ун. № 759/2535/15-к
пр. № 1-кп/759/243/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївка Донецької області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, військовослужбовця ПП В/Ч НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-згідно вироку Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2012р. за ст.185 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 2 роки,-

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_6

сторони захисту: захисника ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 , 04.10.2014р., приблизно о 21.00 годині, знаходячись по вул. Героїв Космосу, 4 в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка направлялась до свого автомобіля марки «КІА Cerato», червоного кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований за вищевказаною адресою.
ОСОБА_5 , переконавшись в тому, що ОСОБА_9 сама сіла за кермо, через ліві передні двері вищевказаного автомобіля, вирішив заволодіти автомобілем марки «КІА Cerato», червоного кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_10 , підійшов до вищевказаного автомобіля, з правої сторони та через праві передні пасажирські двері сів на переднє пасажирське сидіння . З метою подолання волі потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_5 наставив на останню предмет схожий на пістолет, який тримав у своїй правій руці, та під погрозою застосування насильства, що є небезпечним для здоров`я потерпілої, наказав рухатись в бік вул. Кільцева дорога в м. Києві.
Потерпіла ОСОБА_8 , реально сприймаючи предмет схожий на пістолет, як погрозу її життю та здоров`ю, погодившись виконати усі вказівки раніше незнайомого ОСОБА_5 , завела автомобіль та поїхала у напрямку вул. Кільцева дорога в м. Києві.
Рухаючись по вул. Кільцева дорога в м. Києві в напрямку м. Ірпеня, проїжджаючи повз ринок «Обойний» перед автозаправкою «Shell», ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння автомобілем, погрожуючи ОСОБА_9 її життю та здоров`ю предметом схожим на пістолет, наказав зупинитись у безлюдному не освітлюваному місці по вул. Кільцева дорога в м. Києві між ринком «Обойний» та автозаправкою «Shell».
Потерпіла ОСОБА_8 , реально сприймаючи предмет схожий на пістолет, як погрозу її життю та здоров`ю, погодившись виконати усі вказівки ОСОБА_5 , зупинила автомобіль у вказаному місці.
Після виконання потерпілою ОСОБА_8 вимог, ОСОБА_5 погрожуючи життю та здоров`ю ОСОБА_8 предметом схожим на пістолет наказав пересісти останній на переднє пасажирське сидіння вищевказаного автомобіля.
Потерпіла ОСОБА_8 реально сприймаючи предмет схожий на пістолет, як грозу її життю та здоров`ю, перебуваючи у безлюдному неосвітленому місці на вул. Кільцева дорога в м. Києві між ринком «Обойний» та автозаправкою «Shell», пересіла на переднє пасажирське сидіння свого автомобіля.
ОСОБА_5 , перебуваючи у безлюдному неосвітленому місці на вул. Кільцева дорога в м. Києві між ринком «Обойний» та автозаправкою «Shell», продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння автомобілем, сів за кермо вищевказаного автомобіля та почав рухатись на автомобілі у напрямку автодороги Київ - Житомир.
Перебуваючи на 2 кілометрі автодороги Київ - Житомир, ОСОБА_5 здійснив поворот праворуч до лісового насадження в здовж дороги, та проїхавши 500 метрів, зупинив автомобіль..
Після цього, ОСОБА_5 , з метою подолання волі потерпілої ОСОБА_8 , дістав із внутрішньої кишені своєї куртки предмет схожий на гранату, а також назальним шляхом прийняв якісь порошкоподібні ліки, в ході досудового розслідування хімічний склад яких встановити не вдалось, після чого завів автомобіль та виїхав на автодорогу Київ - Житомир у напрямку м. Житомир.
