Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
прокурора та засуджених
Вергізової Л.А., ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
розглянула в судовому засіданні 8 листопада 2007 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Київської області
на вирок Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 10 травня 2006 року, яким
раніше не судимого,
засуджено:
за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років
позбавлення волі без позбавлення права
обіймати певні посади та займатися певною діяльністю;
за ч. 2 ст. 212 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки
обмеження волі без позбавлення права
обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 70 КК України
ОСОБА_1 остаточно призначено 5 років позбавлення волі без позбавлення
права обіймати певні посади та займатися
На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком
на 2 роки та на підставі ст. 76 КК України на нього покладено певні обов'язки;
раніше не судиму,
засуджено:
за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років
позбавлення волі без позбавлення права
обіймати певні посади та займатися певною діяльністю;
за ч. 2 ст. 212 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки
обмеження волі без позбавлення права
обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 70 КК України
ОСОБА_2. остаточно призначено 5 років позбавлення волі без позбавлення
права обіймати певні посади та займатися
На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_2. звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим
строком на 2 роки та на підставі ст. 76 КК України на неї покладено певні
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12
липня 2006 року вирок залишено без
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними
у тому, що вони, працюючи відповідно генеральним директором та головним бухгалтером
ТОВ “Везувій”, будучи службовими особами, за попередньою змовою на протязі
2001-2003 років шляхом службового підроблення податкових накладних умисно
ухилилися від сплати податку на додану вартість у розмірі 144 788 грн. та
податку на прибуток у розмірі 216 900 грн, що призвело до фактичного
ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах на загальну суму 361 687
У касаційному поданні прокурор
порушує питання про скасування судових
рішень у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та
направлення справи на новий судовий розгляд. На думку автора подання, суд
безпідставно перекваліфікував дії засуджених з ч. 3 на ч. 2 ст. 212 КК України
через те, що зворотна дія закону не поширюється на дії засуджених і при кваліфікації дій ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розрахунки слід проводити,
виходячи з неоподаткованого мінімуму доходів громадян у розмірі 17 грн., а не
175 грн. Крім того, суд необгрунтовано застосував ст. 69 КК України
Заслухавши доповідача, засуджених
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які заперечували проти задоволення подання, прокурора, яка
підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК
України підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є,
зокрема, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність
призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Як убачається з матеріалів справи,
суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, кваліфікуючи дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 212 КК України, мотивув це тим, що
відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який
скасовує або пом'якшує кримінальну відповідальність має зворотну дію у часі і
при кваліфікації дій засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виходив з податкової соціальної пільги на
період 2006 року, яка становить 175 грн, тобто дійшов висновку про умисне
ухилення від сплати податків в дохід держави на суму 17 000 грн. і більше.
Проте, згідно з рішенням
Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 положення
Кримінального кодексу України щодо зворотної дії кримінального закону у часі на
такі випадки не поширюється.
Відповідно до п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 28 травня 2004 року № 9 “Про деякі питання
застосування судами України адміністративного та кримінального законодавства у
зв'язку з набранням чинності Законом від 22 травня 2003 року “Про податок з доходів
фізичних осіб” для вирішення питання про наявність складу злочину в діях, які
були вчинені до 1 січня 2004 року, а також для кваліфікації дій положення названого Закону не застосовуються.
У таких випадках розрахунки проводяться, виходячи з неоподаткованого мінімуму
доходів громадян у розмірі 17 грн., отже суд помилково дійшов висновку про те,
що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ухилилися від сплати податків на суму в 17 000 грн. і
більше, оскільки при підрахунку виходили із неоподаткованого мінімуму в 175
грн., проте суму несплати податків необхідно було б визначати, виходячи із
неоподаткованого мінімуму в 17 грн. і тоді вона буде перевищувати 50 000 грн..
Крім того, призначаючи покарання
ОСОБА_1 у та ОСОБА_2 як у цілому, так і за кожен злочин окремо із застосуванням
ст. 69 КК України, суд порушив вимоги ст. 65 КК України і зазначив лише одну
обставину, що пом'якшує покарання - їх щире каяття у вчиненому злочині, хоча ст. 69 КК України
застосовується при наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання.
За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий
судовий розгляд, під час якого слід розглянути справу з дотриманням усіх вимог
Керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів
касаційне подання заступника
прокурора Київської області задовольнити.
Вирок Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 10
травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня
2006 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

В.Г. Жук В.М.
Верещак В.В. Заголдний