АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-кп/791/425/13 р.
інстанції Радченко Г.А.
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця « 26» дня

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бугрименка
В.Г.Суддів:Черствої Є.О., Вороненко
Т.В.При секретаріФокіній Є.В.З участю
прокурораКоломійця
В.С.ЗахисникаОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні матеріали
кримінального провадження, внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 00002243, за
апеляційними скаргами прокурора і
захисника ОСОБА_7 на ухвалу
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 04 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою застосовано примусові
заходи медичного характеру у вигляді
госпіталізації в психіатричний заклад
з посиленим наглядом щодо

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянина України, уродженця і
жителя АДРЕСА_1,

Запобіжний захід - поміщення до
психіатричного закладу в умовах, що
виключають його небезпечну поведінку.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За змістом ухвали суду першої
інстанції ОСОБА_8 вчинив
суспільно-небезпечне діяння, а саме 30
квітня 2013 року за попередньою змовою з
ОСОБА_9, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, з погрозою
застосування насилля, яке потерпілий
сприймав як реальну загрозу для його
життя і здоровя, вчинив напад на ОСОБА_10
в квартирі АДРЕСА_2, заволодівши майном
і грошима потерпілого на загальну суму
5 004 гривні 15 копійок.

На вирок суду прокурор і захисник
ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в
яких

- прокурор покликається на
незаконність ухвали внаслідок
неправильного застосування
кримінального закону, зокрема
неправильної перекваліфікації дій
ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 187 на ч. 2 ст. 187 КК
України. Апелянт вважає, що в діях
ОСОБА_8 відсутня ознака застосування
насилля, що є небезпечним для життя і
здоровя потерпілого у зв'язку з чим дії
ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати як
грабіж з проникненням в житло. Просить
ухвалу змінити , перекваліфікувавши
дій ОСОБА_8 на ч. 3 ст. 186 КК України та
застосувати до нього примусові заходи
медичного характеру у вигляді
госпіталізації в психіатричний заклад
з посиленим наглядом.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду у
зв'язку з недоведеністю, що ця особа
вчинила суспільно-небезпечне діяння і
провадження по справі закрити. В
обґрунтування доводів захисник вказує,
що єдиним доказом участі ОСОБА_8 у
вчиненні суспільно-небезпечного
діяння є показання свідка ОСОБА_11 хоча
є всі підстави для визнання її
підозрюваною.

Заслухавши міркування прокурора про
необхідність задоволення поданої
прокурором на ухвалу апеляційної
скарги, захисника ОСОБА_7, який просив
ухвалу місцевого суду скасувати із
наведених у поданій ним апеляційній
скарзі підстав, перевіривши матеріали
кримінального провадження та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги захисника
та прокурора необхідно задовольнити
частково.

Висновок суду першої інстанції про
участь ОСОБА_8 викраденні майна
потерпілого ОСОБА_10 відповідає
фактичним обставинам справи і
підтверджується перевіреними в
судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 показав в судовому
засіданні, що 30 квітня 2013 року він
перебував за місцем проживання в
квартирі АДРЕСА_2 та дивився телевізор
коли неочікувано йому на голову хтось
накинув простирадло і зв'язали шнуром
руки та ноги. Нападників було декілька
чоловіків так як одночасно зв'язували
руки та ноги і один із чоловіків став
питати у нього пін-код до банківської
картки, на якій зберігалися його гроші.
Перелякавшись, він змушений був
виконати їх вимоги. Після цього
нападники зникли і по приходу дочки він
з її допомогою зміг визволитися від
шнура, яким був зв'язаний. Оглянувши
речі, виявив пропажу фотоапарату і
грошей у сумі 600 гривень.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила в судовому
засіданні, що 30 квітня 2013 року вона
після двадцятої години прийшла в
квартиру батька ОСОБА_10 і виявила того
зв'язаним. Батько пояснив, що невідомі
особи якимось чином зайшли в квартиру
та зв'язали його. Оглянувши речі, вона
виявила пропажу машинки для стрижки,
фотоапарату і грошей.

