АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/804/15 Справа № 204/9460/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0002808 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м.Дніпропетровську,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

який народився у м.Дніпропетровську,

проживає за адресою

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_6

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законних представників неповнолітніх обвинувачених -

ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА:

Потерпілою ОСОБА_6 принесена апеляційна скарга на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в якій вона просить вирок скасувати, призначити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, а також процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 7000 гривень.
Вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.289 КК України на кожного 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст.75,104 КК України обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до вимог п.п.2,3 ст.76 КК України на останніх покладені відповідні обов`язки.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідності висновків суду викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку потерпілої неповнота судового розгляду виразилась у тому, що судом не враховано зухвалість вчинених злочинів, які вчинені обвинуваченими з прямими умислом та корисливою метою, також не взято до уваги то, що засуджені вчинили аналогічні злочини, кримінальне провадження по яким триває, не встановлені відносини обвинувачених з батьками, в матеріалах провадження відсутні дані чи перебувають обвинувачені на обліку в підрозділах кримінальної міліції та служби у справах дітей; невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність виразилось у тому, що суд, вирішуючи питання про призначення покарання та звільнення обвинувачених на підставі ст.75 КК України не врахував, що батьки засуджених не мають позитивного виховного впливу на неповнолітніх, відсутність належних матеріальних умов для їхнього життя, рівень їх успішності в навчанні, ненадання належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 . Вважає, що судом безпідставно застосовано положення ст.75 КК України, а розмір стягнутої моральної шкоди є несправедливим та необґрунтованим, також вказує на те, що судом неправильно відмовлено у відшкодуванні процесуальних витрат на правову опомогу.

Захисником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_10 , принесено заперечення на апеляційну скаргу потерпілої.

Вироком суду обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 засуджено за те, що вони маючи умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньою змовою групою осіб, 13 жовтня 2014 року, біля домоволодіння АДРЕСА_3 , всупереч волі власника, незаконно заволоділи транспортним засобом ЗАЗ 110206, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1994 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_6 , чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 17 477,33 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 06 листопада 2014 року, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, біля будинку АДРЕСА_4 , всупереч волі власника, незаконно заволоділи транспортним засобом ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2006 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_4 , який належить потерпілому ОСОБА_15 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 33 635,96 гривень.
Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги і доводи апеляційної скарги, промову прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, вважала вирок суду законним і обґрунтованим, вислухавши думки обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Встановлені судом фактичні обставини скоєних злочинів, винуватість обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в їх скоєнні та кваліфікація дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких, дані про особу обвинувачених, які як на час скоєння злочинів так і на час ухвалення вироку були неповнолітніми, вину свою визнали повністю, що суд обґрунтовано згідно ст.66 КК України визнав обставинами, що пом`якшують покарання.

При призначенні неповнолітньому покарання слід враховувати, що вік неповнолітньої особи згідно з п.3 ч.1 ст.66 КК є обставиною, яка пом`якшує покарання незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду кримінального провадження повноліття.

Судом, при призначенні покарання, було враховано також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При призначенні покарання судом враховано, що законними представниками неповнолітніх обвинувачених потерпілій ОСОБА_6 відшкодована матеріальна шкода, яка складається з вартості автомобіля, в повному обсязі - в розмірі 17 477,33 гривень, потерпілому ОСОБА_15 - частково.

Також судом було враховано думку представника сторони обвинувачення під час розгляду справи судом першої інстанції, який просив призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, та звільнення обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 24 квітня 2015 року законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 було відшкодовано 2000грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди, розмір якої встановлено вироком суду, що підтверджується квитанцією про переказ зазначених грошових коштів та поясненнями потерпілої ОСОБА_6 .

За інформацією начальника Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 06.04.2015 року за вчинення даних злочинів неповнолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з 14.01.2015 року перебувають на обліково-профілактичний обліку в СКМСД, за час перебування на якому було отримано повну інформацію про них з місця навчання та проживання, де характеризуються позитивно.

За інформацією управління служби у справах дітей виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровськ ради від 5 травня 2015 року неповнолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на обліку в управлінні - службі у справах дітей не перебували і не перебувають.

На теперішній час обвинувачений ОСОБА_7 навчається з 01.09.2012 року у Вищому професійному училищі №15 м.Дніпропетровськ, де характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою з місця навчання, а також позитивно характеризується за місцем проживання. Мешкає в повній родині, в якій виховується ще малолітня дитина. За повідомленнями служби у справах дітей сім`я характеризується задовільно.

Обвинувачений ОСОБА_8 навчається на 1 курсі Дніпропетровського індустріально-педагогічного технікуму, де характеризується позитивно, також позитивно характеризується зі місцем проживання, виховується в неповній родині матір`ю, яка має ще одну малолітню дитину.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_12 пояснила, що в сім`ї посилився контроль за поведінкою та вихованням неповнолітнього сина, який веде себе позитивно і вони зможуть забезпечити в подальшому його виховання та належну поведінку і навчання, без ізоляції його від суспільства.

Аналогічні пояснення надала суду і законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , його мати ОСОБА_13 , яка пояснила, що на теперішній час не працю., весь час надає вихованню та контролю сина, який веде себе добре, навчається, допомагає, його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому просить не позбавляти його волі.

Таким чином, судом апеляційної інстанції усунено недоліки допущені судом першої інстанції в частині дослідження обставин виховання неповнолітніх обвинувачених в сім`ї, їх характеристик за місцем проживання та навчання, відомостей щодо перебування на обліку у службі у справах дітей та кримінальній міліції.

