справа № 216/1065/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2015 року р.
Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , далекомірника-номера обслуги зенітного артилерійського взводу 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), старшого солдата,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
З 15 серпня 2014 року ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де займає посаду далекомірника-номера обслуги зенітного артилерійського взводу 2-го механізованого батальйону у військовому званні «старший солдат».
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі Статутів) зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Разом з тим, старший солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, 07 жовтня 2014 року самовільно залишив військову частину.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на самовільне залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, старший солдат ОСОБА_4 07 жовтня 2014 року самовільно залишив військову частину та не з`являвся вчасно на службу без поважних причин до 10 лютого 2015 року, свій час проводив на власний розсуд за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 та в інших місцях.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення вчасно на службу старший солдат ОСОБА_4 у жодних лікувальних закладах не знаходився, будь-якими захворюваннями не хворів, органами влади не затримувався, ніхто з командування військової частини дозволу не з`являтись на військову службу йому не давав, тому ніяких поважних причин на це у нього не було, проводив свій час на власний розсуд.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проходячи військову службу на посаді далекомірника-номера обслуги зенітного артилерійського взводу 2-го механізованого батальйону, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, 07 жовтня 2014 року самовільно залишив військову частину та не з`являвся вчасно на службу без поважних причин до 10 лютого 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу підозрюваного, наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 3 ст. 407 КК України за вчинення цього злочину, у виді арешту строком на 6 місяців.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 60 КК України, а також той факт, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, відбування арешту здійснювати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 )
Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є:
· для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України.
Підозрюваному ОСОБА_4 при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 407 КК України та підтвердив добровільність укладення угоди.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину, щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він має права передбачені ст. 474 ч. 5 КПК України. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався поясненнями обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, що укладення угоди є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Укладена угода повністю відповідає вимогам ст. 469 ч.ч. 2, 4 КПК України, та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Керуючись ст. ст. 474, 475 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.3 ст. 407 КК України із застосуванням ст.69 КК України 6 /шість/ місяців арешту.
Відбуття арешту здійснювати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Термін відбування арешту рахувати з моменту затримання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
СУДДЯ: