У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Пивовара В.Ф.

суддів

Гошовської Т.В., Кривенди О.В.

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 8 лютого 2007 року
кримінальну справу за касаційними скаргами та доповненнями до них засуджених
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх захисників
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від
30 грудня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28
лютого 2006 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі; за ч. 1 ст. 296 КК України на 6
місяців арешту. На підставі ст. 70, 72
КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених
покарань, остаточно призначено покарання - 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути солідарно із засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь
потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди по 13 286
грн. 41 коп. кожному.

Справа
№ 5-643 км 07

Категорія
КК: ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 296

Головуючий
у першій інстанції Антонюк К.І.

Доповідач Гошовська Т.В.

Постановлено стягнути на користь держави судові витрати за проведення
експертизи з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 240 грн. з кожного.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 лютого 2006 року
вказаний вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без зміни.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засуджені за те, що вони, у період з лютого - квітня
2003 року, за попередньою змовою між собою, з метою заволодіння чужим майном
шляхом обману та зловживання довірою потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 під виглядом
здійснення обміну квартири набули право розпоряджатися належною останнім
квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
та заволоділи даною квартирою, вартість якої на момент вчинення вказаних
дій складала 29 583 грн.

Крім того, ОСОБА_1, 18 березня 2004 року, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись у громадському місці - на зупинці таксі на бульварі
Шевченка у м. Нововолинську, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів
явної неповаги до суспільства, безпричинно пристав до потерпілого ОСОБА_7 та,
діючи з особливою зухвалістю, висловлюючись при цьому нецензурними словами,
наніс ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 та його
захисник ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, яка призвела до безпідставного засудження, а також на
порушення норм кримінального й кримінально-процесуального законодавства,
просять судові рішення скасувати, а справу - закрити за відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу злочину. При цьому, як
видно зі змісту касаційної скарги, касатори зазначають, що вартість квартири
ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлена неправильно, не відповідає фактичному стану квартири і
є явно завищеною; що експертиза по вартості квартири проводилась неповноважною
особою; що дії, пов'язані з продажем квартири ІНФОРМАЦІЯ_3, вчинював ОСОБА_2 і
вони носять цивільно-правовий характер; що в результаті продажу квартири
ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано інше житло, як це і було обумовлено; що дії, пов'язані
з потерпілим ОСОБА_7 носили характер взаємного
словесного конфлікту, під час якого ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження
по необережності, у зв'язку з чим останній ніяких претензій до ОСОБА_1 немає.
Крім цього, у касаційній скарзі ставиться питання про необґрунтоване стягнення
з ОСОБА_1 на користь потерпілих ІНФОРМАЦІЯ_3 13 286 грн. 41 коп. моральної та
матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_5 відмовився від стягнення шкоди, подавши
відповідну заяву в ДВС м. Новолинська, а також про те, що суд не вирішив
питання про можливість застосування до ОСОБА_1 Закону України “Про амністію”.

Аналогічні доводи та посилання щодо вчинення шахрайських дій містяться і у
касаційній скарзі засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4 та ставиться
питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_2 із направленням справи на
новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг та доповнень, колегія суддів вважає, що скарги засуджених та
їх захисників задоволенню не підлягають із таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні
злочинів, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи,
підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну
оцінку, і обґрунтованими.

Як убачається з послідовних показань потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5, у
лютому 2003 року, саме ОСОБА_1 запропонував їм обміняти їх трьохкімнатну
квартиру, розташовану АДРЕСА_1, на двохкімнатну квартиру з доплатою, із чим
вони погодилися. В подальшому, за пропозицією та безпосередньою участю ОСОБА_1,
вони у нотаріуса оформили доручення, яким уповноважили ОСОБА_2, якого привів
ОСОБА_1, бути їх представником із питань приватизації їхньої квартири та її
реалізації. Після цього, ОСОБА_1 перевіз їх у квартиру по АДРЕСА_2, а потім у
будинок, розташований у АДРЕСА_3, який не пристосований для проживання, а тому
вони вимушені проживати у родичів. Ніякої оплати за продаж квартири вони не
отримали, як і квартири для проживання.