Перебуваючи на 5 кілометрі вищезазначеної дороги, ОСОБА_5 керуючи викраденим автомобілем, заїхав до автозаправки «Shell», після чого погрожуючи життю та здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 предметом схожим на пістолет вимагав у останньої грошові кошти, однак почувши що у ОСОБА_8 немає грошей, почав вимагати банківську картку.
Потерпіла ОСОБА_8 реально сприймаючи предмет схожий на пістолет, як погрозу її життю та здоров`ю перебуваючи на території автозаправки «Shell», яка знаходиться на 5 кілометрі автодороги Київ - Житомир у напрямну м. Житомир, передала ОСОБА_5 банківську картку банку «ПриватБанк» та повідомила що на останній відсутні грошові кошти.
ОСОБА_5 , забравши банківську картку направився до каси автозаправки «Shell», яка знаходиться на 5 кілометрі автодороги Київ - Житомир у напрямку м.Житомир, після чого заправив викрадений автомобіль до повного баку, та повернувшись сів за кермо вказаного автомобілю та виїхав на автодорогу Київ - Житомир в напрямку м. Житомир.
Крім цього, ОСОБА_5 , 04.10.2014р., приблизно о 23:00 годин, подолавши волю ОСОБА_8 шляхом погроз життю та здоров`ю предметом схожим на пістолет, дізнався що остання мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та у останньої вдома є грошові кошти в сумі 1000 грн., після чого у останнього виник злочинний умисел на заволодіння вказаними грошовими коштами.
Реалізуючи злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 , ОСОБА_5 направився за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 33/а.
Приїхавши до будинку №33/а по вул. Уманські в м. Києві, ОСОБА_5 , подолавши волю потерпілої ОСОБА_8 погрожуючи предметом схожим на пістолет, наказав винести останній грошові кошти в сумі 1000 грн.
Потерпіла ОСОБА_8 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_5 та предмет схожий на пістолет, побоюючись за своє життя та здоров`я, піднялась до кв. АДРЕСА_3 і взявши 1000 грн., повернулась до ОСОБА_5 та передала останньому 1000 грн. та технічний паспорт на автомобіль марки «КІА Cerato» д.н.з. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник на вищевказаному автомобілі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3 КК України, визнав частково та показав, що йшов по вул.Г.Космосу в м.Києві і йому потрібно було доїхати до станції метро «Академмістечко». Побачивши потерпілу, яка сідала в своє авто, він сів до неї в автомобіль та вмовив її підвезти на метро «Академмістечко». По дорозі він пересів за кермо та побачив, що в них закінчується бензин і вони заїхали на заправку та заправились. В процесі їзди він вмовив потерпілу дати йому автомобіль на декілька днів, так як він потрібен був для особистих цілей. Далі він підвіз потерпілу додому та попросив її позичити йому гроші. Так як у потерпілої не було коштів при собі, вона піднялась в квартиру та винесла йому гроші. Вони ще посиділи декілька хвилин в автомобілі та він поїхав по своїм справам. Потім через день зранку до нього зателефонував слідчий та повідомив, що автомобіль в розшуку. Він сказав, що це непорозуміння. Далі його зупинили працівники ВДАІ та забрали автомобіль. Стосовно обвинувачення за ч.1 ст.187 КК України то він попросив в потерпілої позичити йому гроші. До автомобіля потерпілої сів без дозволу з власної ініціативи. Це було приблизно о 22-00 год. при штучному освітленні. Він був одягнутий в сині джинси та темно синю куртку-вітровку. Коли він сів до автомобіля потерпілої то вона здивувалась. Що саме вона йому говорила, не пам`ятає. Як саме він вмовив її відвезти його до метро «Академмістечко», не пам`ятає і розмови переказати не може. Якою