Справа № 645/3842/13-к
Провадження №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2014 року Фрунзенський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - Горпинич О.В.,

при секретарях судового засідання -
Марченко Н.О., Погрібняк А.В.,

з участю прокурора - Карнаух О.М.,

захисників - адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця м. Харкова, не
одруженого, що має вищу економічну та
юридичну освіти, не працюючого, мешкає
та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
засудженого вироком Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 09 липня 2013
року за ч. 5 ст. 185 КК України до 7 років 6
місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, за ч. 3 ст. 15,
ч. 5 ст. 185 КК України до 7 років
позбавлення волі з конфіскацією майна,
відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України
шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим, остаточно
призначено покарання за сукупністю
злочинів у вигляді 7 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна,
ухвалою колегії судів судової палати з
кримінальних справ апеляційного суду
Харківської області від 13 травня 2014
року вирок суду першої інстанції
змінений та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185 КК
України призначено покарання із
застосування ст. 69 КК України у вигляді
5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 5
ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69
КК України призначено покарання у
вигляді 4 років позбавлення волі,
відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України
шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим, призначено
остаточно покарання 5 років
позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК
України ОСОБА_4 звільнено від
відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 3 роки, із
застосування ст. 76 КК України,

по обвинуваченню у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина
України, уродженця м. Харкова, що має
вищу юридичну освіту, одруженого, має
дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, не
працюючого, не судимого,
зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_3,

по обвинуваченню у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, наказом тимчасово виконуючого
обов'язки начальника ХМУ ГУМВС України
в Харківській області № 64 о/с від 25.11.2010
року, маючи спеціальне звання
лейтенант міліції, був призначений на
посаду оперуповноваженого сектору
карного розшуку Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області.

ОСОБА_5, наказом заступника начальника
ГУМВС України в Харківській області №
240 о/с від 03.07.2008 року, маючи спеціальне
звання лейтенант міліції, був
призначений на посаду
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області.

ОСОБА_4, перебуваючи на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області, разом з
ОСОБА_5, перебуваючи на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області, 13 грудня
2010 року, близько 09 години 30 хвилин, при
виконанні покладених на них посадових
обов'язків, а

також невстановленою в ході судового
розгляду особою прибули за місцем
мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2,
подзвонили до квартири, двері якої
відкрив ОСОБА_8. ОСОБА_4, ОСОБА_5
попросили ОСОБА_8 пред'явити документ,
який засвідчує його особу, та після
встановлення особи запропонували
проїхати разом з ними до Фрунзенського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області для опитування за фактом
нападу на батька ОСОБА_4 - ОСОБА_9, який
стався в ніч з 01 на 02 грудня 2010 року біля
кіоску на перехресті проспекту Маршала
Жукова та вул. Танкопія в м. Харкові,
очевидцем якого був ОСОБА_8. Після чого
всі вище перелічені особи спустилися
вниз до двору будинку, та сіли в
автомобіль „Мазда". Потерпілий та
ОСОБА_5, та невстановлена в ході
судового розгляду особа, сіли на заднє
пасажирське сидіння, тоді як ОСОБА_4,
сів за кермо автомобілю „Мазда". При
цьому ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перевищили
надані їм законом владу і службові
повноваження з урахуванням того, що у
них були відсутні на виконанні
матеріали стосовно ОСОБА_8, офіційно
зареєстровані в Журналі заяв і
повідомлень про злочини та
правопорушення Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області, а
також будь-які доручення слідчих
органів про проведення оперативно -
розшукових заходів стосовно ОСОБА_8.
Знаходячись в автомобілі марки
„Мазда", яким керував ОСОБА_4, ОСОБА_8
здійснив телефонний дзвінок своїй
дружині ОСОБА_11, пояснивши, що він разом
із співробітниками міліції прямує до
Фрунзенського райвідділу, на що ОСОБА_5,
який знаходився поруч в автомобілі
вихопив з рук ОСОБА_8 мобільний телефон
та застосував щодо нього спеціальні
засоби - металеві браслети - наручники,
після чого нагнув його голову і став
наносити йому удари кулаком руки в
область потилиці, висловлюючи при
цьому погрози про застосування
насилля. Потерпілий пояснив, що коли
вони від'їхали від будинку, ОСОБА_4
зупинив автомобіль, повернувся та
також почав наносити йому удари в
область потилиці. Під'їхавши приблизно
о 10 годині до Фрунзенського райвідділу
за адресою: м. Харків, вул. Невельського,
1/32, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не зареєстрували в
установленому порядку ОСОБА_8, як особу,
запрошену або доставлену до райвідділу
міліції та завели його до кабінету № 28
сектору карного розшуку Фрунзенського
РВ. Знаходячись у даному кабінеті
ОСОБА_4, разом із ОСОБА_5, вимагаючи
пояснення про обставини подій, що
сталися в ніч з 01 на 02 грудня 2010 року
біля кіоску на перехресті проспекту
Маршала Жукова та вул. Танкопія в м.
Харкові, очевидцем якої був ОСОБА_8,
застосували до потерпілого насилля,
так ОСОБА_4 завдав кулаком удар ОСОБА_8 в
область живота, від чого останній впав
на підлогу, після чого ОСОБА_4 і ОСОБА_5
стали наносити удари руками в область
голови потерпілого. Піднявши ОСОБА_8 з
підлоги, з нього зняли наручники та
намотали на зап'ястя рук потерпілого
мокре ганчір'я, завели його руки за
спину і знову застосували спецзасоби -
наручники. Після чого ОСОБА_5, сидячи на
дивані, перебуваючи за спиною ОСОБА_8,
взяв його за руки обома руками, після
чого завдав йому удар ногою по ногах,
після чого ОСОБА_5 вставив свої ноги між
руками ОСОБА_8, заведеними за спиною, і
став розсовувати ногами руки ОСОБА_8,
заподіюючи останньому фізичний біль та
моральні страждання. Продовжуючи свої
злочинні дії, ОСОБА_5 одягнув на голову
ОСОБА_8, протигаз, в шланг якого були
вставлені прикурені цигарки, в
результаті чого ОСОБА_8, перебуваючи у
протигазі, вимушено дихав димом він
цигарок, в результаті чого було
утруднено подих та він непритомнів.
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 кілька разів знімали з
потерпілого протигаз, приводили до
тями та вимагали від нього вказати
адресу місця проживання чоловіка на
ім'я „ОСОБА_25", який начебто причетний
до нападу на батька ОСОБА_4 - ОСОБА_9.
Після чого ОСОБА_4 і ОСОБА_5 приєднали до
статевого органу ОСОБА_8, пристрій, який
виробляє незначну напругу
електричного струму, та включали
вищевказаний пристрій, завдаючи
потерпілому фізичний біль та моральні
страждання, принижуючи його особисту
гідність. Протиправні дії ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 тривали декілька годин, в
результаті чого потерпілий
неодноразово непритомнів. Приблизно
після 17 години ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вивели
потерпілого в коридор Фрунзенського
РВ, де наручниками пристебнули його до
столу і в такому положенні ОСОБА_8
перебував до 07 години 14 грудня 2010 року.
Вранці 14 грудня 2010 року ОСОБА_4 разом з
невстановленою в ході судового
розгляду особою та ОСОБА_8 на
автомобілі „Мазда" поїхали в район
бульвару Юр'єва в м. Харкові з метою
встановлення місцезнаходження
чоловіка на ім'я „ОСОБА_25". Приблизно о
10 годині

