Ухвала

іменем україни

26 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_18,
суддів:ОСОБА_19, ОСОБА_20,
при секретарі ОСОБА_21,
за участю прокурора ОСОБА_22,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476, за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Лебедин Сумської області, проживаючого по АДРЕСА_1, зареєстрованого по АДРЕСА_2,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційними скаргами прокурора та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 08 травня 2013 року близько 22.25 год, керуючи мотоциклом KEEWAY SUPERHADOW-250 д/н НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, рухаючись по проспекту Вавілова у м. Полтаві зі сторони вул. Південної в напрямку вул. Головка, в районі електроопори № 124, у місці заокруглення дороги ліворуч в порушення вимог п. 12.1, 2.1, 2.5, 31.4.7 Правил дорожнього руху не врахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, а саме відсутності підніжки пасажира та стану пасажира, не вибрав безпечної швидкості та прийомів керування транспортним засобом, які б дозволили контролювати рух, що призвело до виїзду праворуч за межі проїжджої частини, втратив рівновагу та курсову стійкість мотоцикла, здійснив наїзд на опору дорожнього знаку, внаслідок чого транспортний засіб перекинувся. У результаті ДТП пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть на місці пригоди.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на неправильну оцінку судом доказів у справі та безпідставне невизнання у вироку обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп'яніння. Відмовляючи у задоволенні апеляцій прокурора та потерпілої, апеляційний суд послався на недопустимі докази, які в порушення вимог ст. 290 КПК не були відкриті на досудовому розслідуванні.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому наводить доводи, аналогічні доводам касаційної скарги прокурора.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 подали заперечення на касаційні скарги прокурора та потерпілої, в яких, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6, просять залишити їх без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та вважав, що касаційна скарга потерпілої також підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора та потерпілої не підлягають задоволенню на таких підставах.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 286 КК не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржено.

Доводи касаційних скарг про необхідність визнання обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп'яніння були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано визнані неспроможними.

Суд правильно встановив відсутність в матеріалах кримінального провадження належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_6 на час вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, на які сторона обвинувачення спирається у своїх доводах, отримали належну оцінку суду та правильно визнані недостатніми для підтвердження факту перебування засудженого у стані алкогольного сп'яніння.

Так, впродовж всього досудового розслідування та в суді ОСОБА_6 заперечував вживання ним спиртних напоїв. Вказував, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, а тому перебував у шоковому стані, що може вказувати на ознаки, які свідки розцінили як стан сп'яніння - порушення мови, нестійку позу, зміну забарвлення шкіри.

Згідно даних виписки із історії хвороби ОСОБА_6 було госпіталізовано 09 травня 2013 року, при цьому за результатами токсикологічного дослідження етанолу в його крові виявлено не було (т. 1 а.с. 181).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1261 від 04 липня 2013 року, експертом була досліджена медична карта стаціонарного хворого № 8873 ОСОБА_6, госпіталізованого 09 травня 2013 року о 02.45 год, в якій зазначено, що при токсикологічному дослідженні № 508 у крові ОСОБА_6 етанолу не виявлено.

Вказані докази є належними і допустимими, не були спростовані стороною обвинувачення, а тому правильно покладені судом в основу свого висновку про недоведеність перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, як убачається зі змісту обвинувального акту, порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху, який забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, в провину ОСОБА_6 не ставилось.

За таких обставин, оцінивши всі докази окремо та у їх сукупності, суд правильно відмовив у визнанні обставиною, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі прокурора доводам, в тому числі і тим, на які він та потерпіла послалися у касаційних скаргах, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Порушень вимог ст. 290 КПК під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_6, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та потерпілої - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20