Справа № 346/6407/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі:головуючого- судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 03 листопада 2014 року за № 0000969 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, освіта середня, не працюючого, згідно ст.. 89 КК України не судимого, депутатом не являється

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Коломия, Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, одруженої, на утриманні одна неповнолітня дитина, освіта середня, не працюючої, не судимої, депутатом не являється

Обох у вчиненні злочину, передбаченого ст. 162 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винили незаконне проникнення до житла.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , знаючи, що будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом злому замка, незаконно проникли у вказане будинковолодіння та продовжують проживати там.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України не визнав та пояснив, що в в 2010 році потерпіла придбала будинок АДРЕСА_2 . Однак земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок є у власності його дружини, ОСОБА_5 . Вони бажають передати цю земельну ділянку потерпілій в оренду, однак остання відмовляється. Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2012 року їх було виселено з будинку, дане рішення вони виконали добровільно та виїхали звідти восени 2012 року. Однак, враховуючи, що будинок АДРЕСА_2 стоїть на їхній земельній ділянці, був в дуже поганому стані, ОСОБА_6 відмовлялася укладати з ними договір оренди на земельну, вони у квітні 2014 року вселились у вказаний будинок і проживають там поки не буде вирішено питання з земельною ділянкою.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України не визнала та пояснила, що земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 належить їй на праві власності. Згідно рішення Коломийського суду від 22.11.2012 року вони виселилися з вказаного будинку восени 2012 року, однак в квітні 2014 року вона з чоловіком і дітьми заїхали в нього і проживають там через не вирішення питання з земельною ділянкою, на якій розташований будинок.

Не зважаючи на такі показання обвинувачених, їх вина у вчиненому доведена повністю і підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що придбала будинок АДРЕСА_2 на прилюдних торгах в 2010 році. У вказаний будинок вона не вселялась, але навідувалась регулярно, тримала там особисті речі. Однак у вересні 2014 року не змогла потрапити в будинок, оскільки туди самовільно заселились обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Показаннями свідків:

ОСОБА_8 , яка пояснила, що є сільським головою села Нижній Вербіж. Знає обвинувачених давно. ОСОБА_5 отримала в спадщину нерухоме майно в АДРЕСА_3 до неї прийшов ОСОБА_9 , син потерпілої ОСОБА_6 та вказав, що в їхній будинок незаконно вселились ОСОБА_10 . Під час розмови з ОСОБА_4 , останній повідомив їй, що з приводу будинку спір вирішується в суді.

Показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що є сином потерпілої ОСОБА_6 . Його мати придбала будинок за адресою АДРЕСА_2 на прилюдних торгах. Після придбання будинку з приводу цього нерухомого майна розпочалися суди з обвинуваченими. Вони домовилися, поки не закінчиться справа в суді, в будинок ніхто не буде заселятися, однак у вересні 2014 року виявив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зірвали замок та заселились у їхній будинок, де продовжують проживати.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що працює спеціалістом в Управлінні дерземагенства Коломийського району Івано-Франківської області. З приводу кримінального провадження їй нічого не відомо, а стосовно земельної ділянки в АДРЕСА_2 то вона за даними управління за громадянкою ОСОБА_5 не обліковується.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що працює начальником паспортного столу в с. Нижній Вербіж. В листопаді 2014 року в сільську раду звернувся ОСОБА_9 з скаргою на ОСОБА_10 , що вони проживають в його будинку. На місце виїхали разом з дільничним. ОСОБА_5 вийшла з будинку АДРЕСА_2 , згодом підїхав і ОСОБА_4 . У них з ОСОБА_9 виникла суперечка з приводу нерухомості, ОСОБА_5 заявляла, що це її земля.

Свідка ОСОБА_13 , який вказав, що проживає в с. Нижній Вербіж та знає сімю ОСОБА_10 . Останній раз бачив ОСОБА_4 в с. Нижній Вербіж 21.10.2014 року. Чув, що в нього були проблеми з кредитом під заставу хати, банк будинок продав і вони виїхали з села.

Свідка ОСОБА_14 , який вказав, що знає сімю ОСОБА_10 давно, оскільки вони жили по сусідству в с. Нижній Вербіж. Йому відомо, що рік чи два тому вони виїхали з села, однак з літа 2014 року бачив, що вони обробляють город, пораються на подвірї будинку АДРЕСА_2 , ремонтували там огорожу.

Показання потерпілої та свідків суд визнає достовірними доказами, оскільки вони узгоджуються між собою та обєктивно підтверджуються дослідженими документами в справі.

Крім цього вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується також матеріалами кримінального провадження:

- протоколом заявою про вчинене кримінальне правопорушення (а.с.59).

- протоколом огляду місця події (а.с.61).

- рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2012 року. Згідно вказаного рішення виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми з будинку АДРЕСА_2 - (а.с.96);

- заява ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 28.09.2012 року, згідно якої вони повідомляють про самовільне виконання рішення суду і виселення (а.с.114).

- актом державного виконавця від 05 жовтня 2012 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виселено з будинку АДРЕСА_2 (а.с.115).

- Постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с.116).

- витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого встановлено, що власником будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 (а.с.93).

Надані в судовому засіданні показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд розцінює як спробу уникнення належної кримінальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні в житло, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає наявність на утриманні малолітньої дитини.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання винного, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що одна лише тяжкість вчиненого в даному випадку злочину не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком згідно положень ст. 75 КК України та покладанням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились в незаконному проникненні в житло, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої суд визнає наявність на утриманні малолітньої дитини, те, що обвинувачена ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягалася.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченої суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання винної, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання за ч.1 ст. 162 КК України у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України.

Потерпілою було заявлено цивільний позов в розмірі 10 000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Що стосується заявленого потерпілою цивільного позову, то суд приходить до висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з наступних підстав. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини обвинувачених. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди становить 600 грн. Також слід задовольнити вимогу про стягнення 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі - з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обовязки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Час відбуття покарання рахувати з дня винесення вироку.

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі вісімсот п`ятдесять гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 солідарно на користь ОСОБА_6 600 (шістсот) грн.. моральної шкоди та 2000 (дві тисячі) грн.. витрат на правову допомогу.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1