Справа № 362/5720/14-к
Провадження № 1-кп/362/360/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.12.2014 року м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -
Відповідно до вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.
28.04.2014 року вказаний вирок надійшов до Васильківського районного підрозділу Фастівського МРВ КВІ управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.
28.04.2014 року ОСОБА_4 взято на облік вказаним підрозділом КВІ і їй, у відповідності з ст. 37 КВК України, роз`яснено, що вона зобов`язана додержуватись встановленого порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитись до праці, з`являтись за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, з`являтися у встановлені дні на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, працювати на визначеному об`єкті і відпрацювати встановлений строк покарання, не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Цього ж дня встановлено дні її явки для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, а також вона була направлена для виконання громадських робіт до Вінницько-Ставської сільської ради Васильківського району Київської області.
24.07.2014 року ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.
З метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_4 до відбуття покарання не приступала та жодної години громадських робіт не відпрацювала, також 20.08.2014, 03.09.2014, 17.09.2014, 01.10.2014 та 15.10.2014 не з`явилась на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 37 КВК України.
29.10.2014 року ОСОБА_4 було винесено попередження, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.
Незважаючи на винесене попередження, ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від відбування громадських робіт та реалізуючи його, до Вінницько-Ставської сільської ради Васильківського району Київської області для відбування покарання у виді громадських робіт так і не прибула, а також не з`явився для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, тобто ухилилась від відбування покарання у виді громадських робіт, порушивши тим самим вимоги ч. 3 ст. 40 КВК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, визнала повністю і суду показала, що відповідно до вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2014 року вона приходила на відпрацювання 150 годин громадських робіт у Вінницько-Ставську сільську раду Васильківського району Київської області три-чотири рази, де виконувала роботи. У ВКВІ вона для реєстрації не з`являлася, за межі району вона не виїздила. Дитина повністю перебуває на її утриманні. Вона працює неофіційно. У ВКВІ вона не з`являлась на реєстрацію, бо забула коли туди потрібно їхати. Вона проживає за вищевказаною адресою зі своїм співмешканцем, який працює. На відпрацювання громадських робіт вона їздила з дитиною, оскільки їй тяжко добиратися туди у Вінницько-Ставську сільську раду, то вона перестала туди їздити. Вона мала прибирати на території Вінницько-Ставської сільської ради. В період відбування громадських робіт їй було роз`яснено у Васильківській ВКВІ про порядок відбування покарання та наслідки невиконання призначеного покарання. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаялась, просила суд строго її не карати, оскільки запевнила, що вона буде виконувати в подальшому призначене їй покарання.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 28.04.2014 року до ВКВІ надійшов на виконання вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2014 року стосовно ОСОБА_4 про виконання виправних робіт. ОСОБА_4 двічі викликалась до ВКВІ, але вона не з`явилася. Вона винаймала квартиру в АДРЕСА_3 . Власниця цього будинку надала телефон матері ОСОБА_6 і тоді вони її розшукали в с. Він.Стави, Васильківського району, Київської області. ОСОБА_4 була попереджена про виконання нею вироку про відпрацювання громадських робіт, але вона не приїжджала для виконання громадських робіт і не з`являлася на реєстрацію до ВКВІ. Потім ОСОБА_4 почала проживати в АДРЕСА_2 . Але чому вона не відбуває громадські роботи не пояснила.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона працює головою Він.Ставської сільської ради Васильківського району Київської області. ОСОБА_4 знає давно, оскільки вона раніше була у неї вчителькою. Точної дати не пам`ятає коли, ОСОБА_4 з`явилася на відбування громадських робіт, але не в зазначений час, коли було вказано в документах, а через пару днів пізніше. Вона з нею домовилася, що документи про відпрацювання громадських робіт будуть оформлені з того часу, коли вона повинна була відпрацьовувати громадські роботи за рахунок додаткового часу відпрацювання громадських робіт. Вона намагалася по телефону зв`язатися з ОСОБА_4 , але не змогла, а потім за допомогою її куми вона зв`язалася з нею, щоб ОСОБА_4 прибула в Він. Ставську сільську раду для відпрацювання громадських робіт, але остання так і не прибула до Він.Ставської сільської ради для відпрацювання громадських робіт, з яких причин їй не відомо і на сьогоднішній день. Їй відомо, що ОСОБА_4 не позбавлена батьківських прав стосовно своєї дитини.
В підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, прокурором надані для приєднання до матеріалів кримінального провадження наступні документи, а саме:
- копія вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин;
- підписка ОСОБА_4 , про роз`яснення порядку і умов відбування покарання, з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію;
- лист №158 від 18.09.2014 року голови Він.Ставської сільської ради, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 до Вінницько-Ставської сільської ради не з`являлася і до відпрацювання громадських робіт не приступала;
- довідка-характеристика з місця проживання Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області №648 від 25.11.2014 року, з якої вбачається, що остання характеризується посередньо;
- вимога про судимість на ОСОБА_4 , з якої вбачається, що ОСОБА_4 судима;
- довідки лікарів психіатра та нарколога, з яких вбачається, що ОСОБА_4 на обліку останніх не перебуває;
- довідка Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області № 1966 від 18.12.2014 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 не позбавлена батьківських прав.
Прокурор в судовому засіданні просив звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, в звязку з тим, що в неї є малолітня дитина шестирічного віку і до неї не може бути застосоване покарання, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, у виді арешту або обмеження волі.
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2014 року ОСОБА_4 визнано винною та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів І та ІІ групи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ДРАЦС Васильківського МРУЮ у Київській області 23.06.2011 р. на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №4, матір`ю дитини вказана ОСОБА_4 , тобто дитині обвинуваченої ОСОБА_4 на даний час виповнилося шість років, а тому відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України та ч. 3 ст. 61 КК України не можуть бути застосовані покарання, які вказані в санкції ч. 2 ст. 389 КК України за якою обвинувачується ОСОБА_4 .

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального показання» №7 від 26.10.2003 року в абзаці 7 пункту 8 зазначено, що суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності для цього підстав, відповідно до статті 284 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Відповідно до зазначеної ППВСУ, в зв`язку зі станом обвинуваченої ОСОБА_4 , яка має малолітню дитину віком шести років, до неї не можуть бути призначені покарання, які передбачені санкцією ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України: кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не заперечила проти звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України і закриттям кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинувачену ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження з вище передбачених підстав.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні рішення не застосовує до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ч. 3 ст. 60, ч. 3 ст. 61 КК України, абз. 7 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального показання» №7 від 26.10.2003 року, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, а кримінальне провадження відносно неї закрити.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 діб.

Копію ухвали після її проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя ОСОБА_1