права №1-11
ПОСТАНОВА

06 листопада 2008 року

м.Житомир

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді:

Моніча Б.С.

при секретарі:

Гуковій О.Р.

з участю прокурора:

Кімак Л.С.

підсудного:

ОСОБА_1
.

його захисника:

ОСОБА_2

розглянувши у відкритих виїзних судових засіданнях, що проводилися у Богунському райсуді м.Житомира, кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_1
за ч.2 ст.191 КК України, –

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового слідства
ОСОБА_1
обвинувачується в тому, що з 05.12.03 працював на посаді начальника
ІНФОРМАЦІЯ_1
розташованого по
АДРЕСА_1
Згідно посадової інструкції, затвердженої генеральним директором
ІНФОРМАЦІЯ_2
у 2004 році ніс певні службові обов’язки та обіймав посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків, тобто був службовою особою. Крім того, ніс повну індивідуальну матеріальну відповідальність за отримання, збереження і перевезення товарів, які йому були ввірені.

В середині травня 2006 року
ОСОБА_1
, працюючи начальником комерційного відділу
ІНФОРМАЦІЯ_2
, отримав від старшого майстра
ІНФОРМАЦІЯ_2
» грошові кошти за кузов до автомобіля ЗАЗ-110307 «Славута», який належить гр.
ОСОБА_3
., в сумі 9800 грн. для внесення їх в касу підприємства. В цей час у
ОСОБА_1
. виник умисел на привласнення грошових коштів, отриманих як оплату за кузов до автомобіля ЗАЗ-110307 «Славута», що належали
ІНФОРМАЦІЯ_2
. Реалізуючи свій злочинний умисел,
ОСОБА_1
з метою привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, а саме грошових коштів, які він отримав як оплату за кузов до автомобіля ЗАЗ-110307 «Славута», що належить гр.
ОСОБА_3
., діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, не вніс в касу
ІНФОРМАЦІЯ_2
кошти в загальній сумі 9800 грн., а привласнив їх.

На думку слідства таким чином
ОСОБА_1
, діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, в середині травня 2006 року привласнив чуже майно, яке перебувало у його віданні, а саме грошові кошти
ІНФОРМАЦІЯ_2
в сумі 9800 грн., чим скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК України.

Після допиту свідків та дослідження письмових доказів у справі захисник підсудного
ОСОБА_2
клопотав направити кримінальну справу прокурору на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства. При проведенні додаткового розслідування вважав за необхідне з’ясувати подальшу долю грошей, які були передані
ОСОБА_3
старшому майстру
ІНФОРМАЦІЯ_2
.

Державний обвинувач Кімак Л.С. клопотання захисника підсудного підтримала просила справу повернути на додаткове розслідування. В своєму клопотанні державний обвинувач зазначила, що обвинувачення, яке пред’явлене
ОСОБА_1
., не ґрунтується на нормах цивільного законодавства, покази свідків, допитаних під час розгляду справи, є суперечливими і не доводять, що зазначені 9800 грн. були саме ввірені
ОСОБА_1
., не встановлено також особу, яка видала
ОСОБА_3
. акт прийому-передачі кузова для перереєстрації автомобіля в ДАІ, достовірно не встановлено особу, яка дала вказівку випустити автомобіль з території СТО
ІНФОРМАЦІЯ_2
, не з’ясовано мотиву дій
ОСОБА_4
., який замість внесення коштів в касу підприємства або в касу магазину передав їх
ОСОБА_1
.

Підсудний заявлені клопотання підтримав, представник цивільного позивача в судове засідання не з’явився, однак при вирішенні клопотань покладався на розсуд суду.

Розглянувши заявлені клопотання суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Склад злочину, скоєння якого інкримінується
ОСОБА_1
. передбачає, що його суб’єктом є саме службова особа. Об’єктивна сторона цього злочину полягає у тому, що службова особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально-відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо. Специфіка даного такої форми злочину полягає в тому, що саме майно, яким заволодіває винний, не перебуває в його віданні однак в силу свого службового становища він має право оперативного управління цим майном. При цьому, на переконання суду, службовій особі в певних випадках таке майно може бути і ввірене.