була реакція потерпілої сказати не може, вона нервувала. Він пересів за кермо тому, що не міг точно пояснити куди саме йому потрібно їхати і вирішив, що так буде зручніше. Вона не пручалась коли він сказав їй помінятись місцями та щоб він пересів за кермо. Чи показував він потерпілій яку не будь зброю, не пам`ятає, може лише припускати. Точної адреси куди саме він попросив потерпілу його підвезти, не пам`ятає, тому що вони туди не доїхали. Вони заправлялись біля АС «Дачна». Під час того як вони їхали більше АЗС не було. На АЗС він розраховувався грошима. Потерпіла в цей час була в автомобілі. Після цього він відвіз додому потерпілу, яка жила в районі «Караваєвих дач». Він в потерпілої позичив автомобіль на 2-3 дні, для особистих цілей. Реакцію потерпілої він описати не може. При ньому потерпіла не просила її відпустити та він не пам`ятає, щоб вона плакала. Коли потерпіла винесла йому гроші тоді й передала технічний паспорт на автомобіль. Його затримали коли він їхав по вул. Хрещатик в м. Києві по своїм справам та побачив, що заді їдуть працівники ДАІ та сигналізують йому зупинитися. Йому сказали, що автомобіль в розшуку та потрібно проїхати до райвідділу. Він висадив пасажирів, які їхали з ним та поїхав до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м.Києві. Разом з ним туди їхав працівник міліції, але за кермом був він. Там, він залишив автомобіль під райвідділом та піднявся до службового кабінету. Йому пояснили ситуацію та почали оформляти документи. Ключі та технічний паспорт були в автомобілі. Він не знає чи в автомобілі були якісь заборонені предмети, особисто в нього нічого не було. Огляд автомобіля проходив без нього. Гранату системи «Ф1» він здав сам добровільно та написав розписку. Гранату він здавав в райвідділі. За два дні перед тим при ньому було набагато більше зброї - це було в Луганській обл. і він не бачив нічого протиправного, що в одній країні переміщається зі зброєю, так як хвилювався за себе. На рахунок гранати проти нього не порушувалось кримінальне провадження. Він не пам`ятає, щоб вивозив потерпілу до лісу. Він не пам`ятає за яких обставин потерпіла дізналась, що в нього є граната та пістолет, можливо в нього пістолет просто був на виду. З моменту як його зупинили працівники ДАІ і до того як він поїхав до райвідділу пройшла приблизно година. Біля райвідділу побули ще хвилин 15 та зайшли до службового кабінету. До м.Києва він приїхав в особистих цілях, у відпустку. В ОСОБА_11 йому потрібен був автомобіль зібрати речі, камуфляжі, тушонку і т.д. При огляді автомобіля там була розгрузка-«амуніція». Він припускає той факт, що потерпіла злякалась його та під певним тиском передала автомобіль. Це він зрозумів зараз, а на той момент він цього не розумів. Потерпілій він не погрожував. З нею він обмінявся номерами телефонів, щоб здзвонитися з нею та передати їй автомобіль. Номерних знаків на автомобілі він не змінював. Автомобіль потерпілій він мав повернути в понеділок чи у вівторок. Коли його затримали то його мобільний був при ньому. Коли його затримали, він ніякого опору не чинив, а сам приїхав до райвідділу і там пробув цілий день. Ввечері йому сказали, що його везуть ІТТ. Він сів саме в автомобіль потерпілої, тому що крім неї там нікого не було. На той момент він вважав, що автомобіль йому позичили добровільно, але на даний момент вважає, що це не так. В м.Києві він орієнтується не дуже добре. Чому він не скористався громадським транспортом - не знає. В м.Київ він приїхав із зони АТО, там їх підвозили мешканці і вони в такій спосіб там переміщались і можливо тому в саме такій спосіб він вирішив проїхати і по м.Києву.