зазначені особи доставили ОСОБА_8 до
Фрунзенського РВ. До райвідділу була
запрошена особа на ім'я ОСОБА_23 для дачі
пояснень з приводу розбійного нападу
на батька ОСОБА_4. Приблизно о 12 годині 14
грудня 2010 року потерпілий, дочекавшись
коли ОСОБА_4, ОСОБА_5 підуть, попросив
особу на ім'я ОСОБА_23 що б остання
помогла йому втекти, вона дала йому 40
грн. на таксі та вивела через чергову
частину, він вибіг на вулицю, зупинив
таксі та поїхав, таким чином покинув
райвідділ.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5
свою вину у вчиненні інкримінованого
йому злочину не визнав та пояснив, що у
2010 році він перебував на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області. В грудні
2010 року йому надійшло повідомлення, що
на перехресті проспекту Маршала Жукова
та вул. Танкопія невідомі особи на ім'я
„ОСОБА_24" та „ОСОБА_25" здійснили напад
на чоловіка, дане повідомлення було
відповідним чином зареєстровано у
Фрунзенському РВ. В результаті
перевірки даних, ОСОБА_5 в середині
грудня 2010 року, шляхом проведення
оперативно - розшукових дій був
встановлений ОСОБА_8, його адрес, який
був неодноразово засуджений, та було
прийнято рішення про доставку його до
РВ для встановлення факту його
причетності до злочину. 13 грудня 2010
року приблизно о 09 годині він разом з
ОСОБА_4 на автомобілі „Мазда"
направилися до дому ОСОБА_8. Приїхавши
за адресою мешкання потерпілого,
подзвонили в двері, яку відчинив
ОСОБА_8, представилися працівниками
міліції, та оглянувши документ, який
засвідчує особу ОСОБА_8 - паспорт
громадянина України запропонували
останньому проїхати до Фрунзенського
РВ, але ОСОБА_8 став поводитися
агресивно, виражатися нецензурною
лайкою та казати, що нікуди не поїде.
Після того, як ОСОБА_8 заспокоївся, вони
сіли до автомобілю „Мазда" яким
керував ОСОБА_4 та спрямували до
Фрунзенського РВ, але коли автомобіль
рухався, ОСОБА_8 почав поводитися
агресивно, смикати ручку автомобілю, в
результаті чого ОСОБА_5 прийняв рішення
застосувати відносно потерпілого
спеціальні засоби - металеві наручники,
оскільки поведінка ОСОБА_8, на думку
ОСОБА_5, викликала сумніви щодо безпеки
для нього та оточуючих, після того, як
ОСОБА_5 одягнув наручники на ОСОБА_8,
останній заспокоївся та попросив
дозволу зателефонувати жінці.
Зателефонувавши жінці, ОСОБА_8
повідомив їй де він знаходиться.
Під'їхавши до Фрунзенського РВ, ОСОБА_5
разом із ОСОБА_8 вийшли із автомобілю, а
ОСОБА_4 поїхав по своїм справам. ОСОБА_5
разом із ОСОБА_8 спрямували до
райвідділу, ОСОБА_8 йшов першим, ОСОБА_5
йшов за потерпілим, що б записати його в
книгу відвідувачів на 1-му посту, але
ОСОБА_8 зненацька ударив ОСОБА_5
„вертушкою" та побіг в сторону
прокуратури. В результаті чого, ОСОБА_5
в книгу відвідувачів не встиг записати
ОСОБА_8. Більше потерпілого ОСОБА_5 не
бачив та не застосовував до нього ані
фізичного, ані психологічного
насильства. Про те, що на батька ОСОБА_4 -
ОСОБА_9 був здійснений в на початку
грудня 2010 року напад ОСОБА_5 дізнався
тільки через декілька днів від
працівників міліції, вже після подій
доставки ОСОБА_8 до райвідділу. Також
ОСОБА_5 пояснив, що не повідомляв нікого
з керівництва про застосування
відносно ОСОБА_8 спеціальних засобів,
хоча повинен був написати про це
рапорт.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4,
посилаючись на часткове визнання своєї
вини у вчиненні інкримінованого йому
злочину пояснив, що у 2010 році він
перебував на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області. 13 грудня
2010 року він їхав на роботу та вирішив
заїхати до ОСОБА_5 та разом прямувати до
райвідділу. Коли ОСОБА_5 сів до
автомобілю, то запропонував ОСОБА_4
заїхати за місцем мешкання ОСОБА_8,
перевірити оперативну інформацію щодо
причетності останнього до вчинення
злочину. Після чого вони заїхали на
АДРЕСА_2. ОСОБА_4 не виходив з
автомобілю, тоді як ОСОБА_5 піднявся за
місцем мешкання потерпілого, та через
деякий час вони вийшли разом та сіли до
автомобілю ОСОБА_4. При цьому ОСОБА_4 сів
за кермо автомобілю „Мазда", а ОСОБА_5
разом із ОСОБА_8 сіли на заднє
пасажирське сидіння автомобіля. Після
того як автомобіль почав рухатися,
ОСОБА_8 став виплигувати з автомобілю,
виражатися нецензурною лайкою, ОСОБА_4
зупинив автомобіль та поміг ОСОБА_5
одягнути на ОСОБА_8 металеві наручники,
після чого останній заспокоївся та
зателефонував з мобільного телефону
своїй дружині, після чого всі
спрямували до Фрунзенського РВ.
Під'їхавши до Фрунзенського РВ ХМУ