В судовому засіданні достовірно не встановлено, які саме службові обов’язки були покладені на
ОСОБА_1
., оскільки досудовим слідством та слідством судовим достовірно не встановлено, що посадова інструкція, на яку посилається обвинувачення, була у встановленому порядку доведена до відома підсудному. Сам підсудний стверджує, що ця інструкція була складена після його звільнення з роботи і з нею він ознайомлений не був. З відповідей на запити суду, який намагався усунути неповноту досудового слідства з цих питань, вбачається, що майстер
ОСОБА_4
у підпорядкуванні
ОСОБА_1
. не знаходився, а підпорядковувався іншій особі. В ході судового слідства не стало можливим з’ясувати чи мало місце ввірення майна за умови, що події відбувалися так як це вкладено в обвинуваченні.

Оскільки судом вичерпані можливості з’ясування конкретних службових обов’язків
ОСОБА_1
., суд приходить до висновку, що ці обставини мають бути з’ясовані під час додаткового розслідування.

Також в ході додаткового розслідування слід встановити коли саме і яким чином
ОСОБА_1
отримав право оперативного управління вищевказаним майном, в чому це право виражалося, або ж коли саме і яким чином майно йому було ввірене.

Крім того, під час додаткового розслідування необхідно також з’ясувати і ряд інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а саме: під час судового слідства було встановлено, що кузов, який був встановлений на автомобіль
ОСОБА_3
вже був відпущений іншій юридичній особі. Незважаючи на це, даний кузов був виданий майстрам СТО
ІНФОРМАЦІЯ_2
для його встановлення на автомобіль
ОСОБА_3
При цьому покази осіб, причетних до видачі та встановлення цього кузова, які допитані в судовому засіданні, є суперечливими. З метою усунення суперечностей у їх показах під час додаткового розслідування необхідно провести оперативно-розшукові заходи та слідчі дії, спрямовані на встановлення анкетних даних всіх осіб, які безпосередньо займалися встановленням кузова, а також особи (осіб), яка цей кузов видала з площадки, де він зберігався. Під час допиту цих осіб слід з’ясувати хто був ініціатором видачі цього кузова та подальшого його встановлення на автомобіль
ОСОБА_3
хто, кому і які вказівки при цьому давав.

В своїх показах суду гр-н
ОСОБА_3
вказував, що після завершення ремонту автомобіля він через певний час приїздив до
ІНФОРМАЦІЯ_2
з метою отримання акту приймання-передачі кузова встановленого зразка, необхідного для перереєстрації автомобіля в органах ДАІ. При цьому він пояснив, що даний акт йому видавав якийсь молодий хлопець, однак категорично заперечив, що це був
ОСОБА_1
За таких обставин під час додаткового розслідування необхідно встановити, хто саме видав зазначений акт
ОСОБА_3
., хто і при яких обставинах займався його складанням, підписанням у керівництва
ІНФОРМАЦІЯ_2
, чому при видачі даного акту
ОСОБА_3
. не було з’ясовано, що відповідний кузов вже був виписаний на інше підприємство, а якщо було з’ясовано, то чому ніхто не перевірив сплату коштів за кузов збоку
ОСОБА_3
При цьому також слід з’ясувати, яка процедура видачі зазначених актів існувала на підприємстві, хто і на якому етапі здійснював контроль за надходженням коштів підприємству.

