Справа № 183/540/15
№ 1-кп/183/193/15
В И Р О К
іменем України
23.02.2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0004629 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, холостого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, холостого, з середньою освітою, такого, що працює ТОВ «Каррі Україна» продавцем, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
11 грудня 2014 року близько 02-00 години, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 проходили поблизу будинку розташованого за адресою: вул. Короленко, 19 м. Новомосковська Дніпропетровської області, де побачили автомобіль «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 , після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме вищевказаним автомобілем.

З цією метою, ОСОБА_7 вступив в злочинну змову з ОСОБА_5 , який надав свою згоду на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 11 грудня 2014 року близько 02-05 години ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 , знаходячись поблизу будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де діючи умисно, за попередньою змовою, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшли до автомобіля «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 після чого ОСОБА_7 відчинив незачинені водійські двері та разом з ОСОБА_5 зірвали замок рулевого колеса та за допомогою фізичної сили відштовхали автомобіль «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 з місця скоєння кримінального правопорушення, після чого ОСОБА_7 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_8 , щоб той приїхав на своєму автомобілі ВАЗ 2106 та забрав вказаний автомобіль, при цьому пояснив, що він зламаний. Після цього автомобіль «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 згідно судовоавтотоварознавчої експертизи №4664-14 від 20 січня 2015 року вартістю 15123,2 гривні, який належить ОСОБА_4 було відбуксовано до АДРЕСА_5 .

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричинили потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 15 123 гривні 20 копійок.

Умисні дії, ОСОБА_7 які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.
Умисні дії, ОСОБА_5 , які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 поданий цивільний позов до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14655 грн. та моральної в розмірі 15000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що протиправними діями обвинувачених йому була спричинена матеріальна шкода в розмірі 14655 грн., тому як ці кошти ним витрачені на відновлювальний ремонт автомобіля, який йому видали працівники міліції на зберігання. Просив суд відповідно ст.ст. 16, 1166, 1192 ЦК України стягнути з обвинувачених солідарно на його користь матеріальну шкоду зазначеному розмірі. Окрім матеріальної шкоди, протиправними діями обвинувачених йому була нанесена також моральна шкода, яка виразилася у моральних стражданнях, додаванні додаткових зусиль для організації свого життя, неможливістю використовувати автомобіль та яку відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України просив стягнути на його користь в розмірі 15000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті обставин, у скоєному розкаявся. Просив розглядати справу на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки якої йому зрозумілі. Позовні вимоги ОСОБА_4 визнав в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті обставин, у скоєному розкаявся. Просив розглядати справу на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, наслідки якої йому зрозумілі. Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав на суму 3532,77 грн. визначену експертом, як вартість відновлювального ремонту, а моральну повністю.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він є володільцем автомобіля ВАЗ-2106, д/н НОМЕР_1 , який в ніч з 10 грудня 2014 року на 11 грудня 2014 року був викрадений невідомими йому особами, з двору будинку АДРЕСА_4 , про що він заявив в міліцію. Автомобіль після його виявлення був переданий йому на зберігання, однак він був пошкоджений, в ньому не було акумулятора. Вартість відновлювального ремонту склала 14655 грн., яку він просить стягнути з обвинувачених. Крім того, в результаті викрадення його автомобіля йому була нанесена моральна шкода, тому як він не міг користуватися своїм майном, повинен був додавати додаткових зусиль для організації свого життя, а також витратити не малу суму грошей, щоб відновити його. А тому вважає, що діями обвинувачених йому завдана моральна шкода в розмірі 15000 грн. яку просив з них стягнути. Щодо покарання, то просив призначити покарання обвинуваченим таке, як просить прокурор.

Свідок ОСОБА_9 пояснив в судовому засіданні, що він відбуксовував автомобіль з гаражу, де ОСОБА_5 видав автомобіль його сина. Витрати на ремонт автомобіля понесені його сином складають 14655 грн.

Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчиненні ними злочину доведена в повному обсязі і умисні дії як ОСОБА_7 так і ОСОБА_5 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується,

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді позбавлення волі та враховуючи, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працює, посередньо характеризується за місцем мешкання, позитивно характеризується за місцем роботи.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді позбавлення волі та враховуючи, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Речові докази по справі суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 100 КПК України повернути потерпілому.

На підставі ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 користь держави витрати по проведенню судових експертиз в рівних частинах.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14655 гривень, суд приходить до наступного, а саме:

В судовому засіданні встановлено, що в результаті злочинних дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 автомобіль ОСОБА_4 зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1190, 1192 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, з протоколу огляду від 15.12.2014 року та фото таблиці до нього, вбачається, що ОСОБА_5 був добровільно виданий автомобіль ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , який мав механічні пошкодження, в ньому був відсутній акумулятор.
Суд не може прийняти до уваги показання ОСОБА_4 , а також свідка ОСОБА_9 про те, що розмір витрат на ремонт автомобіля ВАЗ 2106 склав 14655 грн., тому як розмір матеріальних збитків не може доказуватися показаннями свідків.
Судом не можуть бути взяті до уваги й посилання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, що розмір матеріальної шкоди дорівнює 3532,77 грн., який визначений висновком судової автотоварознавчої експертизи № 4664-14 від 20 січня 2015 року; тому як розмір фактичних, документально підтверджених ОСОБА_4 витрат на ремонт автомобіля, відповідно до товарних чеків: від 05 січня 2015 року на 845грн., від 05 січня 2015 року на 5770 грн., від 05 січня 2015 року на 510 грн., та рахунку від 07 лютого 2015 року на суму 3230 грн. склав 10355 грн.
Аналіз вищевикладеного переконує суд в тому, що позовні вимоги про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 матеріальної шкоди на користь ОСОБА_4 в розмірі 14655 грн. підлягають задоволенню частково, в розмірі 10355 грн.
Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн., з урахуванням того, що обвинувачені в повному обсязі визнали ці вимоги позивача, то на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_7 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази автомобіль ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_2 повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_7 витрати по проведенню судових експертиз в розмірі 836,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 витрати по проведенню судових експертиз в розмірі 836,28 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10355 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., а всього 25355 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1