Крім власних показань вина ОСОБА_5 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3 КК України підтверджується показаннями потерпілої.

Так, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що 04.10.2014 року, близько 20 години 30 хвилин, вийшла з офісу та пішла до магазину купити необхідні товари. Після того, як купила їх, пішла на парковку до свого автомобіля, щоб їхати до дому. Коли вона сіла до авто, то боковим зором побачила, що до неї сідає незнайома людина. Вона хотіла сказати, що він помилився, але побачила в його руках пістолет направлений на неї. Обвинувачений сказав заводити авто та їхати. Вона так і зробила та запитала, що йому потрібно, на що той сказав, що все розкаже пізніше, а зараз просто їхати туди куди він вказує. Далі вони виїхали на кільцеву дорогу в м.Києві. Обвинувачений сказав їй дістати телефони та вимкнути їх. Коли вона щось хотіла запитати в нього, він казав не нервувати. Потім вони по кільцевій дорозі доїхали до місця де з`їзд на Житомирську трасу та він сказав пересісти їй на пасажирське сидіння, а сам сів за кермо і вони поїхали по ОСОБА_12 трасі. На вулиці вже було темно і обвинувачений звернув в лісосмугу, а вона почала нервувати та запитувати куди він її везе та, що він хоче, якщо авто то нехай забирає. Він сказав, що йому потрібне авто, але свідки, тобто вона, йому непотрібні. Обвинувачений запитував в неї чи їй страшно, і дійсно їй було страшно. Вона намагалась плакати, але він починав нервуватись. Коли він в неї починав, щось запитувати, вона мовчала та він знову починав нервувати. Коли вони доїхали до певного місця в лісосмузі, він зупинився та знову почав говорити, що йому потрібне її авто, та свідки йому непотрібні. Вона почала його просити залишити їй життя, говорила, що якщо йому потрібне авто, то нехай він його забирає, якщо - гроші то вона знайде їх. Потім він запитав скільки в неї є грошей, і вона сказала, що при собі грошей не має, на кредитних картках також грошей не має, але є гроші вдома в сумі 5 тис. грн. Потім він почав розповідати їй про АТО та про те, що він зараз виконує спеціальне завдання спрямоване на заволодіння автомобілів - джипів «мажорів» та передачі їх в зону АТО, а її авто йому там не потрібне. Далі він почав розповідати про себе, про те, що йому не щастить з дівчатами, який він благородний та, як допомагає своїм друзям, але ні від кого допомоги не просить. Після цього він дістав з кишені гранату та пакет з білим порошком та показав їй ці предмети. Потім почав шукати поверхню з якої можливо вжити порошок, і вона дала йому телефон, з якого він нюхав порошок. Вона в цей час намагалась підтримувати розмову з ним тому, що думала так буде краще. Коли він запитав, що будемо робити з нею далі, вона просила його не лишати її життя та те, що його лиця вона не запам`ятала і звертатись в міліцію не буде. Вони зійшлися на тому, що він забере її авто. Він говорив, що знає, як діяти в таких випадках, та якщо вона звернеться в міліцію, то її авто просто знайдуть спаленим і все. В лісосмузі вони пробули досить довго та потім почали їхати звідти. Обвинувачений побачив, що в авто мало бензину, там було кілометрів на 30, не більше, та виїхавши знову на кільцеву дорогу, вони заїхали на заправку. На вимогу обвинуваченого, вона дала йому кредитну картку, але на ній грошей не було і він про це знав. Коли він пішов розраховуватись, то сказав, щоб вона не робила дурниць і увесь час через скляні двері поглядав на неї. В тій ситуації, вона не знала, як себе вести. Потім він повернувся, дочекався поки заправлять авто, та вони поїхали в сторону міста. Обвинувачений запитав в неї, чи не могла б вона йому дати гроші? Відмовити в тій ситуації вона не могла. Коли вони приїхали під її будинок, вона зайшла до квартири, та винесла йому кошти в сумі 1 тис. грн. Потім він сказав дати йому тех. паспорт на авто та сказав, що автомобіль він їй поверне. Далі він повернув їй телефон, вона увімкнула його та попросила щоб він дав їй свій номер, щоб знати як і де він поверне авто. Обвинувачений продиктував їй свій номер. Потім через деякий час, вона виявила, що в її авто були відсутні деякі дрібниці: службове посвідчення, спортивна сумка та ін.. Кошти вона йому винесла із почуття страху та того, що він може її переслідувати, так як він знав де вона працює, живе. Вона думала, що так буде безпечніше для неї. Граната в руках обвинуваченого була зеленою з квадратиками, навіщо він її показав, вона не знає, але вона це сприйняла, як додатковий фактор серйозності його намірів: пістолет, граната і т.д. До міліцію вона звернулася із заявою про злочин, приїхав наряд, який відібрав в неї пояснення та далі проводили інші оперативні дії, виїжджали на місце де він сів до неї в авто і т.д. Чи писала вона в заяві про вимагання ОСОБА_13 в неї 1 тис.грн., не пам`ятає, але вона вказувала про це в поясненнях під час допиту слідчим. Показання дані в суді, про вимагання цих коштів в неї, вона підтримує.

Також потерпіла ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_5 тримав в руках саме пістолет, не револьвер, і він був металевий, чорного кольору, розміром приблизно 15-20 см. Автомобіль, який забрав обвинувачений, був випуску кінця 2010 року. Скільки він коштував станом на жовтень 2014 року, вона не знає, так як не збиралась його продавати, та не є експертом з даного питання. Чому під час огляду автомобіля не було виявлено слідів білого порошку та чому експертиза показала, що ОСОБА_14 не був під дією наркотиків, вона не знає. Вона дає показання під присягою і бачила, як він нюхав в автомобілі білий порошок. Коли людина погрожує вбивством, розповідає про своє життя та взагалі при ситуації, яка склалась, вона вважала за краще винести йому гроші в сумі, яку він вказав - це 1 тис. грн. Те, що дана подія сталась 04.10.2014 року, близько 21-00 год., відповідає дійсності. Автомобіль їй був повернутий, але заяву про повернення 1 тис.грн., які в неї вимагали, вона не писала. ОСОБА_5 це не та людина, якій би вона просто так позичила 1 тис.грн.

