Справа № 159/1772/15-к
Провадження № 1-кп/159/111/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 24 квітня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000157 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно технічною освітою, не одруженого, непрацюючого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали провадження щодо якої виділено, 30 листопада 2014 року вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, при наступних обставинах:

Так, знаходячись близько 04 години ночі біля нічного клубу Кіно по вул.. Театральна,18 в м.Ковелі, діючи злагоджено, з єдиним умислом, з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, зустріли потерпілого ОСОБА_5 , якого особа, матеріали щодо якого виділені, штовхнув у праве плече, а обвинувачений ОСОБА_4 , підійшовши ззаду, обхопив потерпілого рукою за шию та повалив, після чого вони відкрито викрали у потерпілого кошти в сумі 2400 грн. та мобільний телефон марки Nokia Iumia 630 вартістю 1600 грн, в якому знаходилась сім-картка оператора Київстар вартістю 10 грн. , а всього відкрито викрали майна на суму 4010 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та показав, що того дня відпочивав разом з потерпілим ОСОБА_5 в нічному клубі Кіно, саме потерпілий розраховувався за відпочинок, про що він повідомив особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Близько четвертої години ранку він побачив як вказана особа розмовляє біля приміщення нічного клубу з потерпілим ОСОБА_5 . Підійшовши ззаду, він схопив потерпілого за шию та повалив на себе, особа матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, тримав потерпілому руки, а він в цей час витягнув з кишень потерпілого кошти і телефон. Після чого разом із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, втекли, викрадені кошти розподілили порівну, мобільний телефон залишив собі. Згодом він попросив вибачення у потерпілого та відшкодував завдану шкоду. Просить не призначати покарання у виді позбавлення волі, оскільки бажає присвятити життя військовій справі.

Зазначені в обвинуваченні обставини не оспорюються учасниками провадження, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, який підтверджує їх існування.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повністю підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 , що у сукупності свідчить про відповідність обвинувачення фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

У відповідності до ст.ст.50,65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує те, що обвинувачений вчинив злочин, який за правилами ст..12 КК України відноситься до тяжких злочинів, це злочин проти особи та проти власності, є корисливим та має особливу суспільну небезпечність.

В той же час, судом не встановлено обтяжуючих покарання обставин, натомість наявні такі пом`якшуючі покарання обставини, як - визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків.

Враховуючи вік обвинуваченого, його сімейний стан, стан здоров`я, виключно позитивну характеристику за місцем проживання, зайнятість суспільно корисною працею, дисципліновану поведінку під час досудового та судового розгляду, ставлення до скоєного, враховуючи те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, проходив підготовку для проходження військової служби та був відкликаний у зв`язку із кримінальним переслідуванням, має намір продовжити військову службу, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи строк основного покарання суд керується положеннями ст.. 69-1 КК України, в силу якої за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи із обставин вчинення злочину та особи обвинуваченого, суд вважає обґрунтованим встановлення іспитового строку на мінімальний термін, визначений законом.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст..100 КПК України.

Вирішуючи питання дії раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд виходить з такого:

Згідно ухвали слідчого судді від 19 березня 2015 року підставою обрання саме такого запобіжного заходу слугував лише ризик ухилення від слідства та суду. Однак, на час ухвалення вироку, даний ризик припинив існувати, обвинувачений належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, тому суд вважає необхідним скасувати вказаний запобіжний захід. При цьому, немає підстав для обрання іншого запобіжного заходу за відсутності будь-яких ризиків, передбачених ст..177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 374,375 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов`язок:

повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту скасувати.

Речовий доказ у справі : мобільний телефон марки Nokia Iumia 630, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 залишити у власності останнього .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Головуюча:ОСОБА_1