пр. № 1-кп/759/74/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0007819 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Букове Виноградарського району Закарпатської області, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений 24.12.2010 року Рівненським міським судом за ч.2 ст. 189, ч. 2 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 11.02.2014 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 08.09.2014 року приблизно о 14-20 год., знаходячись по вул. Уборевича, 19-А в м. Києві помітив раніше незнайому йому жінку ОСОБА_9 , у якої на шиї знаходився ланцюжок жовтого кольору, та вирішив повторно відкрито викрасти чуже майно.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_9 , коли остання заходила до під`їзду вказаного будинку та, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, шляхом ривка зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком. Після чого з місця вчинення злочину зник разом з викраденим майном, завдавши потерпілій шкоду в розмірі 4277 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і послідовно дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на хворобу батька ОСОБА_7 як на збіг тяжких сімейних обставин, внаслідок яких обвинувачений вчинив вказане кримінальне правопорушення, як на обставину, що пом`якшує покарання, оскільки в наданій суду довідці №2377 з Київської міської клінічної лікарні №12 вказане прізвище хворого ОСОБА_10 та суду не надано доказів на підтвердження родинних зв`язків вказаної особи із обвинуваченим ОСОБА_7 .

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, мотиви вчинення злочину, наявність пом`якшуючої покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не працює, раніше засуджений, його відношення до скоєного.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_7 тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією мінімальний розмір покарання за вчинений ним злочин в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. Призначаючи обраний вид покарання, суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України

Враховуючи обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_7 зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді взяття під варту без зміни.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 349, ч. 2 ст.197, ст. ст. 177, 178, 183, 368-371, 373-377 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 08 вересня 2014 року з урахуванням строку його фактичного затримання та тримання під вартою у зв`язку з даною справою.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 - тримання під вартою - залишити без зміни і до набрання вироком законної сили утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Речові докази по справі: ланцюжок золотого кольору з матеріалу схожого на золото, довжиною 30 см, переданий на зберігання ОСОБА_9 - вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1