Після зміни обвинувачення та допиту обвинуваченого потерпіла показала, що показання ОСОБА_5 не підтримує, а підтримує ті показання, які давала раніше.

Крім цього потерпіла ОСОБА_8 показала, що обвинувачений вимагав у неї кошти коли вони рухались в бік м.Києва з АЗС, тоді мова зайшла про те, що йому потрібні гроші. В неї при собі грошей не було і вони поїхали до неї додому за грошима. Грошові кошти вона надавала обвинуваченому не добровільно, автомобіль йому віддавати вона також не хотіла, але за тих обставин була змушена це зробити. Свій емоційний стан вона може описати як шок, і після того, що сталося в той вечір вона віддала обвинуваченому гроші, щоб скоріше все скінчилося, так як хвилювалась за своє життя. Такий емоційний стан в неї був на протязі всього часу, як все відбувалось та ще певний час після того. Свої показання які вона давала раніше під час судового розгляду підтримує у повному обсязі.

Експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні показав, що 24.10.2014 року у складі комісії приймав участь в проведенні амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 . На поставлені питання слідчого вони надали відповіді, які він підтверджує. Під час проведення експертизи вони з`ясовували отримання обвинуваченим відкритої черепно-мозкової травми під час ДТП і що він лікувався в ЦРЛ Ружинського району. На їх уточнюючі запитання щодо залишків проявів травми, обвинувачений відповів негативно, тому вони не вбачали ніяких наслідків отриманої травми до психічного стану останнього. Призначати стаціонарне обстеження обвинуваченому, необхідності не було. Наявність наслідків вони не вбачали, поведінка нормальна, симптоматики в обвинуваченого не було. Лікар доповідач ОСОБА_16 на даний час в їх установі не працює.

Після ознайомлення з висновком спеціаліста ОСОБА_17 , ОСОБА_15 показав, що по 1-ій відповіді вони проявів посттравматичного розладу не виявили. По другій відповіді вони наявність епілептичного синдрому, не виявили. Вони знали про черепно-мозкову травму в 2008 році. По третій відповіді на підставі вивчених матеріалів та клінічного обстеження ОСОБА_13 , вони не виявили ніякої симптоматики ні ретроспектив період часу до яких відноситься подія. По четвертій відповіді, те що в нього були депресивні страждання, вони не виявили. По п`ятій відповіді, те що він не усвідомлює та не керує діями, вони нічого цього не виявили. По шостій відповіді стосовно індивідуальних особливостей, вони давали на це відповідь. По восьмій відповіді, про те, що він потребує стаціонарного огляду, вони ніяких наслідків не встановили та стаціонарне обстеження було в даному випадку було недоречним.

Крім показань потерпілої вина ОСОБА_5 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3 КК України об`єктивно підтверджується наступним.

- протоколом огляду місця події від 05.10.2014 року, згідно якого було встановлено місце скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «КІА Cerato», червоного кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.п.48-51);
- протоколом огляду від 06.10.2014 року, згідно якого було оглянуто автомобіль марки «КІА Cerato», червоного кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 під час якого було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет, предмет схожий на запал і предмет схожий на корпус гранати (а.п.52-58);
Вищевказаний протокол огляду підтверджує показання потерпілої ОСОБА_8 , що під час заволодінням її автомобілем та грошовими коштами у сумі 1 000 гривень, ОСОБА_5 погрожував їй пістолетом та гранатою, а саме застосувати насильство небезпечне для її життя та здоров`я.

