АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1014/15 Справа № 192/104/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Софіївка Дніпропетровської області, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2012 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Засудженим ОСОБА_6 подана апеляційна скарга на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року, якою йому відмовлено в задоволенні його заяви про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В доводах апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, та зазначає, що ставлення судді Солонянського районного суду Дніпропетровської та представників Солонянської виправної колонії № 21 до нього є зухвалим, оскільки він сумлінно працює на виробництві установи, отримав одне заохочення від начальника установи, стягнень не має.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого суд своє рішення обґрунтував відсутністю підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_6 є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка не є сумлінною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження з розгляду заяви засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_6 на час звернення з заявою про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 частини призначеного покарання, за період відбування покарання мав одне заохочення.

Суд першої інстанції в своїй ухвалі зазначив, що засудженому ОСОБА_6 відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення, що підтверджується витягом з протоколу № 5 від 26 грудня 2014 року адміністративної комісії Солонянської виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровській області № 21.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі також зазначив, що згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений прибув до Солонянської виправної колонії № 21 25 липня 2013 року, був працевлаштований різноробочим ССЦ-3, має одне заохочення, стягнень не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, 23 травня 2014 року комісією установи йому відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.

Окрім того суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення послався також на те, що засуджений раніше вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання та належних висновків для себе не зробив та знову вчиняв злочини, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про схильність засудженого до порушення останнім правил поведінки, через що суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправно-трудовій установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і його особу в цілому.

ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше неодноразово був судимим, що свідчить про те, що ОСОБА_6 схильний до антисоціальної поведінки.

Крім цього, наявність лише одного заохочення за весь час відбування покарання не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання та на законних підставах відмовив в задоволенні заяви засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.

В зв`язку із викладеними обставинами, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тобто відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2015 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, засудженим в той же строк з моменту отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: