сказав їхати до потерпілого додому. Раніше ОСОБА_21 працював у його тещі, яка з ним повністю розрахувалася. ОСОБА_21 пішов до приїзду працівників міліції. Працівники патрульно-постової служби, які приїхали на виклик, сказали, що автомобіль в угоні. Хто і кому повернув автомобіль потерпілий не бачив. Зі слів сусіда знає, що автомобіль віддав співробітник міліції. Потерпілий також заперечив, що через деякий час після цих подій стріляв у дружину обвинуваченого.

Показаннями свідка ОСОБА_11 (дружини потерпілого) про те, що того вечора вона з потерпілим перебувала у її матері за адресою: АДРЕСА_2 . Коли вийшла на подвір`я, то побачила як двоє чоловіків перехилилися через паркан і кликали її чоловіка. Чоловік вийшов за хвіртку на вулицю, вона за ним. Обвинувачений вийшов з-за автомобіля, в одній руці тримав біту, а в іншій тесак для рубки м`яса. Сказав, щоб чоловік завів її в двір. Погрожував чоловікові, що відрубає йому руки та ноги і щоб він платив 2 000 доларів США. Інші двоє чоловіків лише стежили за тим, що відбувається. Чоловік заштовхав її у двір і закрив хвіртку. Вона чула звук удару. Потім бачила у чоловіка синець. Вона тричі телефонувала до міліції. Коли чоловік повернувся до двору і один з чоловіків намагався перелізти через паркан, вона почала кричати. На її крик сусіди ввімкнули світло і повиходили на вулицю. Обвинувачений з іншими двома чоловіками втекли, залишивши свій автомобіль. В автомобілі був ОСОБА_20 , який раніше їм допомагав по господарству і який повідомив, що обвинувачений з іншими особами приїхали на цьому автомобілі. Міліція приїхала хвилин через 40 після її дзвінків. Зайшли до їхнього будинку, де вона написала заяву. Коли вийшла на вулицю, то чужого автомобіля вже не було. Один з міліціонерів сказав, що завтра полетить з роботи за те, що віддав автомобіль. Номери автомобіля вони повідомляли працівникам міліції.

Показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що він як слідчий в складі слідчо-оперативної групи виїжджав на виклик про погрозу вбивством, про надходження якого повідомив оперативний черговий. Пам`ятає, що до складу групи входив також ОСОБА_23 . На мікрорайоні Перемога на вулиці їх зустріли чоловік і жінка, які були схвильовані, сусіди. Стояв автомобіль марки BMW. Обвинуваченого в ньому він не бачив. Він зайшов в будинок, бо на вулиці було темно, склав протокол про прийняття заяви, провів опитування. Протокол огляду місця події не складав, бо потерпілі повідомили, що приїздив ОСОБА_9 на автомобілі ВМW та погрожував вбивством словесно. З приводу автомобіля черговий дав вказівку повернути його власникові або вилучити. Автомобіль віддавав ОСОБА_23 . Документально передачу не оформляли, з місця події вони нічого не вилучали. В подальшому він цією справою не займався.

Показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що він на посаді водія входив до складу слідчо-оперативної групи. В кінці весни в складі групи прибув на виклик на мікрорайон Перемога. На вулиці були люди. Біля двору стояв автомобіль ВМW темно-синього кольору, в якому були ключі і телефон. Він знав, що автомобіль належить обвинуваченому. Члени групи пішли спілкуватися з присутніми, а він лише телефонував черговому до міськвідділу міліції з приводу автомобіля. Черговий сказав, щоб автомобіль повернули власникові або забрали до міськвідділу. Оскільки він знав, що власником автомобіля є ОСОБА_9 , мав його номер телефону, то зателефонував йому. Обвинувачений повідомив, що він перебуває вдома під домашнім арештом. Спочатку прислав ОСОБА_24 . Але вони відмовилися віддати автомобіль. Тому приїхав сам обвинувачений і він повернув йому автомобіль з ключами та телефоном. Яким чином прибув обвинувачений (чи самостійно, чи за ним хтось їздив) він не пам`ятає. Розписки чи акта передачі не оформляли. Автомобіль оглядав дільничний інспектор міліції, але протокол огляду також не складався.

Показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що того дня до неї на автомобілі обвинуваченого приїздив ОСОБА_26 . Самого обвинуваченого вона не бачила, але декілька чоловік залишалися в автомобілі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він перебуває в дружніх відносинах з обвинуваченим. У потерпілого він колись працював. На момент подій відносин ніяких з потерпілим не мав. Але до цього потерпілий «допоміг» йому сісти в тюрму. Де проживав ОСОБА_6 він не знав. Того дня він на площі мікрорайону Перемога побачив автомобіль обвинуваченого, за кермом був незнайомий йому хлопець, який сказав, що їде до обвинуваченого. Свідок попрохав підвезти його до міста. По дорозі незнайомий зупинив автомобіль та вийшов з нього. Хвилин через 5 свідок почув крики на вулиці. До нього підбіг потерпілий з пістолетом, ударив по голові 1-2 рази рукояткою. З потерпілим він не розмовляв і втік з місця події. Автомобіль залишився на місці. Про заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень працівників міліції не повідомляв.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що він попрохав у обвинуваченого автомобіль в своїх особистих цілях: поїхати до знайомої дівчини, прізвища якої він не знає. На мікрорайоні Перемога його зупинив незнайомий і попрохав підвезти. Він його взяв з собою. в автомобілі закінчився бензин і він попрохав незнайомого посидіти, а сам пішов за бензином. Коли повернувся, то там був шум, працівники міліції запитали хто був за кермом і він підтвердив, що він. Чи був там той, кого він підвозив, не пам`ятає. Він зателефонував обвинуваченому і той сказав, що все владнає. Після чого свідок залишив бензин і на таксі поїхав у своїх справах.

По факту примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань
Показаннями потерпілого ОСОБА_7 про те, що він дійсно телефонував ОСОБА_28 та прохав прийти. До приходу свідка обвинувачений його не бив і в багажнику не возив, не вимагав 400 грн. Коли прийшов свідок, він просто стояв з обвинуваченим і ще одним чоловіком і тримався за бік - робив вигляд, що в нього болить ребро. Вів себе таким чином з метою обманути свідка і отримати від того гроші в сумі 400 грн. ОСОБА_28 неодноразово позичав йому кошти. Сама більша сума позики становила 3000 грн. Скільки він був винен свідкові на момент тих подій він не пам`ятає. На даний час винен 27 000 грн. Документального підтвердження цих позик немає. Наступного дня у нього було виявлено накол ребра, який він отримав, коли напередодні стрибнув зі скали «Космос», що на водоймі поблизу села Оліївка.

На той період на нього у міськвідділі міліції були 2 кримінальні справи. Коли про це дізналися співробітники міліції ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , то погрожуючи, що посадять в тюрму, примусили написати заяву, що його побив обвинувачений. Крім того, він був наркозалежним і вони йому давали по 5 куб. см «ширки». Був випадок, що він телефонував ОСОБА_29 і йому привезли в село наркотики 2 чоловіки. Як він узнав пізніше, прізвище одного з них «Россоха». Коли він написав, що не має претензій до обвинуваченого, його змусили писати скарги до прокуратури або ж давали підписувати уже надруковані скарги. Диктував скарги ОСОБА_29 . Скільки було скарг він не пам`ятає. На досудовому слідстві слідчому він давав неправдиві свідчення. На слідчому експерименті йому показував що робити слідчий. Перед цим в кабінеті ОСОБА_29 дав йому наркотики. Клопотання, з якими він звернувся до суду 25 лютого 2014 р. та 04.04.2014 р., про закриття провадження відносно обвинуваченого друкували знайомі в слідчому ізоляторі, а він підписав.

Показаннями свідка ОСОБА_28 про те, що близько 1.00 години ночі йому зателефонував ОСОБА_7 і благав підійти до будинку АДРЕСА_5 . Він підійшов до вказаного будинку. Поблизу будинку перебував обвинувачений з дружиною, хлопець і якась дівчина. Обвинувачений сказав, що ОСОБА_7 перебуває в автомобілі. Автомобіль чорного кольору стояв неподалік. Потім жінка обвинуваченого під`їхала на ньому до них. ОСОБА_7 виліз з багажника, не був зв`язаним. Свідок почав лаяти потерпілого за те, що він розбудив його. ОСОБА_7 повідомив свідку, що у нього вимагають 400 грн. Чому опинився в багажнику автомобіля не говорив. Свідок зрозумів, що вимагав обвинувачений, пообіцяв обвинуваченому віддати вказану суму, якщо ОСОБА_7 не зробить цього. О 9.00 год. ранку йому зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що в нього зламане ребро і він знаходиться в лікарні. Близько 15.00 год. цього ж дня свідкові зателефонував обвинувачений і нагадав, що він обіцяв віддати 400 грн. Свідок сказав, щоб дружина обвинуваченого підійшла до центру зайнятості. Вона підійшла і свідок віддав їй 400 грн. Свідок наполягає, що не перебуває в неприязних стосунках з потерпілим або обвинуваченим. Пояснив, що обвинувачений приблизно в 2000 році викрав автомобіль брата свідка. Автомобіль вони знайшли через 2 дні, обвинувачений їм віддав його і вони на цьому розійшлися. ОСОБА_7 свідкові не винен 27 000 грн.

