У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Присяжнюк Т.І. та Філатова В.М.,

за участі прокурора

Пересунька С.В.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 19 червня 2007 року кримінальну справу за касаційним
поданням заступника Генерального прокурора В. Кудрявцева на судові рішення щодо
ОСОБА_1, -

встановила:

вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 травня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та мешканку міста Миколаєва, раніше судиму
28 листопада 2005 року за ст. 213 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 1000
гривень, -

засуджено
за ст. 213 ч. 2 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням згідно з вимогами ст. 76
КК України обов'язку періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінальної
системи.

У апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_1 не переглядався.

ОСОБА_1 визнано судом винною і засуджено за те, що вона з початку квітня
2006 року за місцем свого проживання АДРЕСА_1 організувала та здійснювала
операції з металобрухтом без відповідного ліцензування, купувала металобрухт у
приватних осіб без складання актів прийому без засвідчення особи цих громадян.

У касаційному поданні прокурора порушується питання про скасування вироку
суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Свою вимогу прокурор
обґрунтовує тим, що суд неправильно
призначив ОСОБА_1 покарання у вигляді обмеження волі, оскільки вона має на
утриманні двох неповнолітніх дітей. Також прокурор вважає, що обрана ОСОБА_1
міра покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є занадто м'якою.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
прокурора Пересунька С.В., який підтримав касаційне подання, перевіривши
матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в поданні доводи, колегія
суддів вважає, що воно підлягає задоволенню частково.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку
злочину підтверджується доказами, дослідженими судом, і не заперечується у
касаційному поданні. Дії засудженої правильно кваліфіковано за ст. 213 ч. 2 КК
України.

Проте, при призначенні їй покарання
у виді обмеження волі суд допустив
помилку.

Відповідно до ст. 61 ч.3 КК України покарання у виді обмеження волі не
застосовується до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти
років.

Як видно з матеріалів справи, на момент постановлення
вироку ОСОБА_1 мала двох
малолітніх дітей 1993 і 1994 року народження, а тому у відповідності до вимог
ст. 61 КК України їй не могло бути призначено таке покарання як обмеження волі,
про що правильно зазначає прокурор у поданні.

Однак, колегія суддів вважає, що їй також не може бути
застосовано інше покарання, зазначене в ч. 2 ст. 213 КК України, яке належить
відбувати реально, з огляду на рішення суду про звільнення її від відбування
покарання з випробуванням. Оскільки цим законом не передбачено покарання більш
суворе, ніж обмеження волі, доводи подання прокурора про невиправдану м'якість
покарання, призначеного ОСОБА_1, є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що
засуджену необхідно звільнити від покарання на підставі ст. 7 КПК України.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л
А:

касаційне подання заступника Генерального прокурора задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду
міста Миколаєва від 25 травня 2006 року щодо ОСОБА_1 змінити - звільнити її від призначеного судом
покарання.

Судді:

Паневін
В.О. Присяжнюк Т.І. Філатов В.М.

­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­________________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України
Паневін В.О.