Свідок ОСОБА_11 показала в судовому
засіданні, що раніше вона спів мешкала
із потерпілим ОСОБА_10 і 30 квітня 2013 року
після чергової сварки вона залишила
його помешкання. Після цього
зустрілася із ОСОБА_9 і ОСОБА_8,
розповіла їм про свої проблеми та
попросила їх поїхати разом з нею на
квартиру потерпілого щоб забрати речі.
Коли зайшли в квартиру потерпілого то
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 стали діяти самостійно,
на голову вдягли маски, ОСОБА_9 повалив
ОСОБА_10 на диван і накинув на його
голову простирадло, став питати у нього
пін-код банківської картки, разом з
ОСОБА_8 оглядав шухляди у шафі та
викрали фотоапарат і машинку для
стрижки волосся, якусь суму грошей.

Наведені докази беззаперечно
спростовують доводи апеляційної
скарги захисника щодо недоведеності
участі ОСОБА_8 у вчиненні
суспільно-небезпечного діяння щодо
потерпілого ОСОБА_10

Перевірені судом докази і їх аналіз
дійсно свідчать, що ОСОБА_8 прийшов в
квартиру потерпілого на пропозицію
ОСОБА_11 щоб забрати її речі. Разом з тим,
при появі в квартирі потерпілого
ОСОБА_8 не узгодив свої дії з ОСОБА_11,
став діяти самостійно, застосував
насилля до ОСОБА_10 і викрав його майно.

Не притягнення ОСОБА_11 до кримінальної
відповідальності, на що наголошується
в апеляційній скарзі захисника, не
свідчить про недоведеність участі
ОСОБА_8 у вчиненні
суспільно-небезпечного діяння щодо
ОСОБА_10

Перевіркою матеріалів кримінального
провадження не встановлено істотних
порушень процесуального
законодавства, які були б підставою для
скасування вироку.

Органами досудового розслідування
щодо ОСОБА_8 складено клопотання про
застосування примусових заходів
медичного характеру так як він вчинив
суспільно-небезпечне діяння,
передбачене ч. 3 ст. 187 КК України. Суд
першої інстанції не погодився з такою
кваліфікацією суспільно-небезпечного
діяння та виключив кваліфікуючу
ознаку « проникнення в житло». Колегія
суддів вважає, що такий висновок суду
першої інстанції відповідає фактичним
обставинам справи, а доводи
апеляційної скарги прокурора у
хибності такого рішення суду необхідно
визнати безпідставними. Відповідно до
положень ст. ст. 227, 291, 337 КПК України
повідомлення про підозру має містити,
крім інших передбачених законом
обставин, стислий виклад фактичних
обставин кримінального
правопорушення, у вчиненні якого
підозрюється особа, у тому числі із
зазначенням часу, місця його вчинення,
а також інших суттєвих обставин,
відомих на момент повідомлення про
підозру. Такі ж вимоги встановлені і
для обвинувального акуту. Судовий
розгляд проводиться лише стосовно
особи, якій висунуте обвинувачення, і
лише в межах висунутого обвинувачення
відповідно до обвинувального акта.
Аналогічні норми процесуального
законодавства застосовуються і під час
розгляду клопотань про застосування
примусових заходів медичного
характеру. За змістом клопотання про
застосування щодо ОСОБА_8 примусових
заходів медичного характеру не
виписано факт проникнення ОСОБА_8 в
житло потерпілого з метою заволодіння
майном, а лише вказано, що він вчинив
напад на потерпілого, який перебував за
місцем проживання. При таких
обставинах у суду не було підстав для
визнання факту вчинення ОСОБА_8
суспільно-небезпечного діяння з
проникненням в житло так як така
кваліфікуюча ознака норми
матеріального права органами
досудового розслідування не виписана і
прокурором під час розгляду справи в
суді не складено нового клопотання, яке
б відповідало вимогам норм
кримінально-процесуального
законодавства.

