Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
08 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0003320 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Рівненського міського суду від 11 лютого 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 1976 року народження, вересня місяця, 05 числа, уродженця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого, остання судимість за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17.10.2013 року за ч.2 ст.263 КК України із застосуванням ст..75 КК України та призначено покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, за ч.2 ст.186 КК України,

З участю прокурора: ОСОБА_6 .

Обвинуваченого: ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду від 11 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Рівненського міського суду від 17.10.2013 року та за сукупністю вироків остаточно визначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 98,28 грн. витрат на залучення експертів та проведення судово-товарознавчої експертизи.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів.

Як встановив суд, ОСОБА_5 будучи раніше судимий, на шлях виправлення не став, та під час іспитового строку повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності.
Так, приблизно о 12 год. 08 червня 2014 року ОСОБА_5 діючи повторно з корисливих мотивів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу пункту прийому склотари що в м.Рівне по вул.І.Мазепи, відкрито викрав у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Nokia 101», вартістю 345 грн. 81 коп., чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 370 грн. 81 коп..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок суду надто суворим та таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. В обґрунтування зазначає, що при ухваленні вироку судом не було взято до уваги покази потерпілого, який немає претензій майнового характеру і просив суворо не карати. Вказує, що враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, були всі підстави для призначення менш суворого покарання, оскільки має на утриманні хвору матір, дружину, яка є інвалідом ІІІ групи та малолітнього сина, якого він повністю забезпечує.

Просить вирок змінити, перекваліфікувати його злочин та призначити менш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просить призначити менш суворе покарання, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому повторно підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, відповідають фактичним обставинам справи, та не заперечується учасниками судового провадження, оскільки докази не досліджувались і обставини не оспорювалися відповідно до вимог ст..349 КПК України.

За таких обставин суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку дослідженим у справі доказам у визначеному обсязі і дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України кваліфікував вірно.
Що ж до покарання, то як видно з вироку воно призначено ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.50, 65 КК України.
Згідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами покарання» відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставини цього злочину, його наслідки і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті.
При призначенні покарання, суд першої інстанції дотримався цих вимог та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Пом`якшуючими обставинами, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Поряд з цим, судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий та повторно вчинив корисливий злочин проти власності, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.Крім того, при ухваленні вироку судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин під час іспитового строку, має не зняту та непогашену судимість.

Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За змістом роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами покарань» у разі коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Тому виходячи з вимог зазначених норм закону та роз`яснень Пленуму ВСУ рішення суду І інстанції про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі є законним та обґрунтованим.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що при ухваленні вироку судом не взято до уваги покази потерпілого, колегія суддів вважає таким, що не заслуговує на увагу. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при ухваленні вироку судом враховано покази потерпілого ОСОБА_7 та його думку стосовно умовного строку покарання. В обґрунтуванні вироку, суд вказав всі підстави, які виключають застосування інституту звільнення з випробуванням. Окрім того, відповідно до ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Так судом встановлено що злочин вчинено під час іспитового строку та наявна непогашена та не знята судимість. Врахувавши вище наведене, суд вірно дійшов висновку про виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.
Виходячи з наведеного, призначене судом покарання у є законним і справедливим, а тому підстав для скасування чи зміни вироку суду колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -
УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду від 11 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2