ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Слинька
С.С.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Колесниченка В.М.,

за участю прокурора Матюшевої
О.В.,

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 14 серпня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника
ОСОБА_1 в інтересах засудженої ОСОБА_2
на вирок Чортківського районного суду
Тернопільської області від 11 грудня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 12 лютого 2014
року.

Указаним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України,

раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України (у
редакції, чинній на час вчинення
злочину) до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років із
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
функцій, на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_2 звільнено від
відбування основного покарання з
випробуванням із іспитовим строком
тривалістю 2 роки та покладенням на неї
обов'язків, визначених п. п. 2, 3 ст. 76 КК
України.

Вирішено питання про
речові докази та судові витрати.

Апеляційний суд
Тернопільської області, задовольнивши
апеляцію прокурора та залишивши
апеляцію захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженої ОСОБА_2 без задоволення,
своєю ухвалою від 12 лютого 2014 року,
вирок місцевого суду змінив: виключив
із вироку кваліфікуючу ознаку
вчиненого ОСОБА_2 злочину - одержання
хабара, поєднаного з вимаганням хабара.

За вироком суду, з
урахуванням внесених судом
апеляційної інстанції змін, ОСОБА_2
визнано винуватою та засуджено те, що
вона 24 червня 2011 року, близько 16 год. 00
хв., займаючи посаду начальника
Управління земельних ресурсів в
Монастириському районі Тернопільської
області, будучи державним службовцем
шостої категорії, одинадцятого рангу,
тобто службовою особою, яка займає
відповідальне становище, перебуваючи в
своєму службовому кабінеті у
приміщенні Управління земельних
ресурсів в Монастириському районі
Тернопільської області за адресою: вул.
Сагайдачного, 3, м. Монастириська
Тернопільської області, отримала від
ОСОБА_3 хабар у сумі 3000 грн. за
погодження документів проекту
землеустрою щодо відведення йому у
власність для ведення особистого
селянського господарства земельної
ділянки площею 1,5 га, розташованої у
с. Бобрівники, Монастириського району
Тернопільської області.

У касаційній скарзі
захисник ОСОБА_1 порушує питання про
скасування судових рішень щодо ОСОБА_2
та закриття провадження у справі у
зв'язку з відсутністю у її діях складу
злочину. На думку захисника, суд
безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_2
за ч. 2 ст. 368 КК України, оскільки вони
охоплювались складом
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, а саме
порушення обмежень щодо використання
службового становища. Посилається на
недопустимість речового доказу -
відеозапису, оскільки він отриманий
неуповноваженою особою всупереч
визначеному законом порядку.

Зазначає, що апеляційний суд допустив
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону, оскільки -
виключивши кваліфікуючу ознаку -
вимагання хабара, по іншому оцінив
докази по справі, а також, що ухвала
суду апеляційної інстанції не
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який зазначив про
безпідставність доводів касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

При перевірці матеріалів справи
касаційним судом установлено, що свої
висновки про доведеність винуватості
ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (у
редакції, чинній на час вчинення
злочину) та кваліфікації її дій за
даною нормою кримінального закону
судом першої інстанції зроблено на
підставі доказів, досліджених та
оцінених у сукупності із дотриманням
вимог кримінально-процесуального
законодавства, у тому числі з точки
зору достатності для вирішення питань,
визначених ст. 324 КПК України 1960 року,
про що судом наведено докладні мотиви.
Висновки місцевого суду, у тому числі
щодо оцінки доказів, належним чином
обґрунтовані, мотивувальна частина
вироку за змістом відповідає вимогам
ст. 334 КПК України 1960 року.

Так, в основу вироку обґрунтовано
покладено дані, встановлені із
показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також зібраних у
справі письмових доказів, у тому числі
протоколу огляду та вручення грошових
коштів, огляду місця події, висновків
судових експертиз, матеріалів проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_3, протоколів
про результати проведення
оперативно-розшукових заходів із
використанням технічних засобів,
огляду речових доказів. Оцінка доказів
відповідно до вимог ст. 67 КПК України
1960 року є виключною компетенцією суду,
що постановив вирок.

Доводи касаційної скарги захисника
ОСОБА_1 про відсутність у діях ОСОБА_2
складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368
КК України (у редакції, чинній на час
вчинення злочину), оскільки її дії
охоплювались складом
адміністративного правопорушення
суперечать вимогам кримінального
закону.