На думку колегії суддів у суду першої
інстанції не було достатньо підстав
вважати про участь ОСОБА_8 у вчиненні
суспільно-небезпечного діяння -
розбійного нападу та кваліфікувати
його дії за ст. 187 КК України. За змістом
тексту клопотання про застосування
примусових заходів медичного
характеру ОСОБА_8 вчинив напад на
ОСОБА_10, застосовуючи насилля, яке є
небезпечним для життя і здоровя
потерпілого що проявилося у накиданні
на голову потерпілого простирадла і
зв'язуванні його та погрозою
застосування насилля. З таким доводами
клопотання погодився і суд першої
інстанції. Колегія суддів вважає, що
висновок суду в цій частині не
відповідає фактичним обставинам
справи. Так, за теорією матеріального
права розбій є нападом з метою
заволодіння чужим майном, поєднаним із
насильством, небезпечним для життя і
здоровя потерпілого, або з погрозою
спричинення такого насилля. Фізичним
насильством, небезпечним для життя і
здоровя вважається таке насилля, в
результаті якого потерпілому були
спричинені легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоровя або
більш тяжкі тілесні ушкодження, або
насильство, яке реально не спричинило
шкоди життю, але було небезпечним для
життя в момент заподіяння. Як встановив
суд, ОСОБА_8 під час протиправних дій
щодо ОСОБА_10 приймав участь у накиданні
тому на голову простирадло і
зв'язуванні йому рук та ніг, погрожував
вчинити інші дії, не конкретизувавши
їх. Той факт, що потерпілий сприймав
таке насилля як небезпечним не
свідчить про вчинення винною особою
розбою. Насилля чи погроза
застосування насилля повинні бути
реальними щодо небезпечності для життя
і здоровя потерпілого, підкріпленими
певними діями та наслідками або
можливістю настання таких наслідків.
Фактичні обставини справи об'єктивно
свідчать, що під час викрадення майна
потерпілого ОСОБА_8 дійсно
застосовував насилля, однак воно не
було небезпечним для життя і здоровя
ОСОБА_10 На адресу потерпілого не
висловлювалося і погроз про можливість
вчинення такого насилля. Враховуючи
викладене, доводи апеляційної скарги
прокурора про необхідність
кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 186 КК
України як грабіж заслуговують уваги.

Безпідставним є і висновок суду першої
інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8
кваліфікуючої ознаки злочину - «
вчинення злочину за попередньою змовою
групою осіб», тобто вчинення ОСОБА_8
суспільно-небезпечного діяння за
попередньою змовою з ОСОБА_9.
Відповідно до вимог ст. 28 КК України
злочин вчиняється за попередньою
змовою групою осіб, якщо його вчинили
декілька осіб, які заздалегідь
домовилися про спільне його вчинення.
Викладене свідчить, що попередня змова
осіб на вчинення злочину має місце лише
між співвиконавцями, тобто суб'єктами
злочину. Заданими кримінального
провадження ОСОБА_8 є неосудним, не є
суб'єктом злочину, щодо нього
застосовані примусові заходи
медичного характеру, а тому попередня
змова суб'єкта злочину на вчинення
злочину з такою особо виключається.

Таким чином, фактичні обставини справи
і сукупність перевірених судом доказів
об'єктивно свідчать про вчинення
ОСОБА_8 відкритого із застосуванням
насилля, яке не є небезпечним для життя
і здоровя потерпілого, викрадення
майна ОСОБА_10, тобто вчинення
суспільно-небезпечного діяння,
передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне частково
задовольнити апеляційну скаргу
захисника, залишивши без задоволення
апеляційну скаргу прокурора, змінивши
ухвалу в частині кваліфікації
суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_8
у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413 КПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7
і прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Комсомольського районного
суду м. Херсона від 04 жовтня 2013 року
щодо ОСОБА_8 змінити. Вважати, що ОСОБА_8
вчинив суспільно-небезпечне діяння,
передбачене ч. 1 ст. 186 КК України.

В решті цю ухвалу залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно і
може бути оскаржена учасниками
судового розгляду на протязі трьох
місяців з моменту її проголошення
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: (три підписи)

З оригіналом згідно

Суддя