Сколівський районний суд Львівської
Справа № 1320/126/2012
№ провадження 1/453/12/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2013 року Сколівський районний суд
Львівської області

у складі: головуючого – судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря
Корнута Т.Б.;

потерпілої
ОСОБА_1;

представника потерпілої - адвоката
Правосудька О.М.;

та захисника підсудних - адвоката
Міхняка Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у місті Сколе
Львівської області справу у порядку
приватного обвинувачення

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та
жительки АДРЕСА_2, зареєстрованої
АДРЕСА_1, українки, громадянки України,
з неповною середньою освітою, вдови,
пенсіонерки, депутатом не являється,
раніше не судимої

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 125 КК України;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та
жителя АДРЕСА_2, зареєстрованого
АДРЕСА_1, українця, громадянина України,
із середньою освітою, розлученого, не
працюючого, депутатом не являється,
раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1
ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 12.08.2012 року
близько 11 год. 00 хв. у смт. Славське
Сколівського району Львівської
області на огородженій земельній
ділянці для випасання худоби (на
загородженому полі) неподалік
належного потерпілій ОСОБА_1 житлового
будинку, під час конфлікту, що виник на
ґрунті особистих неприязних відносин,
через суперечку з приводу прав на
зазначене поле, а також належності
права на випасання там коней і великої
рогатої худоби, умисно нанесли
потерпілій ОСОБА_1 удари по голові і
тілі, зокрема підсудна ОСОБА_4 нанесла
потерпілій ОСОБА_1 дерев’яною вориною
(частиною огорожі) один удар по голові
з-заді, а підсудний ОСОБА_5 наніс
потерпілій ОСОБА_1 дерев’яною палицею
для гоніння худоби один удар по плечах.
Внаслідок вказаних протиправних дій
підсудна ОСОБА_4 заподіяла потерпілій
ОСОБА_1, згідно висновку експерта № 19
від 05.02.2013 року струс головного мозку та
рану на голові, які є легким тілесним
ушкодженням, що спричинило
короткочасний розлад здоров’я, а
підсудний ОСОБА_5 заподіяв потерпілій
ОСОБА_1, згідно цього ж висновку
експерта, синець на лівім плечі, який є
легким тілесним ушкодженням.

Підсудна ОСОБА_4 у судовому засіданні
винною себе не визнала та пояснила, що
зранку 12.08.2012 року у смт. Славське
Сколівського району Львівської
області вона мала намір загнати корів
на поле для випасання худоби неподалік
житлового будинку потерпілої ОСОБА_1,
що перебувало у користування її сім’ї
і, для цього, почала розгороджувати
вказане поле, на що потерпіла ОСОБА_1 та
її чоловік ОСОБА_6 вчинили конфлікт,
почали їй у цьому чинити перешкоди,
зокрема загороджувати поле назад. Не
маючи змоги залишити худобу на полі,
вона була змушена погнати її додому.
Під час вказаного конфлікту вона
жодних ударів потерпілій ОСОБА_1 не
наносила, так як фізично не має змоги
підняти дерев’яну ворину, а, навпаки,
потерпіла ОСОБА_1 їй нанесла декілька
ударів дерев’яною палицею по плечах і
з цього приводу на даний час триває
досудове розслідування по
кримінальному провадженні. Вважає, що
потерпіла ОСОБА_1 сама вдарилась об
дерев’яну ворину, коли її ставила на
місце. З огляду на вказане, просить
постановити у даній кримінальній
справі виправдувальний вирок, а
пред’явлений потерпілою ОСОБА_1
цивільний позов відхилити у повному
обсязі.

Підсудний ОСОБА_5 у судовому засіданні
винним себе не визнав та пояснив, що
зранку 12.08.2012 року він загнав троє коней
на поле для випасання худоби, що
споконвіку належало його сім’ї
(вітчизнина) і знаходиться неподалік
житлового будинку потерпілої ОСОБА_1 у
смт. Славське Сколівського району
Львівської області. Побачивши це,
чоловік потерпілої ОСОБА_1 – ОСОБА_6
вчинив сварку з вимогою забрати коней з
вказаного поля, посилаючись на
належність такого його сім’ї. В цей час
до поля його матір ОСОБА_4 пригнала
корів, вони почали розгороджувати поле,
щоб також їх загнати для випасання. На
місце прибігла потерпіла ОСОБА_1 і
почала чинити їм перешкоди, а саме
загороджувати поле назад, не надаючи
змогу впустити корів. Все відбувалося
раптово і потерпіла ОСОБА_1 могла сама
собі причинити тілесні ушкодження,
вдарившись головою та плечима об
частину огорожі. Він жодних ударів
потерпілій ОСОБА_1 не наносив, так як не
мав дерев’яної палиці у руках, і не
бачив, щоб це робила його мама ОСОБА_4,
так як така взагалі не змогла б підняти
дерев’яну ворину у силу стану свого
здоров’я. Тому вважає, що його
причетність та причетність його матері
до отриманих потерпілою ОСОБА_1
тілесних ушкоджень є видуманою та
такою, що не доведена у судовому
засіданні. З огляду на вказане, просить
постановити у даній кримінальній
справі виправдувальний вирок, а
пред’явлений потерпілою ОСОБА_1
цивільний позов відхилити у повному
обсязі.

Незважаючи на повне невизнання
підсудними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєї вини,
їхня вина у скоєному знайшла своє
підтвердження у ході судового
засідання, зокрема підтверджується
наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_1 у судовому
засіданні надала пояснення, згідно з
якими вона 12.08.2012 року зранку побачила,
що підсудний ОСОБА_5 загнав у поле
неподалік її житлового будинку у смт.
Славське Сколівського району
Львівської області трьох коней для
випасання. Одразу її чоловік ОСОБА_6
пішов на місце, щоб вигнати коней з
поля, а згодом пішла і вона. Коней їм
вигнати не вдалося, однак сварка
тривала. Під час сварки підсудний
ОСОБА_5 наніс їй один удар по плечах
дерев’яною палицею для гоніння коней,
що тримав у руці. У цей час до поля
пригнала корів підсудна ОСОБА_4, стала
розгороджувати поле. Вона одразу
почала чинити їй у цьому перешкоди,
зокрема загороджувати поле назад, не
давши останній змогу загнати корів. Під
час таких дій підсудна ОСОБА_4
дерев’яною вориною, що зняла з огорожі,
вдарила її по голові. Спершу вона не
побачила, що з голови тече кров, так як
тривала суперечка і у неї був стрес.
Дещо згодом, коли конфлікт припинився,
вона зрозуміла, що з рани на голові тече
кров, а голова паморочиться, після чого
одразу ж звернулася спершу у Славську
селищну лікарню, а згодом і у
Сколівську центральну районну лікарню,
де була госпіталізована з діагнозом
«струс головного мозку» і пролежала
там майже три тижні. Також 12.08.2012 вона за
допомогою телефонного повідомлення
повідомила правоохоронні органи про її
побиття. Вважає, що вина підсудних
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинених злочинах
доведена у повному обсязі, у зв’язку з
чим просить визнати їх винним, однак не
призначити суворого покарання у межах
санкцій статей, задовольнивши,
натомість, у повному обсязі поданий нею
разом із скаргою приватного
обвинувачення цивільний позов.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6, який
являється чоловіком потерпілої ОСОБА_1,
у судовому засіданні надав покази,
згідно з якими він був очевидцем події,
яка близько 11 год. 00 хв. мала місце 12.08.2012
року на полі біля їхнього житлового
будинку по АДРЕСА_3. Так, він допомагав
своїй дружині виганяти з вказаного
поля коней, що пригнав підсудний
ОСОБА_5. Під час суперечки останній
дерев’яною плицею, що тримав у руках і
за допомогою якої пригнав коней, вдарив
по плечах його дружину. В цей час до
поля пригнала корів підсудна ОСОБА_4 і
між нею та його дружиною виникла ще
більша суперечка. Підсудна ОСОБА_4
стала розгороджувати поле, а його
дружина загороджувала його назад.
Обидві сварились і у ході сварки
підсудна ОСОБА_4 частиною огорожі –
дерев’яною воринкою нанесла один удар
його дружині по голові з-заді, від чого
у останньої утворилась рана і пішла
кров. Більше ніхто нікому ніяких ударів
не наносив. Коли конфлікт закінчився,
то його дружина одразу ж звернулася
спершу у Славську лікарню, а згодом – у
Сколівську лікарню, де її було
госпіталізовано і там вона пробула
більше двох тижнів.

Допитана у встановленому законом
порядку у кості свідка неповнолітня
ОСОБА_7, яка являється внучкою
потерпілої ОСОБА_1 у судовому засіданні
надала покази, згідно з якими вона
також була очевидцем події, яка близько
11 год. 00 хв. мала місце 12.08.2012 року на
полі неподалік їхнього житлового
будинку по АДРЕСА_3. Зокрема вона у цей
час перебувала безпосередньо біля
житлового будинку, звідкіля добре
видно поле і все, що там відбувається.
Вона бачила, що підсудний ОСОБА_5 спершу
пригнав трьох коней і впустив їх
пастися на вказане поле. На це спершу
дід, а потім і баба пішли на місце і
почали виганяти коней з поля, вчинилася
сварка, під час якої підсудний ОСОБА_5
наніс бабі один удар дерев’яною
палицею, що тримав у руках, по плечах. В
цей час до поля пригнала корів підсудна
ОСОБА_4 і почала знімати огорожу, на що
її баба почала ставити огорожу на
місце, не давши можливість загнати
корів. Тоді підсудна ОСОБА_4 взяла
дерев’яну воринку, що впала з огорожі
на землю, і нанесла нею бабі удар по
голові. Коли конфлікт закінчився і баба
прийшла додому, то вона побачила, що на
голові рана, з якої тече кров. Тоді вони
зателефонували вуйкові, який відвіз
бабу у місцеву лікарню, а згодом у
Сколівську лікарню, де вона пролежала
більше двох тижнів.

Окрім того, вина підсудної ОСОБА_4 у
заподіянні потерпілій ОСОБА_1 умисних
легких тілесних ушкоджень із
короткочасним розладом здоров’я та
вина підсудного ОСОБА_5 у заподіянні
потерпілій ОСОБА_1 умисних легких
тілесних ушкоджень стверджується
також наступними письмовими доказами,
зібраними у справі:

- постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи від
15.08.2012 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
ст. ст. 129, 194, 296 КК України (арк. відм. мат.
2), з якої вбачається, що під час
конфлікту, який виник 12.08.2012 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 відсутні
реальні погрози фізичною розправою чи
підпалом, громадського порядку не було
порушено, а такий виник на ґрунті
неприязних відносин через спір з
приводу користування земельною
ділянкою (полем для випасання худоби).
Однак, під час конфлікту потерпілій
ОСОБА_1 заподіяно легкі тілесні
ушкодження та легкі тілесні
ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров’я, у
зв’язку з чим останній роз’яснено
право на звернення до суду у порядку ст.
27 КПК України 1960 року із скаргою у
порядку приватного обвинувачення;

- протоколом телефонного
повідомлення чергової медсестри
Сколівської ЦРЛ ОСОБА_8 від 12.08.2012 року
(арк. відм. мат. 4), з якого вбачається, що
на приймальний покій поступила
потерпіла ОСОБА_1 з діагнозом забійна
черепно-мозкова травма, струс
головного мозку;

- протоколом огляду місця
події від 14.08.2012 року та схемою до нього
(арк. відм. мат. 8-9), з якого вбачається
місце заподіяння підсудною ОСОБА_4
потерпілій ОСОБА_1 легких тілесних
ушкоджень з короткочасним розладом
здоров’я та заподіяння підсудним
ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_1 легких
тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 19 від
05.02.2013 року (а. с. 64-66), згідно якого у
потерпілої ОСОБА_1 згідно
представлених матеріалів справи,
медичних документів та при огляді
лікарем судово-медичним експертом,
виявлено струс головного мозку, рану на
голові та синець на лівім плечі, які
утворилися від дії тупих предметів та
тупих предметів з обмеженою
контактуючою поверхнею, можливо 12.08.2012
року. Травма голови у складі рани на
голові та струсу головного мозку є
легким тілесним ушкодженням, що
спричинило короткочасний розлад
здоров’я; синець на лівім плечі є
легким тілесним ушкодженням;

- медичною картою № 3318
стаціонарного хворого Сколівської ЦРЛ
(а. с. 67-79), з якої вбачається факт
звернення потерпілої ОСОБА_1 за
медичною допомогою внаслідок
отриманих травм та перебування
останньої, починаючи з 12.08.2012 року і по
28.08.2012 року включно у вказаному
медичному закладі, встановлений
діагноз – струс головного мозку,
забійна рана тім’яної ділянки голови;

- фототаблицею дерев’яної
воринки (а. с. 43), з якої вбачається
предмет, яким було нанесено удар по
голові підсудною ОСОБА_4 потерпілій
ОСОБА_1.

