АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/134/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.3 ст. 191 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, згідно з яким:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 19.07.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, 04.11.2008 року звільнений з місць позбавлення волі, згідно ст. 81 КК України; 2) 29.08.2014 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,
- визнаний винуватим та засуджений за ч. 3 ст.190 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначеним покаранням поглинуте не відбуте покарання згідно вироку Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2014 року та остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, а саме грошовими коштами, в травні 2013 року зателефонував знайомому ОСОБА_9 та повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що він має можливість привезти із-за кордону автомобіль за ціною нижче за ринкову.
В подальшому, 23 травня 2013 року ОСОБА_10 , зловживаючи довірою ОСОБА_8 , повідомив неправдиву інформацію про те, що він перебуває за кордоном, продиктував номер банківської картки та повідомив, що їй необхідно перерахувати на вказану картку грошові кошти в сумі 5100 гривень. ОСОБА_8 , довіряючи ОСОБА_10 , в приміщенні «Приватбанк», розташованого по пр.Повітрофлоцький, 46 в м. Києві, о 09 годині 52 хв., перерахувала на названий ОСОБА_10 номер банківської картки грошові кошти в сумі 5100 гривень.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , зловживаючи довірою ОСОБА_8 , 24 травня 2013 року повідомив останній про необхідність перерахувати грошові кошти в сумі 7000 гривень на банківську картку. ОСОБА_8 , довіряючи ОСОБА_10 , цього ж дня о 15 годині 32 хвилини в приміщенні «Приватбанк», розташованого по вул. Мельникова, 5-Б, перерахувала грошові кошти в сумі 7000 гривень на названий ним номер банківської картки.
Таким чином, ОСОБА_10 , зловживаючи довірою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заволодів грошовими коштами останніх на суму 15 200 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 121 448 гривень та 12 100 гривень, а всього на загальну суму 133 548 гривень, чим спричинив шкоду у великому розмірі.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 190 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, просять вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 190 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги потерпілі вказують на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 не дав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, який суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за аналогічні злочини, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив ряд аналогічних злочинів, а тому призначене ОСОБА_10 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі є недостатнім для виправлення останнього.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілих частково та просив, скасувавши вирок суду в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, постановити новий вирок та призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги потерпілих та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 190 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_10 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.
Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі потерпілих, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Принцип гуманізму у кримінальному праві це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.
Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги позицію потерпілих, які зазнали шкоди.
Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.
Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я.
Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за аналогічні злочини, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, не працює, врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому мінімального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 190 КК України.
Разом з тим, такі мотиви прийнятого судом рішення щодо призначення ОСОБА_10 мінімального строку покарання, не можна визнати правильними.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції достаньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, що він заволодів шляхом шахрайства великою сумою грошей, не відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, думку потерпілих щодо розміру покарання, яке має бути призначено обвинуваченому за вчинення злочинних дій.
Також судом не надано належної оцінки даним про особу ОСОБА_10 , який раніше неодноразово був судимий, у тому числі за скоєння корисливих злочинів, що після відбування покарання за попереднім вироком на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив новий злочин.
Наведені обставини дають підстави для висновку, що призначене судом обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 190 КК України не може бути визнане законним і обґрунтованим.
Згідно ст. 420 КПК України, у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, з постановленням по справі нового вироку.
Вирішуючи питання про те, який саме вид та розмір покарання повинен бути призначений обвинуваченому, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує вищенаведені обставини, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, обставини кримінального провадження, дані про особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Саме таке покарання за висновком колегії суддів відповідно до ст. 65 КК України буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,
З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 190 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ірпінського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Судді:
_____________ ______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4