Із матеріалів справи убачається, що
вчинене ОСОБА_2 діяння правильно
кваліфіковано як одержання хабара
службовою особою, яка займає
відповідальне становище, за вчинення в
інтересах хабародавця дій із
використанням свого службового
становища.

Положеннями ч. 2 ст. 172-2 КУпАП, яку
виключено на підставі Закону України №
221-VII від 18 квітня 2013 року, передбачалась
адміністративна відповідальність за
порушення службовою особою
встановлених законом обмежень щодо
використання її службових повноважень
та пов'язаних із цим можливостей,
внаслідок чого нею отримано
неправомірну винагороду у розмірі, що
не перевищує 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Разом із цим, вчинені ОСОБА_2 дії
повністю охоплюються елементами
складу злочину - одержання хабара,
оскільки вона отримала грошові кошти
(хабар) за виконання в інтересах
хабародавця конкретних дій із
використанням своїх службових
повноважень, в той час як
адміністративна відповідальність за ч.
2 ст. 172-2 КУпАП наставала у випадку
порушення встановлених обмежень,
визначених Законом України «Про засади
запобігання та протидії корупції» щодо
використання службового становища.
Крім цього, для кваліфікації вчиненого
як одержання хабара сума отриманих у
якості хабара коштів значення не має.

Таким чином, за встановлених обставин
справи дії засудженої ОСОБА_2
правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 368 КК
України (у редакції, чинній на час
вчинення злочину).

Порушень процесуального порядку
збирання наведених у вироку доказів, у
тому числі порушень вимог Закону
України «Про оперативно-розшукову
діяльність», за матеріалами справи не
встановлено та судом правильно
вирішено питання про їх допустимість.
Так, докази по справі зібрані належними
суб'єктами, уповноваженими на їх
отримання, при їх збиранні на
досудовому слідстві було дотримано
порядок, визначений
кримінально-процесуальним
законодавством, їх хід та результати
належним чином зафіксовані у
відповідних протоколах.

Твердження захисника про отримання
незаконним шляхом доказу - відеозапису,
проведеного 24 червня 2011 року у ході
здійснення оперативно-розшукових
заходів є необґрунтованими, оскільки
як убачається з матеріалів справи,
указані заходи проведені із
дотриманням порядку, визначеного
Законом України «Про
оперативно-розшукову діяльність» у
редакції, чинній на час їх вчинення.
Так, як установлено судами, дозвіл на
проведення невідкладних
оперативно-розшукових заходів із
застосуванням технічних засобів було
надано керівником УМВС України в
Тернопільській області, про що було
повідомлено Апеляційний суд
Тернопільської області та прокурора
Тернопільської області, а відеокамера
була прикріплена до сумки, наданої
ОСОБА_3 оперативними працівниками, які
і керували технічним засобом
дистанційно.

Розглядаючи справу за апеляціями
захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та
прокурора, суд апеляційної інстанції
ретельно перевіривши матеріали справи,
дійшов висновку про необхідність
виключення із обвинувачення
кваліфікуючої ознаки вчинення злочину
- поєднаного з вимаганням хабара.

Із матеріалів справи убачається, що суд
апеляційної інстанції вимог ст. ст. 362,
377 КПК України 1960 року дотримався, та
свої висновки про виключення
кваліфікуючої ознаки належним чином
мотивував. При цьому, апеляційний суд
надав іншу правову оцінку діям ОСОБА_2,
тобто здійснив правову оцінку
фактичних обставин справи з
урахуванням вимог кримінального
закону, та встановивши, що дії
останньої зайво кваліфіковані за
ознакою вимагання хабара, використав
повноваження, передбачені ст. 373 КПК
України 1960 року, а саме ухвалив рішення
про зміну кваліфікації злочину шляхом
виключення однієї із кваліфікуючих
ознак.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які
тягнуть за собою безумовне скасування
чи зміну постановлених щодо ОСОБА_2
судових рішень, за матеріалами справи
не встановлено.

У зв'язку з наведеним, підстав для
задоволення касаційної скарги
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженої ОСОБА_2 колегія суддів не
вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 394-396 КПК України 1960 року та п.
п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення»
Кримінального процесуального кодексу
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Чортківського районного суду
Тернопільської області від 11 грудня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 12 лютого 2014
року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а
касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженої - без задоволення.

С у д д і :

С.С. Слинько М.Й. Вільгушинський В.М.
Колесниченко