Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/539/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000287 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечаївка Компаніївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31.07.2014 року вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадський робіт 200 годин;

- 13.10.2014 року вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області, затверджено угоду про примирення та призначено за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14.04.2015 року зазначений вирок скасовано, кримінальне провадження направлене прокурору Компаніївського району Кіровоградської області для завершення досудового розслідування;

- 19.12.2014 року вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 389, ст. 395. ч. 1 ст. 70 та ст. 71 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.

На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупності вироків, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року і остаточно до відбування призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_7 покарання за цим вироком та покарання призначене за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2014 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн., виконувати самостійно.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:

- прокурора ОСОБА_8 ,

- захисника ОСОБА_9 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_7 покарання за даним вироком та покарання призначене вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2014 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн. виконувати самостійно. У решті вирок залишити без змін.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні 21.11.2014 року відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Тобто дане кримінальне правопорушення, обвинуваченим вчинено до постановлення попереднього вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року.

За таких обставин, апелянт вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, суд мав керуватись правилами ч. 4 ст. 70 КК України та призначити покарання за сукупністю злочинів.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вимог вищезазначеної норми закону України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, тобто за правилами ст. 71 КК України.

Апелянт також вважає, що при ухвалені вироку суд першої інстанції не застосував ст. 72 КК України не зважаючи на те, що відповідно до ст. 51 КК України позбавлення волі та арешт є різними видами покарань, які застосовуються до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину. Отже судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 413 КПК України, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосовано закону, який підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі дослідження матеріалів кримінального провадження, а саме вироків, якими було засуджено обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши прокурора, який підтримав доводи апеляції, просив вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, частково приєднати до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , які просили вирок суду першої інстанції скасувати, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених у ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за таких обставин.

21.11.2014 року приблизно о 22 год. знаходячись в спальній кімнаті будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на відкрите викрадення грошей з-під матрацу ліжка на якому лежала ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_10 , ОСОБА_7 просунув руку під матрац ліжка та повторно, відкрито викрав гроші в сумі 460 грн., які належать потерпілій ОСОБА_10 .

З відкрито викраденим майном ОСОБА_7 з місця злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 шкоду на вказану суму.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достатніх і достовірних доказах досліджених в судовому засіданні й правильно оцінених судом, і не оспорюються в апеляційній скарзі прокурором. Також апелянт не заперечує кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим відсутні апеляційні підстави для визнання цієї кваліфікації неправильною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доказана повністю, його дії за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, передбачені ст. 412,415 КПК України, які є безумовними підставами для скасування вироку і призначення у кримінальному провадженню нового судового розгляду. Так, право на захист ОСОБА_7 не порушено, так як йому відповідно до вимог ст. 345 КПК України судом було повідомлені права і обов`язки, у тому числі й право мати захисника уклавши з ним договір або призначити захисника у разі відсутністю коштів на укладення договору з адвокатом. Обвинувачений добровільно відмовлявся від захисника, як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції пояснивши, що свої права і інтереси зможе захищати самостійно, оскільки свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнавав. Проявів упередженості з боку суду першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_7 , колегією суддів також не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом і розміром судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, так як в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так як в апеляції прокурор не оскаржує вид та розмір покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відсутні апеляційні підстави для визнання призначеного покарання таким, що не відповідає вимогам ст. 50,65 КК України.

Тому колегії суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України за своїм видом і розміром відповідає меті покарання і засадам його призначення, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливими.

Разом з цим, як обґрунтовано вказав в апеляційній скарзі прокурор, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання, суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню. Так, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 застосував ст. 71 КК України, водночас, безпідставно не застосував ч. 4 ст. 70 КК України.

Зважаючи на викладене, апеляція прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні з призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

За сукупністю вироків ст. 71 КК України, покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.04.2015 року обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 21.11.2014 року вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Тобто вказане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_7 до ухвалення вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року.

За таких обставин, при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, необхідно застосовувати правила ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначивши його за видом розміром, запропонованим в апеляції прокурором, та яке за розміром відповідає покаранню, призначеному судом першої інстанції.

Підстав для застосування ч. 3 ст. 72 КК України, колегія суддів не вбачає, так як вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2014 року, яким затверджено угоду та призначено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 грн., скасовано ухвалою цього ж суду від 14.04.2015 року, а кримінальне провадження направлене прокурору Компаніївського району Кіровоградської області для завершення досудового розслідування.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до положень ст. 408 КПК України з постановленням ухвали, так як не погіршується становище обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому апеляція прокурора в частині скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2014 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

У решті вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ через Апеляційний суд Кіровоградської області протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченими у той же строк з моменту отримання її копії.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4