Тим самим встановлено, що обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вперше потрапили у конфлікт із законом, вчинили у неповнолітньому віці злочини, у зв`язку з чим були поставлені на профілактичний облік СКМС Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області, під час перебування на якому зарекомендували себе з позитивної сторони. Даних щодо вчинення обвинуваченими інших злочинів суду не було надано, раніше обвинувачені до кримінальної відповідальності не притягувались, відомості про вироки щодо них, які набрали законної сиди, відсутні, чим заперечуються доводи апеляційної скарги потерпілої щодо зазначених обставин.

Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього, повинен керуватися принципом найкращих інтересів дитини, встановленим ст.3 Конвенції ООН про права дитини. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яке полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації. Відповідно п.17 Мінімальних стандартних правил ООН, що відносяться до відправлення правосуддя відносно неповнолітніх міри впливу, повинні бути співмірні не тільки з обставинами та тяжкістю правопорушення, а й з положеннями та потребами неповнолітнього, а також потребами суспільства, рішення про обмеження особистої свободи неповнолітнього повинні прийматися тільки після ретельного розгляду питання і обмеження повинно по можливості бути зведено до мінімуму.

Відповідно до вимог ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. За вимогами ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КПК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Враховуючи вищенаведене та положення ст.3 Конвенції ООН про права дитини, колегія суддів, виходячи з сукупності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , враховуючи думки законних представників неповнолітніх обвинувачених, за інформацією служби у справах дітей підстав для взяття обвинувачених на облік не встановлено внаслідок їх позитивних характеристик, складу сімей, умови проживання, навчання, контроль за поведінкою обвинувачених з боку представників кримінальної міліції за обвинуваченими в повсякденному житті, вважає, що призначене неповнолітнім ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України є необхідним та достатнім для їх виправлення, виховання та соціальної реабілітації, попередження вчинення нових злочинів. Сама тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, без врахування його наслідків, інших вимог ст.65, ст.50 КК України не є виключною підставою для призначення йому покарання у виді позбавлення волі, без можливості застосування ст.75, ст.104 КК України.

Тому суд об`єктивно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , без реального відбування покарання, і прийняв рішення про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги потерпілої в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме звільнення неповнолітніх обвинувачених від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 103, 104 КК України та призначення їм покарання у виді позбавлення волі, реального відбування - не обґрунтованими.
Безпідставне посилання потерпілої на показання свідка ОСОБА_14 , оскільки із журналу судового засідання та вироку суду встановлено, що зазначений свідок під час судового розгляду не допитувався, і відповідно вимог ч.4 ст.95 КПК України висновки суду на його показаннях не обґрунтовувалися.
Також колегія суддів зазначає, що потерпілою в апеляційній скарзі при вимозі призначити покарання у виді позбавлення волі обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , тобто необхідності застосування більш суворого покарання, що відповідно ст.420 КПК України є підставою для ухвалення свого вироку, не ставилася вимога про постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку, а відповідно вимогам ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги потерпілої щодо стягнення на її користь з законних представників обвинувачених в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000грн. Так, вироком суду було частково задоволено позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди та стягнуто солідарно з батьків неповнолітніх обвинувачених - ОСОБА_16 та ОСОБА_13 на користь потерпілої 5000грн. При цьому суд виходив з того, що потерпіла внаслідок злочинних дій обвинувачених втратила транспортний засіб, було порушено її життєвий уклад, в зв`язку з чим їй була спричинена моральна шкода, про що потерпіла зазначила, обґрунтовуючи позовні вимоги.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд згідно вимог ст.1167, ст.23 ЦК України урахував характер злочину, вчиненого обвинуваченими, ступінь їх вини, глибину душевних страждань потерпілої, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинувачених та їх законних представників. Так, судом враховано відсутність особистого майна у неповнолітніх обвинуваченихОСОБА_7 і ОСОБА_8 , майновий стан їх та їх законних представників, законний представник ОСОБА_12 не працює, законний представник ОСОБА_17 одна виховує дітей, ними відшкодовано завдану потерпілій матеріальну шкоду в розмірі вартості автомобіля, тому суд з врахуванням вимог розумності і справедливості обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди. Також самою потерпілою в позовній заяві не обґрунтовано розмір моральної шкоди саме в сумі 50000грн., про що зазначає в запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_18 .

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої щодо часткового задоволення її вимог про стягнення витрат понесених нею на правову допомогу. Так, з вироку суду встановлено, що суд стягнув з законних представників обвинувачених витрати, пов`язані з проживанням та проїздом її представника адвоката ОСОБА_19 , що підтверджено документально. 7000грн., зазначені як витрати на оплату послуг адвоката, потерпілою сплачені на користь ФОП ОСОБА_20 21 січня 2015 року призначенням платежу - представництво у кримінальній справі. Потерпіла наполягає, що зазначені грошові кошти нею були сплачені адвокату ОСОБА_19 , який представляв її інтереси в суді першої інстанції, однак, доказів, що зазначена сума сплачена адвокату ОСОБА_19 за представництво її інтересів, потерпіла суду не надала, тому суд прийшов об`єктивного висновку про неможливість ідентифікувати перерахування ОСОБА_6 в розмірі 7000грн. на ім`я ФОП ОСОБА_20 , з послугами адвоката ОСОБА_19 .
Крім того, згідно тексту договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_19 , даний договір укладено 31 січня 2015 року (а.п.87), і в ньому відповідно п.3.2 викладено обов`язки підзахисного, за якими останній зобов`язаний здійснити або доручити здійснення оплати юридичних послуг адвоката згідно з цим договором. Однак, в договорі не зазначено, що оплата здійснюється на користь ФОП ОСОБА_21 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Підстав для скасування судового рішення внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого під час перевірки матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді