Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі за участю прокурора захисника ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні 11 червня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001154, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Суворовського районного суду

м. Херсона від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Ташкента, Республіки Узбекистан, жителя

АДРЕСА_1, неодноразово судимого, останнього разу вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 07 серпня 2009 року за ч. 1 ст. 393 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.

За вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 11 березня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років

із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Згідно з судовими рішеннями ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 09 лютого 2013 року приблизно о 16.40 год. біля магазину «Свіжий хліб», розташованого на пл. Свободи, 8 у м. Херсоні, з метою заволодіння чужим майном шляхом вільного доступу через відчинені двері проник

до приміщення зазначеного магазину, де здійснив напад на ОСОБА_8, поєднаний із погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров'я потерпілої, яке полягало у здійсненні пострілу з пістолету «Шмайсер ПСШ-790» у повітря та у наведенні його на потерпілу, після чого заволодів золотою обручкою останньої, завдавши матеріальної шкоди на суму 890 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду, стверджуючи про порушення судом вимог ст. 419 КПК України.

У своїй касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і стверджуючи про відсутність у діях його підзахисного ознак незаконного проникнення у приміщення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скарги такими, що не підлягають задоволенню, захисника, який підтримав свою касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що у їх задоволенні слід відмовити.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Виходячи з положень закону під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них у

будь-який спосіб (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. При цьому суди, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, повинні з'ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі й коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.

Також відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи на підставах, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 445 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, зобов'язаних привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року

у справі № 5-15кс12 встановлено, що в разі, якщо суб'єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном певного виду (якості, значення тощо), місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація чого передбачає входження чи потрапляння у приміщення незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізична поява в такому приміщенні із зазначеною метою є незаконною, а поява зі вчиненням подальших дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном має кваліфікуватись як розбій, поєднаний із проникненням у приміщення.

Як видно з матеріалів провадження і як це підтвердилось у результаті прослуховування долучених до матеріалів кримінального провадження технічних носіїв інформації, а саме звукозапису судового засідання від

11 грудня 2014 року, в ході апеляційного розгляду була допитана потерпіла, яка дала показання, що у день пограбування вона знаходилася на своєму робочому місці і через те, що у магазині не було покупців, розгадувала кросворди. Однак, почувши, що в магазині відчинилися двері, вона підняла очі й побачила чоловіка з маскою на обличчі, який із застосуванням пістолета почав вимагати у неї передати йому чуже майно.

Наведені показання спростовують твердження сторони захисту про те, що засуджений заходив до магазину з метою придбання продуктів харчування, а умисел на заволодіння чужим майном у останнього виник уже у приміщенні торгового закладу, оскільки той до приміщення заходив, надягнувши при цьому маску на обличчя, що свідчить про наявність у нього злочинного умислу ще до входження до магазину.

Крім того, ні сам засуджений, ні його захисник у ході розгляду справи не пояснили, з якою метою ОСОБА_7 мав і носив при собі спеціально пристосований предмет для приховування свого обличчя - шапку з прорізами для очей, у той час як наявність такого предмету свідчить про підготовку винного до вчинення протиправних дій.

Отже, доводи захисника про відсутність у діях його підзахисного

ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення до приміщення, є безпідставними, оскільки відповідно до фактичних обставин справи, у тому числі показань потерпілої, які вона давала в судах першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_7 мав умисел на заволодіння чужим майном ще до його потрапляння до торгового закладу.

Доводи захисника про те, що його твердження про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 належним чином не були перевірені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого відображення і спростування в оскаржуваній ухвалі, а також доводи прокурора про невиконання судом вимог ст. 419 КПК України, є неспроможними.

Як було встановлено в результаті перевірки матеріалів провадження, в ході апеляційного розгляду саме з метою перевірки тверджень сторони захисту про відсутність у діях його підзахисного ознак проникнення

у приміщення була допитана потерпіла, керуючись показаннями якої, суд апеляційної інстанції спростував наведені твердження, що належним чином було відображено в оскаржуваній ухвалі.

Як видно зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду щодо

ОСОБА_7 з урахуванням змісту апеляційної скарги, зазначене судове рішення відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7, то суд обрав його відповідно до вимог закону в межах санкції статті, що передбачає вчинення кримінального правопорушення, за який ОСОБА_7 було засуджено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 11 березня

2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10ОСОБА_11