Під час додаткового розслідування орган досудового слідства має також усунути однобічність досудового слідства, допущену під час розслідування справи, а саме: до матеріалів справи долучені найперші пояснення (від 08.06.06)
ОСОБА_4
., які він давав керівництву
ІНФОРМАЦІЯ_2
під час проведення службової перевірки з приводу недостачі коштів за кузов до автомобіля. В цих поясненнях
ОСОБА_4
не вказував на те, що отримані в п’ятницю від
ОСОБА_3
кошти за кузов він в понеділок віддав
ОСОБА_1
., як і не вказував, що
ОСОБА_1
будь-кому давав вказівки на оформлення певних документів, навпаки – у них він вказував, що дані кошти він разом з
ОСОБА_5
віддав
ОСОБА_3
. і
ОСОБА_1
при цьому присутній не був (а.с.8). Такі ж пояснення з цього приводу давала і
ОСОБА_5

В своїх подальших поясненнях від 22.09.06 він вже вказує на те, що після того як віддав кошти
ОСОБА_3
., то завів його до
ОСОБА_1
. для проведення розрахунків за кузов. В подальшому під час досудового слідства
ОСОБА_4
змінив свої покази і стверджував, що кошти він в присутності
ОСОБА_3

ОСОБА_6
та
ОСОБА_7
віддав
ОСОБА_1
. Органом досудового слідства в порушення вимог ст.ст.22, 67 КПК України оцінка цих доказів не здійснена, причини зміни показів свідком не з’ясовані.

Під час судового слідства зазначені особи змінили свої покази і з них вбачається, що очевидцями передачі коштів
ОСОБА_1
. були лише
ОСОБА_4
та
ОСОБА_7
., а тому під час додаткового розслідування необхідно ретельно перевірити ці обставини, дати відповідну оцінку причинам зміни показів свідками та з урахуванням здобутих фактичних даних та доказів прийняти рішення у справі згідно вимог закону.

Крім того, досудовим слідством не встановлювалося, а під час судового розгляду справи не вдалося встановити мету та мотиви, з яких діяв
ОСОБА_4
, незаконно передаючи кошти в сумі 9800 грн., які призначалися
ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_1
., ці обставини підлягають з’ясуванню під час додаткового розслідування і на думку суду можуть бути з’ясовані шляхом більш ретельного вивчення осіб
ОСОБА_1
.,
ОСОБА_4
., їх попередніх стосунків між собою.

Згідно зі ст. 16-1 КПК України здійснення обвинувачення в суді покладається на прокурора, а в окремих передбачених у КПК України випадках це вправі робити потерпілий чи його представник. Захист підсудного здійснює сам підсудний, його захисник або законний представник. Суд, залишаючись об’єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов’язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. З огляду на ці вимоги закону суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Статтею 261 КПК України визначено, що всі учасники судового розгляду мають рівні права на заявлення клопотань, відводів, подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.281 КПК України п
овернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно абзацу третього пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.05 «Про практику застосування законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» за змістом чинного законодавства виклик і допит нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст.315-1 КПК України, на підтвердження чи спростування позицій сторін допускаються тільки за клопотанням сторін. При цьому судові доручення суд дає лише з метою перевірки й уточнення фактичних даних, одержаних у ході судового слідства.

Оскільки учасники судового розгляду, які мають відповідні права на доведення до суду саме своєї позиції у справі, не вбачали підстав для направлення судових доручень, а вважали, що неповнота та неправильність досудового слідства не можуть бути усунуті під час розгляду справи, суд погоджується з їх позицією і направляє кримінальну справу на додаткове розслідування, оскільки зазначена ним неповнота та неправильність дійсно мають бути усунуті, а суд по своїй ініціативі цього робити не вправі.

На підставі викладеного, керуючись ст.281 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.05 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу
по обвинуваченню
ОСОБА_1
за ч.2 ст.191 КК України направити прокурору м.Житомира для організації додаткового розслідування.

В ході додаткового розслідування необхідно усунути вказані у постанові неповноту та неправильність досудового слідства, провівши відповідні слідчі дії.

Постанова може бути оскаржена протягом семи діб з дня її винесення до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд.

Головуючий-суддя: (підпис)

Б.С.Моніч

Копія вірно:

Суддя: