УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2007
року

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської

області в
складі:

головуючого: . Декайла П.В.

суддів: Вавріва
І.З., Стадника О.Б.

з участю прокурора Гарматюка'Р.Є.

потерпілого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Тернополі кримінальну справу за апеляційним поданням помічника прокурора
м. Тернополя на вирок Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2007 року, яким засуджено:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, із середньою
спеціальною освітою, працюючого водієм
ТОВ НВКФ „Інтертрейд",
одруженого, має на утриманні одну
неповнолітню дитину, несудимого в
силу ст. 89 КК України

за ч.1 ст.
121 КК України до 5 років позбавлення волі; за ч.4 СТ. 296 КК України до 3 років позбавлення
волі.

На
підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточне покарання
ОСОБА_3 визначено у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 3вільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та згідно ст. 7б КК України зобов'язано протягом
іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи чи навчання та
періодично з'являтися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Згідно
вироку суду ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що він 14 січня 2007 року, перебуваючи у барі-ресторані
„Галич", який знаходиться на
АДРЕСА_2, ігноруючи загальноприйняті
правила поведінки та моралі, грубо
порушуючи громадський порядок і
виражаючи явну неповагу
до суспільства, з

Справа №
11-224 Головуючий
у першій інстанції': Багрій Т.Я.

Категорія: ст.
121 ч. 1, 296 ч. 4 КК України Доповідач: Ваврів 1.3.

хуліганських
спонукань безпричинно розпочав конфлікт з потерпілим ОСОБА_1 При цьому він
наніс потерпілому удар кулаком в ніс,
заподіявши синець спинки носа,
після чого відбив шийку пляшки,
пристосувавши її для заподіяння тілесних ушкоджень, вийшов за ОСОБА_1 з приміщення бару і діючи з
особливою зухвалістю, в присутності
інших осіб, висловлюючись недензурною
лайкою, відбитою шийкою пляшки наніс
останньому удар в праву половину обличчя,
заподіявши садно лівої виличної ділянки,
рану правої половини обличчя та рану і садно правої поверхні шиї, які за ознакою непоправного знівечення
обличчя відносяться до тяжких.

В
апеляційній скарзі помічник прокурора м.
Тернополя, яка приймала участь в
розгляді справи судом першої інстанції,
наводячи доводи, що призначене
засудженому покарання є занадто м'яким і не відповідає тяжкості вчиненого ним
злочину, вважає, що в суду не'було достатніх підстав для
звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням і просить в зв'язку
з цим вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5
років позбавлення волі.

Заслухавши
суддю-доповідача, міркування
прокурора, який, підтримавши подану апеляцію, вважає,
що суд необґрунтовано призначаючи покарання застосував ст. 75 КК України і призначив ОСОБА_3 3анадто
м'яке покарання, а тому просить даний
вирок скасувати і постановити новий,
яким призначити засудженому покарання у виді 3 років позбавлення волі за
ч.4 ст. 296 КК України та 5 років
позбавлення волі за ч.1 ст. 121 КК
України, а на підстав ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання
визначити у виді 5 років позбавлення волі; потерпілого ОСОБА_1, та захисника ОСОБА_2, які вирок суду вважають законним та
обґрунтованим, в зв'язку з чим просять
залишити його без зміни; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як
вбачається з вироку, висновки про
доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину суд зробив на підставі показань
самого підсудного. При цьому він зазначив,
що ОСОБА_3, який погодився давати
покази, свою вину визнав повністю, однак пояснив лише, що погоджується з обвинувальним
висновком, не надавши суду жодних
пояснень щодо обставин вчиненого ним злочину. Обмежившись таким поясненням, суд допустив порушення вимог ст. 257 КПК України, яка зобов'язує суд першої інстанції при
розгляді справи безпосередньо дослідити докази в справі.

Відповідно
до ст. 299 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники
судового розгляду, визнати недоцільними
дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру
цивільного позову, які ніким не
оспорюються.

Обов'язковою
умовою прийняття судом фактичних обставин справи як таких, що сторонами не оспорюються та не підлягають
дослідженню, є вимога закону роз'яснити
сторонам зміст цих обставин. Окрім цього,
головуючий повинен впевнитись, що
визнання сторонами фактичних обставин справи є добровільним та істинним, а самі сторони поінформовані про відсутність
у них права подальшого оспорювання цих фактичних обставин в апеляційному
порядку.

Як
вбачається з протоколу судового засідання,
розгляд справи проводився без участі потерпілого.

Суд
першої інстанції не прийняв до уваги той факт,
що поняття непоправного знівечення обличчя не є медичним, тому право кваліфікувати ушкодження обличчя
як знівечення належить до компетенції слідчого та суду. Не переконавшись в
правильності даної кваліфікації та не прийнявши всі необхідні заходи для участі
потерпілого в судового розгляді,
який, як встановлено при розгляді
справи в апеляційній інстанції, на'час
розгляду справи, знаходився на території
України, суд розглядав справу не
досліджуючи докази, що з огляду на
вимоги ст. 299 КПК України та характер
злочинів, в яких обвинувачувався
ОСОБА_3, на думку колегії суддів, є недопустимим.

Колегія
суддів вважає, що допущене судом
порушення при визначенні обсягу доказів,
що підлягали дослідженню по вказаній справі, в силу
ст. 370 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального
закону, яке перешкодило чи могло
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити
законний, обґрунтований і справедливий
вирок, в зв'язку з чим даний вирок суду
підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий судовий розгляд.

Крім
того, призначаючи покарання засудженому
ОСОБА_3 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування покарання з
випробуванням, всупереч вимог ст.
ст. 65, 75 КК України, судом першої інстанції не взято до уваги, особу засудженого, його попередню поведінку, тяжкість вчинених ним злочинів, обставини за яких ним було вчиненого
інкриміновані йому злочини, а при
прийнятті рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з
випробуванням не наведено переконливих мотивів щодо застосування ст. 75 КК України.

Якщо при
новому судовому розгляді підтвердиться винність ОСОБА_3 у такому ж обсязі
обвинувачення, то покарання йому має
бути призначено відповідно до вимог ст.
65 КК України, без застосування ст. 75 КК України, оскільки за цим вироком воно є
несправедливим, внаслідок м'якості.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 362, 365, 366,
367, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне
подання помічника прокурора м. Тернополя
-задовольнити частково.

Вирок
Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 червня 2007
року відносно ОСОБА_3 - скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд до Тернопільського міськрайонного
суду в новому складі суду.