Ухвала

іменем україни

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів:при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця смт Донське Волноваського району Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього виконання обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та інші питання у кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього виконання обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 19 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання та порядку стягнення моральної шкоди і постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок районного суду залишено без змін.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту взяття під варту.

Судове рішення щодо ОСОБА_8 у касаційному порядку не оскаржується.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він та ОСОБА_8 16 березня 2014 року о 23 годині 00 хвилин у стані алкогольного сп'яніння біля кафе «Літан» у смт Донське Волноваського району Донецької області порушили громадський порядок, справивши свою природну потребу у невідведеному для цього місці, на що директор цього кафетерію ОСОБА_9 у ввічливій формі зробила їм зауваження. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8, діючи умисно у групі осіб, безпричинно з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки, з особливою зухвалістю стали виконувати дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7, який вийшов разом із ОСОБА_9, а саме: ОСОБА_8 об паркан відбив нижню частину скляної пляшки з-під пива, тим самим пристосував предмет для нанесення тілесних ушкоджень, якою завдав один удар в обличчя ОСОБА_7, після чого останній впав на землю, а ОСОБА_6 в цей час стояв поряд та утримував за руку потерпілого, перешкоджаючи йому зупинити хуліганські дії ОСОБА_8 В результаті цих дій, які ОСОБА_6 та ОСОБА_8 супроводжували нецензурною лайкою на адресу потерпілого, останньому згідно з висновком експерта було спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що при розгляді справи в апеляційному суді не було належним чином взято до уваги його щире каяття, повне визнання вини, що дало змогу суду першої інстанції розглянути справу у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, позитивні характеристики за місцем попередньої роботи. А тому вважає, що призначене апеляційним судом покарання за своїм видом, розміром та порядком стягнення моральної шкоди є несправедливим та суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є порушенням вимог статей 50, 65 КК України. На думку засудженого справедливе покарання було призначено судом першої інстанції.

На касаційну скаргу засудженого надійшло заперечення від представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_15 в якому останній не погоджується з касаційною скаргою засудженого та просить вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Про день та час розгляду справи у порядку касаційної процедури учасники кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, були поінформовані, при цьому вони повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних про своє не бажання взяти участь у розгляді справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 296 КК України у касаційній скарзі засудженим не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

На думку колегії суддів Апеляційний суд Донецької області не дотримався зазначених вимог закону та призначив ОСОБА_6 покарання, яке внаслідок суворості не відповідає тяжкості злочину та даним про особу засудженого.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд зважив на те, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке зазіхає на основні конституційні права громадян, вчинене у стані алкогольного сп'яніння, зухвало, нехтуючи загальноприйняті норми поведінки в громадському місці, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Водночас апеляційним судом не було враховано конкретні обставини вчинення злочину, незначну роль ОСОБА_6 у скоєнні хуліганських дій, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Не враховано апеляційним судом і те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, що дало змогу суду першої інстанції розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, частково відшкодував шкоду потерпілому та має намір і надалі її відшкодовувати, про що згідно із звукозаписом судового засідання наголошував у суді апеляційної інстанції.

Зазначені обставини, дані про особу засудженого дають підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання, тобто для застосування щодо нього статей 75, 76 КК України.

Водночас, при розв'язанні цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди районний суд, з яким погоджується й колегія суддів, врахував характер вчиненого діяння, фізичний біль і страждання, які потерпілий зазнав у зв'язку з травмуванням та необхідністю проходити лікування. З урахуванням цих обставин, суд визначив відповідний, помірний розмір відшкодування моральної шкоди. Такий розмір відповідає вимогам статті 23 ЦК України, є розумним і справедливим. А тому доводи касаційної скарги у цій частині колегія суддів вважає непереконливими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу засудженого задовольнити частково, змінити вирок Апеляційного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6, пом'якшити призначене йому покарання, застосувавши ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком і покладенням на нього обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 296 КК України ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_6 у період іспитового строку без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

У разі виконання вироку ОСОБА_6 з-під варти звільнити негайно.

У решті вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12