- висновком балістичної експертизи №863 від 16.11.2014р., згідно якого предмет схожий на пістолет, вилучений 06.10.2014р. під час проведення огляду автомобіля «КІА Cerato», д.н.з. НОМЕР_2 , до вогнепальної зброї не відноситься, визначити придатність для проведення пострілів не виявилось можливим.
Предмет схожий на пістолет вилучений 06.10.2014р. під час проведення огляду автомобіля «КІА Cerato», д.н.з. НОМЕР_2 , є пневматичним пістолетом моделі «МР-654К» № НОМЕР_3 калібру 4,5 мм.
Пневматичний пістолет моделі «МР-654К» № НОМЕР_3 вилучений 06.10.2014р. під час проведення огляду автомобіля «КІА Cerato», д.н.з. НОМЕР_2 , виготовлений промисловим способом виробництва фірми «Baikal» Російська Федерація (а.п.63-65);
-висновком експерта №1/104-ВТ від 11.11.2014р., згідно якого наданий на дослідження предмет схожий на корпус гранати (об`єкт №1) є корпусом промислово виготовленою, оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини до вибухових пристроїв і боєприпасів не відноситься.
Наданий на дослідження предмет схожий на запал УЗРГМ (об`єкт №2) є стандартним, промислово виготовленим уніфікованим запалом до ручних гранат дистанційної дії УЗРГМ; УЗРГМ-2, який призначений для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини ручних гранат Ф1, РГД-5, РГ-42 та відноситься до боєприпасів.
Наданий на дослідження об`єкт №1 при поєднанні в єдину конструкцію з об`єктом №2, що передбачено їх конструктивними особливостями, представляють собою ручну гранату Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до боєприпасів (а.п.81-91);
-постановами про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 06.10.2014р. та 20.11.2014р. (а.п.93, 96);
-висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №903 від 23.10.2014р., згідно якої ОСОБА_5 не виявляє ознак яких-небудь психічних розладів. У період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення ОСОБА_5 за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 у даний час за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, ознак залежності від вживання наркотичних речовин (наркотичного захворювання) у теперішній час не виявляє. ОСОБА_5 не потребує лікування від наркологічного захворювання.
ОСОБА_5 на період правопорушення, у якому він підозрюється, не перебував у стані фізіологічного афекту або у будь-якому іншому емоційному стані, що суттєво вплинув на його свідомість та діяльність. До загальної психологічної характеристики ОСОБА_5 відносяться: збереженість інтелектуально-мнестичної діяльності. В особистій сфері екстравертованість, демонстративність поведінки, емоційна виразність, схильність до само афектації у суб`єктивно-складних ситуаціях, мінливість настрою, здатність відстоювати власні інтереси та обрану позицію, орієнтація на власну думку, завищений рівень домагань, низька критичність самосприймання. ОСОБА_5 не виявляє таких індивідуально-психологічних властивостей, які суттєво вплинули на його поведінку на період правопорушення, у якому він підозрюється (а.п.98-101);
-висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №102 від 12.05.2015р., згідно якої ОСОБА_5 на даний час будь-якими психічними захворюваннями не страждає. У період до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, будь-яким психічним захворюванням не страждав, ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. В даний час, за своїм психічним станом, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання не страждає. Також не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого розладу психіки.
У ситуації правопорушення, в якому підозрюється, ОСОБА_5 не перебував у стані фізіологічного афекту або будь-якому іншому юридично значущому емоційному стані. ОСОБА_5 виявляє достатній рівень розвитку та протікання когнітивних процесів (пам`яті, уваги, мислення); в особистій сфері активність, екстравертованість, емоційна лабільність, поверхневість, демонстративні форми поведінки, наполегливість у відстоюванні інтересів, схильність до зовнішньо-звинувачувальних суджень, впевненість у собі, низька самокритичність, достатній вольовий контроль поведінки, невисокий морально-етичний рівень розвитку особистості. ОСОБА_5 не виявляє таких індивідуально-психологічних особливостей, які виражені значною та могли суттєво вплинути на поведінку в ситуації правопорушення, в якому він підозрюється (а.п.153-155).
Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Судом досліджувались також надані висновки спеціаліста, психіатра-психотерапевта ОСОБА_17 , згідно яких підозрюваний ОСОБА_5 під час інкримінованого йому діяння ймовірно міг вже страждати Посттравматичним стресовим розладом, переважно з депресивною симптоматикою, з розладом емоцій та соціальної поведінки, з суїцидальним ризиком вище середнього, який діагностовано під час огляду. З урахуванням анамнестичних даних, зібраних зі слів ОСОБА_5 , що свідчать про наявність епілептичного синдрому (сомнамбулізм, епілептичні психічні еквіваленти), який розвинувся внаслідок повторних ЗЧМТ (можливо забій головного мозку червень 2010 року), під час інкримінованого йому діяння підозрюваний ОСОБА_5 міг не усвідомлювати свої дії та міг не повністю керувати ними. Можна припустити, що на фоні хронічного психічного захворювання, а також з урахуванням психічного та фізичного виснаження стан міг погіршитися і розвинувся більш важкий тимчасовий розлад психічної діяльності під час інкримінованого йому діяння. На даний час підозрюваний ОСОБА_5 страждає на посттравматичний стресовий розлад та можливо на епілептичний синдром, який можна діагностувати в умовах додаткового обстеження, що дає підстави вважати що він не усвідомлює повністю значення своїх дій та не може керувати ними, Посттравматичний стресовий розлад розвинувся близько останніх двох місяців. Отримані дані під час огляду дозволяють зробити висновок, що підозрюваний ОСОБА_5 не усвідомлює повністю значення своїх дій та керування ними. Стан підозрюваного ОСОБА_5 потребує стаціонарного обстеження з метою діагностики призначення додаткових обстежень (пато-психологічного, ЕЕГ дослідження, МРТ головного мозку), запиту медичної документації щодо ЧМТ 2010 року, призначення необхідного обсягу лікування (а.п.102-104).
Допитана під час судового засідання спеціаліст ОСОБА_17 повністю підтвердила вищевказані свої висновки.