ГУМВС України в Харківській області,
ОСОБА_4 висадив ОСОБА_5 та ОСОБА_8 біля
райвідділу, а сам поїхав у своїх
справах. Обвинувачений пояснив, що,
дійсно, на той час він не мав права
застосовувати відносно ОСОБА_8
спеціальні засоби - наручники, проте
яких-небудь заходів фізичного,
психологічного примусу до потерпілого
не застосовував. Опираючись на
вищевикладене ОСОБА_4 зазначав, що вину
визнає частково. Також ОСОБА_4 в
судовому засіданні повідомив, що на
його батька ОСОБА_9 на початку грудня 2010
року дійсно було здійснено невідомими
особами розбійний напад, але про це
йому стало відомо лише в середині
грудня зі слів матері, оскільки батьки
розлучені, вже після того, як він
підвозив ОСОБА_8 разом з ОСОБА_5 до
райвідділу.

Незважаючи на невизнання
обвинуваченим ОСОБА_5 своєї провини у
вчиненні інкримінованого
кримінального правопорушення, а також
частковим визнанням обвинуваченим
ОСОБА_4 своєї провини у вчиненні
інкримінованого кримінального
правопорушення (в частині одягання
наручників в машині на потерпілого), їх
вина підтверджується наступними,
дослідженими судом доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8,
який пояснив суду, що 13 грудня 2010 року
він знаходився за місцем свого
проживання: АДРЕСА_2, коли в дверний
дзвінок хтось подзвонив, відкривши
вхідні двері на порозі стояли ОСОБА_4,
ОСОБА_5, та ще один чоловік, прізвище,
ім'я, по-батькові якого він не знає.
Чоловіки зайшли до квартири та
попросили пред'явити паспорт, після
перевірки паспорта чоловіки
запропонували поїхати до
Фрунзенського РВ на 20 хвилин дати
свідчення стосовно нападу, який
відбувся з 01 на 02 грудня 2010 року, на що
він дав свою згоду. Вийшовши з під'їзду
всі сіли до автомобілю, яким керував
ОСОБА_4. ОСОБА_5, він та третій чоловік
сіли разом на пасажирське сидіння
позаду. З автомобілю потерпілий
зателефонував жінці та сказав, що він
їде до Фрунзенського РВ, після чого
ОСОБА_5 забрав у нього телефон, ключі
від квартири, паспорт та одягнув на
нього наручники, нагнув головою вперед
і став наносити удари. Потерпілий
пояснив, що коли вони від'їхали від
будинку, ОСОБА_4 зупинив автомобіль,
повернувся та також почав наносити
йому удари в область потилиці. Після
чого вони на автомобілі спрямували до
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області, де потерпілого
завели на територію райвідділу в
кабінет № 28 та сказали розповідати про
події, які відбувалися з 01 на 02 грудня
2010 року. Потерпілий розповів про події
очевидцем яких він був, але ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не повірили правдивості його
свідчень, в результаті чого ОСОБА_5
одягнув на нього наручники, а ОСОБА_4
ударив в область грудної клітини, в
результаті чого потерпілий упав на
підлогу. Потім ОСОБА_5 почав наступати
ногами на наручники, які були одягнуті
на потерпілому. ОСОБА_4 наносив удари в
область грудної клітини. Після чого був
принесений протигаз, тоді з
потерпілого зняли наручники намотали
на зап'ястя вологе ганчір'я, завели руки
за спину та знову одягли наручники.
Після чого ОСОБА_5, сидячи на дивані,
перебуваючи за спиною ОСОБА_8, взяв його
за руки обома руками, після чого завдав
йому удар ногою по ногах, потім ОСОБА_5
вставив свої ноги між руками ОСОБА_8,
заведеними за спиною, і став
розсовувати ногами руки ОСОБА_8,
заподіюючи останньому фізичний біль та
моральні страждання. Після чого ОСОБА_5
одягнув на голову ОСОБА_8 протигаз, в
шланг якого були вставлені прикурені
цигарки. ОСОБА_8, перебуваючи в
протигазі вимушений був дихати димом
від цигарок, в результаті чого подих
був утруднений. Неправомірні дії
ОСОБА_4, ОСОБА_5 продовжувалися 2-3 години
та потерпілий декілька разів
непритомнів. Через деякий час
потерпілого розділи, облили з графина
водою полові органи, до яких приєднали,
пристрій, який виробляє напругу
електричного струму та включали
вищевказаний пристрій, завдаючи
потерпілому фізичний біль та моральні
страждання, принижуючи його особисту
гідність. Вищеперелічені неправомірні
дії продовжувалися приблизно до 17-18
години, після чого його вивели на
коридор та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 попросили
особу, на ім'я „ОСОБА_26", який перебував
у Фрунзенському РВ приглянути за ним,
та дали йому 100 грн. за дані „послуги",
але особа на ім'я „ОСОБА_26" сказав, щоб
ОСОБА_8 пристебнули наручниками,
оскільки якщо він буде намагатися
втекти він за ним бігати не буде, в
результаті чого ОСОБА_8 пристебнули
наручниками до столу. Наступного дня,
вранці приїхав ОСОБА_4 та вони поїхали
шукати особу на ім'я „ОСОБА_25", який
начебто причетний до

вчинення розбійного нападу на батька
ОСОБА_4. Через дві години вони знову
повернулися до райвідділу. Також до
райвідділу була запрошена особа на ім'я
„ОСОБА_23" для дачі пояснень з приводу
розбійного нападу. Потім ОСОБА_4 сказав,
що йому необхідно від'їхати, але коли
він повернеться, то продовжить все,
малося на увазі застосування
насильства. Дочекавшись коли ОСОБА_4,
ОСОБА_5 підуть по своїм справам,
потерпілий попросив жінку на ім'я
„ОСОБА_23", що б остання помогла йому
втекти, вона дала йому 40 грн. на таксі та
вивела через чергову частину, він вибіг
на вулицю, зупинив таксі та поїхав,
таким чином втік з райвідділу.

- показаннями свідка ОСОБА_11, яка
пояснила суду, що 13 грудня 2010 року їй на
мобільний телефон подзвонив чоловік
ОСОБА_8 і сказав, що їде до
Фрунзенського РВ дати показання,
повідомивши, що десь через півгодини
повернеться до дому. Коли після дзвінка
чоловіка пройшло більше часу, свідок
почала телефонувати на його мобільний
телефон, але чоловік не брав слухавку
та ОСОБА_11 почала хвилюватися. В
результаті чого вона вирішила їхати до
Фрунзенського РВ. Приїхавши до
Фрузенського РВ вона зайшла до
чергової частини та запитала чи
привозили до райвідділу ОСОБА_8, але їй
повідомили, що 13 грудня 2010 року до
райвідділу ОСОБА_8 не привозили. Через
деякий час з мобільного телефону
ОСОБА_8 зателефонував невідомий
чоловік, та сказав, що її чоловік разом
з ним та запропонував дочекатися його
біля райвідділу. Через 20 хвилин до
райвідділу підійшли ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
сказали, що ОСОБА_8 повинен дати
свідчення, та після того, як вони
знайдуть особу на ім'я „ОСОБА_25" її
чоловіка відпустять. Після даної
розмови ОСОБА_11 поїхала до дому, а через
годину до неї приїхавпрацівник
міліції, з метою, що б вона знайшла
номер телефону особи на ім'я „ОСОБА_25",
після того як був знайдений телефон
„ОСОБА_25" працівник міліції пішов.
Свідок також пояснила, що в цей день
вона працювала у нічну зміну в кіоску,
та приблизно о 23 годині до неї приїхав
ОСОБА_5 та попросив зібрати їжу для
передачі чоловікові. Вона зібрала
пакет з їжею та віддала ОСОБА_5.
Наступного ранку вона знову поїхала до
Фрунзенського РВ, але їй сказали в
черговій частині, що в кабінеті № 28
нікого не має, всі на виїзді. Але через
деякий час вийшов працівник міліції,
якого вона більше не бачила, та забрав
пакет з їжею, яку вона приготувала
вранці, на запитання де її чоловік,
останній пояснив, що нічого не знає, а
вийшов тільки щоб забрати пакет.
ОСОБА_11 повернулася до дому, та через
деякий час зателефонував її чоловік, та
пояснив, що він втік з райвідділу та
одночасно в її вхідні двері почали
стукати, вона відкрила вхідні двері та
на порозі побачила ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ще
одного незнайомого, які інтересувалися
де її чоловік, після того, як вони не
виявили чоловіка за місцем мешкання
вони пішли, а свідок поїхала до ОСОБА_8,
з яким вони домовилися зустрітися в
метро. Зустрівшись з ОСОБА_8 в метро,
вона побачила на чоловікові опухлі
руки, садно на обох зап'ястях та чоловік
розповів, що до нього в райвідділу
протягом 13 грудня 2010 року
застосовували фізичне насильство.
Також ОСОБА_8 пояснив, що паспорт,
мобільний телефон, ключі від квартири у
нього забрали в райвідділі;

