АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за № 0001978 щодо -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Житомира, громадянина України, українця, з
вищою освітою, неодруженого, не працюючого,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 22.08.2013 року вироком Оболонського районного суду
м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу в
розмірі 850 гривень;
- 22.04.2014 року вироком Дніпровського районного суду
м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185, ст. 75 КК України до 2
років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;
- 25.06.2014 року вироком Шевченківського районного суду
м. Києва за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, 70 КК України
до 4 місяців арешту;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального
__________________________
Справа: 11-кп/796/226/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014 року, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_6 , 16.03.2014 року приблизно о 21 год. 00 хв., маючи умисел на таємне повторне викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні магазину «Ашан», який знаходиться по вул. Горького, 176 в м. Києві, викрав 4 пляшки оливкової олії «Maestro le oliva», загальною вартістю 426 грн. 52 коп. та поклав їх собі у сумку від ноутбука та проніс через касову зону, не сплачуючи за викрадений товар, але на виході з магазину був затриманий працівниками охорони.

Крім того, 08.04.2014 року, приблизно о 10 год. 10 хв., обвинувачений ОСОБА_6 маючи умисел на таємне повторне викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні магазину «Мегамаркет», який знаходиться по вул. Горького, 50 в м. Києві, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав 3 банки червоної ікри «Сахалін Оригінал» та 4 банки червоної ікри «Камчатська» на загальну суму 363 грн. 52 коп., які поклав собі у внутрішній карман пальто, пройшов через касову зону, не сплачуючи за викрадений товар, але на виході з магазину був затриманий працівниками охорони.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію дій останнього, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, за яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, характеризується задовільно, не працює та дійшов помилкового висновку про можливість застосування ст. 75 КК України та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано той факт, що обвинувачений раніше судимий за аналогічні корисливі злочини, нові кримінальні правопорушення вчиняв достовірно знаючи, що відносно нього здійснюється досудове розслідування за вчинення аналогічних діянь, і ця обставина, на думку прокурора свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, належні висновки для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя, а тому виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим.

Обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 4 місяців арешту та звільнити від відбуття покарання у зв`язку з його відбуттям, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014 року відносно нього виконувати самостійно. Свої вимоги аргументує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ч.4 ст. 70 КК України та посилається на ту обставину, що оскільки він відбув покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2014 року у вигляді 4-х місяців арешту, то до нього не застосовується положення ч.4 ст. 70 КК України. При цьому зазначає, що на відміну від ст. 71 КК України, при призначенні покарання за ч.4 ст. 70 КК України в обов`язковому порядку враховується строк за попереднім вироком, навіть якщо покарання за ним вже відбуте.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; пояснення обвинуваченого, який не підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без зміни; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи на обґрунтування апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України за обставин викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини його вчинення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оскаржуються, то відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 , суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який задовільно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у скоєному, що суд врахував як обставину, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Отже, призначивши ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд належним чином врахував, що за ступенем тяжкості вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до злочину середньої тяжкості, що за місцем проживання він характеризується позитивно, що його діями не було завдано шкоди, оскільки викрадене майно було у нього вилучено, що він щиро покаявся у вчиненому, а тому колегія судів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення та за наявності достатніх для того підстав, визнав можливим виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання і обґрунтовано, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КПК України за сукупністю цього злочину і злочину за який він був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2014 року призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через неправильне застосування кримінального закону і як наслідок м`якості цього покарання є безпідставними, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки викладені в ній доводи щодо зміни вироку відносно нього та звільнення від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, оскільки апеляційні скарги як прокурора, так і обвинуваченого не містять достатніх підстав ні для скасування вироку, ні для його зміни, колегія суддів вважає необхідним вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3