Аналізуючи висновки спеціаліста, психіатра-психотерапевта ОСОБА_17 та її показання в суді, то колегія суддів ставиться до них критично, оскільки вони повністю спростовані висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №903 від 23.10.2014р. та висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №102 від 12.05.2015р., а також показаннями експерта ОСОБА_15 , які не викликають у колегії суддів сумніву в їх достовірності.
Аналізуючи показання ОСОБА_5 , що потерпіла добровільно передала йому свій автомобіль та гроші, то суд до них ставиться критично і вважає, що обвинувачений таким чином намагається ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене.

Так обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду спочатку дав показання, що потерпіла добровільно передала йому свій автомобіль та гроші, а потім він показав, що припускає той факт, що потерпіла злякалась його та під певним тиском передала автомобіль.

Вищевказані показання ОСОБА_5 у судовому засіданні повністю спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_8 , які не викликають у суду сумніву в їx достовірності у встановлених судом діянь обвинуваченого, оскільки вони послідовні, не протирічні i підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказами.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст.337 КПК України, доведеною повністю, юридичну кваліфікацію скоєного ним кримінальних правопорушень проводить за ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, не працює, характеризується позитивно, обставину, що пом`якшує покарання що обвинувачений є учасником бойових дій в зоні АТО, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, і вважає за необхідне обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги, що вироком Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2012р. ОСОБА_5 засуджено за ст.185 ч.1 КК України на 2 років позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 2 роки та в період іспитового строку він скоїв новий злочин, суд на підставі ст.71 КК України вважає необхідним призначити йому покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком, частково приєднати не відбуте покарання.

Процесуальні витрати по справі покласти на обвинуваченого.

Речові докази по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.1, 289 ч.3 КК України та призначити йому покарання:

-за ст.187 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки,

-за ст.289 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст.70 КК України покарання ОСОБА_5 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання згідно вироку Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2012р. у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) місяців і остаточне покарання ОСОБА_5 призначити у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 залишити без змін тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 ДДУ з питань виконання покарань.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання 06.10.2014р.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертиз, на користь держави у розмірі 2 506 гривень 14 копійок.

Речові докази по справі:

-предмет схожий на пістолет, який знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Солом`янського РУ ГУ МВС України в м.Києві та предмети схожі на корпус гранати і запал, які знаходяться в НДЕКЦ при ГУ МВС України в м.Києві, знищити;

-технічний паспорт на автомобіль та ключі від автомобіля марки «КІА Cerato» д.н.з. НОМЕР_2 , які знаходяться у потерпілої ОСОБА_8 , повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий: ________________ ОСОБА_1

Судді: _________________ ОСОБА_18

_________________ ОСОБА_3