Протоколом та відеозаписом слідчого експерименту від 12 липня 2013 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого він пояснив та показав, що 07 липня 2013 року близько 22.00 год. він вийшов з магазину АТБ, побачив автомобіль обвинуваченого. Обвинувачений, який був в нетверезому стані, покликав його. Вони привіталися. Обвинувачений запропонував сісти до автомобіля, поговорити. Потерпілий відмовився. Тоді обвинувачений, не дивлячись на його опір, заштовхнув його на заднє сидіння автомобіля, ударив 5-6 разів ногою в область грудної клітки, голови й обличчя. Потім обвинувачений сів в автомобіль і бив потерпілого кулаками в обличчя та передпліччя, лівий бік. Потім витягнув його з автомобіля й кинув в багажне відділення автомобіля та закрив його. Після цього приблизно 2-2,5 години обвинувачений з ним десь їздив. Обвинувачений випустив його з багажного відділення поблизу будинку № 99 по проспекту Леніна в м. Олександрія після того, як приїхав ОСОБА_31 і побалакав з обвинуваченим. Перед цим обвинувачений на його прохання дав телефон і він зателефонував ОСОБА_32 .

Висновком судово-медичного експерта № 328 від 02-22.08.2013 р. про те, що у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця та садна бічної поверхні грудної клітини, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Судити про час виникнення, одночасність, механізм утворення та від дії якого предмету утворилися ушкодження нема змоги у зв`язку з відсутністю опису характеристик ушкоджень. Лівосторонній гідропневмоторакс не враховується за ступенем тяжкості у зв`язку з відсутністю в наданій медичній документації категоричних даних про його травматичне походження. На підставі відсутності точної локалізації та характеристики ушкодження судити про можливість виникнення від падіння з висоти власного зросту не є можливим. Дані тілесні ушкодження могли виникнути і при обставинах зазначених потерпілим в ході проведення слідчого експерименту від 01.07.2013 року за його участю. Упав з мотоцикла о 22.00 07.07.2013 р.
Оцінивши зібрані докази, суд вважає, що дії обвинуваченого по факту викрадення омивача необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне, а не відкрите, викрадення чужого майна, вчинене повторно, тому що не здобуто доказів того, що обвинувачений бачив інших осіб, які б перешкоджали його дії або розуміли їхній злочинний характер. Твердження обвинуваченого про те, що він не мав на меті викрадати омивач, спростовуються записом відеокамери з торгівельного залу АЗС, з якого видно, що обвинувачений та свідок ОСОБА_14 постійно перебували разом і свідок в присутності обвинуваченого проводив оплату. Таким чином, обвинувачений мав можливість впевнитись в тому, чи оплатив свідок придбання омивачів. Крім того, свідок ОСОБА_14 пояснив, що була велика черга, тому обвинувачений не став чекати, але на відеозаписі видно, що такої черги не було. Містяться розбіжності і в показаннях цього свідка та обвинуваченого щодо часу, коли обвинуваченому стало відомо про те, що товар не оплачений: свідок запевняє, що зразу після від`їзду з АЗС зателефонував обвинуваченому, а той пояснив, що узнав лише наступного дня.

Суд також вважає, що показання обвинуваченого про те, що він не здійснював злочину щодо ОСОБА_6 , спростовуються показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_11 , що саме обвинувачений приїздив до потерпілого та погрожував йому. Свідок ОСОБА_22 , який як слідчий виїздив на виклик, також підтвердив, що саме на обвинуваченого вказали потерпілий та ОСОБА_11 і повідомили, що він погрожував потерпілому вбивством, розповіли про події. Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_27 про відсутність на місці злочину обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки містять значні розбіжності, зокрема і щодо зупинки автомобіля на місці злочину. Також свідок ОСОБА_23 пояснив, що ОСОБА_27 прислав обвинувачений забрати автомобіль, а не ОСОБА_27 самостійно керував цим автомобілем. ОСОБА_10 неодноразово судимий, пояснив, що потерпілий допоміг йому сісти в тюрму, що свідчить про його негативне ставлення до потерпілого.

Показаннями свідка ОСОБА_28 та слідчим експериментом з потерпілим ОСОБА_7 підтверджуються факти того, що обвинувачений примушував потерпілого повернути кошти. З відеозапису слідчого експерименту з потерпілим вбачається, що він добровільно, без стороннього примусу та підказок давав пояснення, які доказують вчинення злочину саме обвинуваченим. Не встановлено фактів примушування ОСОБА_7 до дачі неправдивих показів і при проведенні досудового слідства по кримінальному провадженню № 000013 від 11 лютого 2015 р., відомості про яке були внесенні саме за показаннями потерпілого в судовому засіданні. Показання ОСОБА_7 в суді про те, що він отримав травму, коли стрибнув зі скали, суперечать його поясненням при надходженні до лікарні, що також свідчить про його намагання на теперішній час оправдати обвинуваченого. Суд пояснює це тим, що сам потерпілий перебуває в місцях позбавлення волі.

Суд вважає, що з обвинувачення по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_6 необхідно виключити, що обвинувачений за допомогою погроз заставив ОСОБА_10 вказати адресу потерпілого, так як сам ОСОБА_10 не підтвердив цих обставин в суді та відсутні інші докази примушування ОСОБА_10 .

Показання свідків ОСОБА_33 - дружини обвинуваченого, ОСОБА_34 , ОСОБА_35 про те, що під час здійснення двох останніх злочинів обвинувачений перебував вдома, суд не приймає до уваги, оскільки ці свідки не допитувалися на досудовому слідстві, сторона захисту при відкритті матеріалів справи не повідомила про них стороні обвинувачення, крім цього дані свідки ОСОБА_36 і ОСОБА_35 є друзями сім`ї обвинуваченого.

При призначенні покарання необхідно враховувати, що злочин, який передбачений ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, злочини за ч. 2 ст. 189 та ч. 3 ст. 355 КК до категорії тяжких.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, судом не встановлено.

Обвинувачений має 2 непогашені судимості, злочини здійснив в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, перебуває на профілактичному обліку в наркодиспансері з приводу вживання алкоголю із шкідливими наслідками, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває. За колишнім місцем відбування покарання характеризується позитивно. На обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебував і не перебуває. Скарг від сусідів за місцем його проживання не надходило. Одружений, має малолітню дитину. Дружина обвинуваченого ще має неповнолітню та малолітню дитину від попередніх чоловіків. З довідки-характеристики, яка підписана старшим будинку та п`ятьма мешканцями будинку АДРЕСА_5 , але підписи яких не завірені належним чином, вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно.

З врахуванням викладеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливі при застосуванні покарання в виді реального позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання необхідно приєднати частину невідбутого покарання за вироком від 23.05.2011 року в виді 1 року позбавлення волі.

В строк покарання необхідно зарахувати час тримання під вартою з 12 до 14 серпня 2013 р., з 14 лютого 2014 року до 09 квітня 2015 року та з 14 травня 2015 року. Підстав для зміни запобіжного заходу на апеляційний період не вбачається.

Цивільні позови не заявлені.

Диски запису камери відеоспостереження з АЗС «ОККО» та слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 зберігаються у матеріалах справи. Інші речові докази відсутні.

Судових витрат немає.

Керуючись статтями 124, 129, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винним і призначити йому

покарання за: ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, ч. 2 ст. 189 КК України 4 роки позбавлення волі, ч. 3 ст. 355 КК України 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно признати 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.05.2011 р. в 1 (один) рік і остаточно призначити 7 (сім) років позбавлення волі.

Строк покарання відраховувати з 14 травня 2015 року та зарахувати в строк покарання також час тримання під вартою з 12 до 14 серпня 2013 р. і з 14 лютого 2014 року до 09 квітня 2015 року, тобто 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Запобіжним заходом на апеляційний період залишити тримання під вартою.

На вирок суду протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим з часу отримання копії вироку, може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайсуд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, звернувшись з відповідною заявою до канцелярії суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя