У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

- Федченка О.С.,

суддів

- Пекного С.Д. і Таран Т.С.,

з участю прокурора - Опанасюка О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 22 січня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Луганської області.

Вироком Лутугинського районного суду
Луганської області від 9 лютого 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимого 26.01.2001 р. за ч.3 ст.140
КК України (1960 р.) на 3 роки
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку в порядку ст.461 КК
України на 2 роки,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення
волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання
частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лутугинського районного суду
Луганської області від 26.01.2001 р. за ч.3 ст.140 КК України і остаточне
покарання ОСОБА_1 призначене у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17
квітня 2007 року вирок щодо засудженого ОСОБА_1 змінено, виключено з вироку
кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України “повторність”,
а в решті вирок залишено без змін.

Вироком суду з врахуванням
змін внесених апеляційним судом, ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він
9.06.2001 року за вказаних у вироку обставин таємно викрав електродвигун
вартістю 2320,40 гривень, а 27.06.2001 року - двигун вартістю 492,77 гривень.

Викраденим майном на загальну суму 2813,17 гривень
ОСОБА_1 та інші особи розпорядилися на власний розсуд.

У касаційному поданні прокурор, посилаючись на
неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення змінити,
виключити з вироку та ухвали застосування ст.71 КК України і призначення
покарання ОСОБА_1 за сукупністю вироків.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав
подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів справи, після вчинення цих
злочинів ОСОБА_1 перебував на території Російської Федерації і на запит
Генеральної прокуратури України видавався російською стороною для притягнення
до кримінальної відповідальності за крадіжки майна з проникненням у приміщення.

Відповідно до положень ст.14 Європейської Конвенції “Про
видачу правопорушників” від 13.12.1957 р. та ст.66 Конвенції “Про правову
допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах” від
22.01.1993 р., видана особа не може переслідуватися, засуджуватися або
затримуватися з метою виконання вироку чи постанови про утримання під вартою ні
за яке правопорушення, вчинене до її видачі, крім правопорушення, за яке вона
була видана, і її особиста свобода ні за яких інших причин не може
обмежуватися, за винятком підстав викладених у зазначених статтях Конвенцій.

Всупереч цим вимогам закону, призначаючи покарання
ОСОБА_1, суд на підставі ст.71 КК України частково приєднав покарання за попереднім
вироком, що є порушенням ст.14 Європейської Конвенції про видачу
правопорушників, оскільки згода на це російською стороною не надавалась, тобто
судом неправильно було застосовано кримінальний закон.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що
постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення підлягають зміні у частині
призначеного йому покарання за сукупністю вироків.

Керуючись
ст.ст.394 - 396 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання заступника прокурора Луганської області
задовольнити.

Вирок Лутугинського районного суду Луганської області від
9 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 17 квітня
2007 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити із зазначених вироку та ухвали рішення про
призначення покарання засудженому ОСОБА_1 за сукупністю вироків в порядку ст.71
КК України і вважати засудженим його за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки
позбавлення волі.

У решті постановленні щодо ОСОБА_1 рішення залишити без
зміни.

С У Д Д І :

Федченко О.С. Пекний С.Д. Таран Т.С.