Суд не бере до уваги надані у судовому
засіданні покази свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11, що
являються близькими родичами
підсудних, згідно з якими останні були
очевидцями події 12.08.2012 року і бачили,
що ані підсудний ОСОБА_5, ані підсудна
ОСОБА_4 не наносили потерпілій ОСОБА_1
ударів по голові і тілі, а між ними лише
виникла суперечка з приводу випасання
коней а корів, оскільки такі покази є
непослідовними, спрямованими на
уникнення підсудними ОСОБА_5, ОСОБА_4
кримінальної відповідальності і
спростовуються вказаними вище
письмовими доказами, зібраними у
матеріалах справи, у тому числі і
висновком судово-медичної експертизи,
а також показами самої потерпілої, та
допитаних у якості свідків її чоловіка
ОСОБА_6 та внучки ОСОБА_7, яким суд в цій
частині надає віри. Інших очевидців
події, яка мала місце 12.08.2012 року
близько 11 год. 00 хв. у смт. Славське
Сколівського району Львівської
області на полі біля житлового будинку,
що належить потерпілій ОСОБА_1, судовим
слідством не встановлено, як і не
встановлено причетність будь-яких
інших осіб до отриманих останньою
зазначеного числа, або ж у найближчий
період тілесних ушкоджень. Що
стосується показів свідка ОСОБА_12, то
такі не мають жодного даказового
значення, виходячи з того, що остання не
була очевидцем події, а лише чула про
те, що сталося 12.08.2012 року зі слів інших
людей, у тому числі і самих підсудних.

Допит лікаря судово-медичного
експерта ОСОБА_13 у судовому засіданні
не проводився, оскільки на цьому
учасники судового розгляду не
наполягали і відповідних клопотань з
вказаного приводу не заявляли,
посилаючись на зрозумілість та
доступність наданого ним висновку № 19
від 05.02.2013 року про ступінь важкості
тілесних ушкоджень, отриманих
потерпілою ОСОБА_1 і відсутності
додаткових запитань до експерта.

Аналіз вказаних вище зібраних та
перевірених у судовому засіданні
доказів безперечно свідчить про те, що
у діях підсудної ОСОБА_4 наявний склад
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України і суд вважає, що дії підсудної
ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125
КК України, як умисне легке тілесне
ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров’я. У діях
підсудного ОСОБА_5 ж наявний склад
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України і суд вважає, що дії підсудного
ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125
КК України, як умисне легке тілесне
ушкодження.

Обтяжуючих вину підсудної ОСОБА_4 у
вчиненні злочину обставин,
передбачених ст. 67 КК України, суд не
вбачає.

Пом’якшуючих вину підсудної ОСОБА_4 у
вчиненні злочину обставин,
передбачених ст. 66 КК України, суд не
вбачає.

Обтяжуючих вину підсудного ОСОБА_5 у
вчиненні злочину обставин,
передбачених ст. 67 КК України, суд не
вбачає.

Пом’якшуючих вину підсудного ОСОБА_5
у вчиненні злочину обставин,
передбачених ст. 66 КК України, суд не
вбачає.

При визначенні міри покарання
підсудній ОСОБА_4 суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого нею злочину та
сукупність усіх обставин, що їх
характеризують, зокрема умисну форму
вини, спосіб вчинення злочину, мотиви
злочину, а також особу підсудної. Так,
підсудна ОСОБА_4 повністю заперечила
свою вину, не відшкодувала завдані нею
збитки. Підсудна ОСОБА_4 позитивно
характеризується за місцем проживання,
на диспансерному обліку у лікаря
нарколога та лікаря психіатра
Сколівської ЦРЛ Львівської області не
перебуває, вперше притягається до
кримінальної відповідальності,
являється особою пенсійного віку.

При визначенні міри покарання
підсудному ОСОБА_5 суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину та
сукупність усіх обставин, що їх
характеризують, зокрема умисну форму
вини, спосіб вчинення злочину, мотиви
злочину, а також особу підсудного. Так,
підсудний ОСОБА_5 повністю заперечив
свою вину, не відшкодував завдані ним
збитки. Підсудний ОСОБА_5 позитивно
характеризується за місцем проживання,
на диспансерному обліку у лікаря
нарколога та лікаря психіатра
Сколівської ЦРЛ Львівської області не
перебуває, вперше притягається до
кримінальної відповідальності, ніде не
працює.

З урахуванням наведених обставин суд,
у відповідності до вимог ст. 65 КК
України під час вирішення питання про
обрання міри покарання підсудним
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вважає за необхідне
призначити їм покарання у межах
санкції ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 125 КК України
відповідно, у вигляді сплати штрафу у
дохід держави у певному розмірі.

Таким чином, враховуючи ступінь
тяжкості вчиненого злочину кожним із
підсудних, сукупність зазначених вище
даних про осіб підсудних, міру
покарання у вигляді сплати штрафу у
дохід держави у певному розмірі суд
вважає такою, що відповідає
призначеному покаранню, є необхідною і
достатньою для виправлення кожного з
підсудних та попередження вчинення
ними нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК
України суд не вбачає.

Суд також дійшов до висновку, що
заявлений потерпілою ОСОБА_1 цивільний
позов підлягає до часткового
задоволення. Так, що стосується
відшкодування майнової шкоди, то у
користь потерпілої ОСОБА_1 підлягають
до стягнення документально
підтверджені витрати за придбання
ліків у період лікування та за отримані
медичні послуги (а. с. 35-42) у загальному
розмірі 965 грн. 43 коп.. Однак такі
витрати слід стягнути виключно з
підсудної ОСОБА_4, так як вони
пов’язані з лікуванням лише
черепно-мозкової травми і отриманням з
цього приводу медичних послуг. Що
стосується стягнення моральної шкоди,
то така частково підлягає
відшкодуванню в сумі 1000 грн. з
підсудної ОСОБА_4 та в сумі 500 грн. з
підсудного ОСОБА_5. При цьому суд бере
до уваги у першу чергу тяжкість
тілесних ушкоджень, які заподіяли
кожен з підсудних потерпілій ОСОБА_1,
переживання та страждання потерпілої
через ушкодження здоров’я,
позбавлення потерпілої у зв’язку з цим
на певний час реалізації своїх звичок і
бажань, порушення її нормального
психічного стану. Також суд враховує
майновий стан кожного з підсудних. Так,
підсудна ОСОБА_4 є особою пенсійного
віку, а підсудний ОСОБА_5 ніде не працює
і стабільного заробітку немає.

Таким чином, загальна сума, яку повинна
відшкодувати підсудна ОСОБА_4
потерпілій ОСОБА_1, становить 1965 грн. 43
коп. (965 грн. 43 коп. – майнова шкода; 1000
грн. – моральна шкода, а всього – 1965
грн. 43 коп.). Підсудний ОСОБА_5 повинен
відшкодувати потерпілій ОСОБА_1 500 грн.
заподіяної моральної шкоди.

Витрати, понесені потерпілою ОСОБА_1 на
оплату послуг адвоката підлягають
відшкодуванню у повному обсязі в сумі
2000 грн., так як такі також документально
підтверджені (а. с. 34). Вказані витрати
слід стягнути з обох підсудних у
солідарному порядку.

Керуючись ст. ст. 323-324 КПК України 1960
року, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК
України і призначити їй покарання у
вигляді сплати штрафу у дохід держави у
розмірі п’ятдесят неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян – 850
(вісімсот п’ятдесят) грн..

Міру запобіжного заходу засудженій
ОСОБА_4 – підписку про невиїзд до
вступу вироку у законну силу залишити
без змін.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України і призначити йому покарання у
вигляді сплати штрафу у дохід держави у
розмірі тридцять неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян – 510
(п’ятсот десять) грн..

Міру запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_5 – підписку про невиїзд до
вступу вироку у законну силу залишити
без змін.

Цивільний позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 1965
(одна тисяча дев’ятсот шістдесят
п’ять) грн. 43 коп. заподіяної майнової
та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_1 500
(п’ятсот) грн. заподіяної моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
солідарному порядку у користь ОСОБА_1
2000 (дві тисячі) грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Вирок може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
протягом п’ятнадцяти днів з моменту
його проголошення, або з моменту
вручення копії вироку засудженому,
який перебуває під вартою.

Суддя
В.Я. Микитин