Зазначені показання потерпілих ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджуються та узгоджуються
із показаннями засудженого ОСОБА_2, який підтвердив обставини розвитку подій,
викладені потерпілими та те, що ніяких грошей після продажу квартири він
ІНФОРМАЦІЯ_3 не повернув; свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про те, що саме ОСОБА_1 умовив потерпілих
здійснити обмін їх, квартири, але обманув ІНФОРМАЦІЯ_3 і ніяких грошей їм не
повернув; що будинок у АДРЕСА_3 не придатний для проживання; показаннями свідка
ОСОБА_12 - начальника ЖКП № 2 про те, що саме ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приходили до
нього з питань приватизації квартири ІНФОРМАЦІЯ_3 та виписки останніх із
квартири; показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вели переговори про придбання квартири по АДРЕСА_2, та в АДРЕСА_3, і саме в це
житло вони тимчасово поселяли потерпілих; показаннями свідка ОСОБА_15 про те,
за квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3 її мати заплатила приблизно 4 000 доларів США;
показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що будинок у АДРЕСА_3
рахується за ОСОБА_17, але він на неї документально належним чином не
оформлений; даними, що містяться: у
дорученні від 26 лютого 2003 року, яким ІНФОРМАЦІЯ_3 уповноважили ОСОБА_2 бути
їх представником із питань приватизації та продажу належної їм квартири; у
договорі купівлі-продажу від 8 квітня 2003 року про продаж ОСОБА_2 квартири
ІНФОРМАЦІЯ_3 за 8 500 гривень; у дорученні від 26 лютого 2003 року та договорі
купівлі - продажу від 9 квітня 2003 року про продаж ОСОБА_2 квартири по
АДРЕСА_2 ОСОБА_16; у дорученні від 22 жовтня 2003 року, яким ОСОБА_17
уповноважила ОСОБА_5 продати, подарувати та обміняти належний їй будинок у
АДРЕСА_3; у висновку оцінювача, згідно з яким вартість трьохкімнатної квартири
за адресою АДРЕСА_1, станом на 8 квітня 2003 року складає 29 583 гривні.

Усупереч твердженням касаційних скарг, зазначені докази повністю
співпадають та доповнюють один одного.
Суттєвих протиріч у цих доказах не встановлено.

Посилання у касаційних скаргах на те, що оцінка вартості квартири
потерпілих ІНФОРМАЦІЯ_3 проведена неналежною особою та, що встановлена вартість
не відповідає фактичному стану квартири і є явно завищеною, є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи ( т. 2 а.с. 167, т. 4 а.с. 153 - 173 ).

Крім того, такі ж, як і у касаційній скарзі, твердження засуджені та їх,
захисники висловлювали у своїх апеляціях. Апеляційний суд визнав їх
безпідставними. Свої висновки належним чином умотивував. У касаційних скаргах
не наведено інших, не досліджених судом доказів, якими б спростовувались
висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, зазначені суди, проаналізувавши докази в їх сукупності, дійшли
правильного висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, діяли спільно та узгоджено і,
маючи реальну можливість виконати зобов'язання перед потерпілими, тривалий час
під різними приводами їх не виконували, що вказує на те, що вже на момент
оформлення доручення ІНФОРМАЦІЯ_3, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 не мали наміру
його виконувати.

Що стосується переселення ІНФОРМАЦІЯ_3 до квартири АДРЕСА_2 та будинок у
АДРЕСА_3, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав ці дії засуджених як
намагання скрити свої дійсні наміри.

Дії засуджених правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні хуліганства,
відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими у судовому
засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованими.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на послідовних показаннях потерпілого
ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_19, з яких вбачається, що ОСОБА_1, перебуваючи у
нетверезому стані, почав чіплятися до потерпілого, висловлювався нецензурними
словами, після чого наніс потерпілому удар кулаком в обличчя; на даних, що
містяться у висновку судово-медичної експертизи, з яких убачається, що у
потерпілого ОСОБА_7 були виявлені легкі тілесні ушкодження, які спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показань
потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_19 і свідчили про те, що вони обмовляють
засудженого ОСОБА_1 не встановлено. Не вказує на такі дані і сам засуджений.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання у
касаційній скарзі засудженого та захисника на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мав
місце взаємний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 утворилися тілесні ушкодження
внаслідок необережності останнього.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України.

Отже, підстав для скасування вироку та ухвали апеляційного суду із
закриттям провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу
злочину, як про це ставиться питання у касаційних скаргах, колегія суддів не
вбачає.

Що стосується призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання, то вирішення судом
першої інстанції цього питання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав
для пом'якшення покарання засудженим колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень процесуальних прав засуджених, які б тягли за собою
скасування чи зміну постановлених щодо них судових рішень, не виявлено.

Посилання у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 та його захисника на те,
що суд не обговорив можливість застосування до ОСОБА_1 амністії та незаконно
стягнув 13 286 гривень 41 коп. на користь потерпілих у відшкодування заподіяної
матеріальної шкоди, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, з
яких, зокрема, вбачається, що до ОСОБА_1 у 1998 році застосовувалась амністія і
це згідно із Законом України “Про амністію” від 31.05.2005 року ст. 7 п. ж)
виключає можливість повторного застосовування до нього амністію.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх захисникам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у задоволенні касаційних скарг.

С у д д і:

Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В. Кривенда О.В.