Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю скаржника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали скарги за апеляцією ОСОБА_4 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Постановою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року відмовлено у розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 16.11.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.382 КК України, за відсутністю складу злочину.

Постанова мотивована тим, що скарга на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи надійшла до суду після 20.11.2012 року, тобто коли набрав чинності Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року, і з порушенням строку оскарження, який передбачений ст.2361 КПК України 1960 року. З огляду на відсутність доказів поважності причин пропуску цього строку і, відповідно, підстав для його поновлення слідчий суддя, пославшись на п.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2012 року № 1735/0/4-12, відмовив у розгляді скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 подав апеляцію, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, визнати поважною причину пропуску строку оскарження постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві від 16.11.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи, поновивши його, та скасувати вказану постанову слідчого і повернути матеріали для проведення додаткової перевірки.

_________________________________________
Справа № 11-сс/796/348/2015
Категорія: ст.2362 КПК України 1960 року
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6
Доповідач: ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляції вказує, що висновки в постанові слідчого про відсутність складу злочину, передбаченого ст.382 КК України, тільки з огляду на те, що цей злочин є підслідним слідчим прокуратури, не відповідають вимогам ч.7 ст.112, ч.2 ст.116 КПК України 1960 року. Зокрема, слідчий, встановивши, що справа йому не підслідна, зобов`язаний був провести невідкладні дії та передати справу прокуророві для направлення її за підслідністю.

Крім того, слідчий всупереч вимогам ч.3 ст.214 КПК України 1960 року не направив копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, і в матеріалах справи відсутні дані про отримання ним копії рішення. Однак суд першої інстанції безпідставно визнав належним доказом отримання копії постанови не розписку ОСОБА_4 , а наявність у справі копії супровідного листа та власноручної заяви, в якій він вказав адресу свого місця реєстрації, за якою не проживав, про що достовірно було відомо слідчому.

Звертає увагу апелянт і на те, що зміст постанови суду першої інстанції свідчить про розгляд справи без належного її вивчення, адже предметом розгляду була скарга на постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КПК України, яка скасована за його скаргою Голосіївським районним судом м. Києва. І вказані обставини, за твердженням ОСОБА_4 , ще раз свідчать про формальний підхід до розгляду його скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення скаржника, який апеляцію підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши матеріали скарги та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати вказану раніше постанову слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи, посилаючись на те, що ОСОБА_7 умисно не виконує рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2007 року про стягнення на користь скаржника грошових коштів у сумі 658 100 гривень і умисно переховує майно, про що він детально викладав у заяві про вчинення злочину і що слідчий належним чином не перевірив в ході досудового слідства.

Крім того, вказував, що таке рішення слідчий прийняв у кримінальній справі № 53-2404, порушеній за фактом шахрайства в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, не дивлячись на те, що він конкретно зазначав, що злочини вчинені щодо нього ОСОБА_7 . Особливу увагу скаржник звертав на те, що непідслідність злочину, передбаченого ст.382 КК України, не могла бути підставою для відмови в порушенні кримінальної справи.

Тільки з листа прокуратури м. Києва № 04/2/5-8544-14 від 21.05.2014 року він дізнався про прийняття такого рішення, оскільки копія рішення була направлена на адресу, за якою ОСОБА_4 не проживав. З самим же текстом постанови про відмову в порушенні кримінальної справи ознайомився лише 22.07.2014 року після неодноразових звернень до начальника СУ ГУ МВС України в м. Києві, і отримав її копію в архіві, а тому просив суд поновити строк оскарження постанови.

Розглядаючи скаргу, суддя дослідив матеріали кримінального провадження 0001495 (справи № 53-2404), вислухав заявника ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_8 , і дійшов до висновку, що скарга на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи подана з пропуском встановленого ст.2361 КПК України 1960 року строку і відсутні підстави для поновлення пропущеного строку з огляду на те, що 16.12.2012 року копія рішення направлялася слідчим за місцем проживання ОСОБА_4 .

Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованим і з ним не погоджується.

Згідно з ст.2361 КПК України 1960 року скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи подається особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцерозташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання копії постанови чи повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови.

Відповідно до вимог ст.2362 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, суддя витребує матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні справи, знайомиться з ними і повідомляє прокурора та особу, яка подала скаргу, про час її розгляду. В разі необхідності суддя заслуховує пояснення особи, яка подала скаргу.

Залежно від того, чи були при відмові у порушенні справи виконані вимоги статті 99 цього Кодексу, розглянувши скаргу, суддя скасовує постанову про відмову в порушенні справи і повертає матеріали для проведення додаткової перевірки або залишає скаргу без задоволення.

Вказаних вимог закону судом під час розгляду скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи дотримано не було.

Зокрема, всупереч положенням ст.2361 КПК України 1960 року суд першої інстанції не зясував дату отримання ОСОБА_4 копії постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи.

Висновки суду у постанові на наявні в справі дані, які свідчать про направлення копії постанови скаржнику, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є доказом отримання копії постанови.

Крім того, зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_4 звернувся із скаргою на постанову слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києва від 16.11.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами.

Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 подав скаргу на інше рішення, і обґрунтовано звертає на це увагу в апеляції.

Не може бути визнане правильним і рішення суду про відмову в розгляді скарги, оскільки прийняття такого рішення за наслідками розгляду скарги положеннями ст.2362 КПК України 1960 року, якими керувався суд, не передбачено.

За таких обставин апеляція ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з направленням матеріалів на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду необхідно належним чином дослідити матеріали, на підставі яких було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, перевірити наведені в скарзі доводи стосовно несвоєчасного отримання ОСОБА_4 копії постанови слідчого, якими він обґрунтовує поважність пропуску строку, і, в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення з дотриманням вимог ст.2362 КПК України 1960 року.

Що стосується прохання в апеляції про визнання поважною причину пропуску процесуального строку та його поновлення, а також скасування як незаконної постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи і повернення матеріалів для проведення додаткової перевірки, то воно не може бути задоволено, оскільки не ґрунтується на законі, яким апеляційному суду такі повноваження не надані. А тому колегія суддів задовольняє апеляцію частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366, 382 КПК України 1960 року, п.15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, якою відмовлено в розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 16 листопада 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.382 КК України, за відсутністю складу злочину, скасувати і повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3