- показаннями свідка ОСОБА_12, який
пояснив суду, що він був доставлений 13
грудня 2010 року до Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області по
факту крадіжки мобільного телефону,
бачив ОСОБА_8, якого вивели в коридор та
пристебнули наручниками до ніжки
стола, але хто саме його пристебнув
свідок не знає. ОСОБА_12 підтвердив той
факт, що працівники міліції надали
чоловікові на ім'я „ОСОБА_26" гроші, що б
останній подивився за ОСОБА_8.
Наступного дня приблизно о 12 годині він
бачив ОСОБА_8 в райвідділу у якого були
опухлі руки, він був ослаблений та
розповів, що на передодні до нього
працівники міліції застосовували
насилля, били, надівали протигаз та він
буде тікати з райвідділу;

Також в судовому засіданні була
досліджена копія журналу відвідувачів
Фрунзенського РВ (том 1 а.с. 66),
відповідно до якого зазначено, що
дійсно 13 грудня 2010 року ОСОБА_12
перебував у райвідділі.

- показаннями свідка ОСОБА_14, яка
пояснила суду, що взимку 2010 року на її
мобільний телефон подзвонив її брат
ОСОБА_8 з чужого номеру та сказав, що він
у Фрунзенському райвідділу та поросив
що б вона знайшла телефон особи на ім'я
„ОСОБА_25", який приймав участь у бійці
на початку грудня 2010 року, він також
зазначав, поки не знайдуть особу на ім'я
„ОСОБА_25" то його не відпустять з
райвідділу та дав номер телефону
чоловіка на ім'я „ОСОБА_27" та просив
телефонувати на його номер, коли вона
знайде „ОСОБА_25". Приблизно через
годину їй подзвонив

ОСОБА_8 та сказав, що він втік з
райвідділу. В то й же день, коли ОСОБА_8
втік з райвідділу, вона з ним
зустрілася, та бачила садно на
зап'ястях, він сказав, що до нього
застосовувалося насилля, заставляли
брати на себе вину, підключали
електричний струм. Також свідок
пояснила, що раніше вищеперелічених
ушкоджень у ОСОБА_8 вона не бачила;

- показаннями свідка ОСОБА_15,
даними суду, в той частині, що в 2010 році
він працював оперуповноваженим
сектора карного розшуку Фрунзенського
РВ ХМУ ГУМ України в Харківській
області та знає ОСОБА_4, ОСОБА_5 які
також працювали у райвідділі. 13 грудня
2010 року він в райвідділі зустрівся з
ОСОБА_5, який попросив у нього ключі від
кабінету № 28, після чого він разом з
ОСОБА_16 виїхали на виклик. Тільки на
прикінці дня 13 грудня 2010 року ОСОБА_5
віддав ключі від кабінету № 28;

- аналогічні показання дав суду
свідок ОСОБА_16;

- показаннями свідка ОСОБА_9, який
пояснив суду, що ОСОБА_4 його син, на
теперішній час він розлучений, але
продовжує мешкати разом із колишньою
дружною, син мешкав разом з ними. Крім
того, з сином у нього склалися
доброзичливі, довірливі стосунки. Син
часто звертається до нього за
допомогою, порадою. Також свідок
пояснив, що 01 грудня 2010 року на нього
був здійснений розбійний напад, в
результаті чого відібрали мобільний
телефон та гроші. Також свідок пояснив,
що наступного дня після нападу, він про
його обставини розповів своєму синові,
який порадив звернутися із заявою до
райвідділу;

- показаннями свідка ОСОБА_17, який
пояснив суду, що він у 2010 році працював
на посаді заступника начальника МВМ
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області , вказівок щодо
доставки ОСОБА_8 працівникам МВМ
ОСОБА_5, ОСОБА_4 він не давав, також не
давав вказівок щодо проведення
перевірки по факту грабежу, який
начебто мав місце з 01 по 02 грудня 2010
року на перехресті вул. Танкопія та
проспекту М. Жукова, крім того, дана
подія відбулася не на території, яка
обслуговується МВМ Фрунзенського РВ;

- витягом з кримінального
провадження № 000041 (том 1 а.с. 1);

- змістом постанови про порушення
кримінальної справи від 03.02.2011 року (том
1 а.с. 5);

- змістом протоколів огляду місця
події від 17 грудня 2010 року (том 1 а.с. 24),
від 03 лютого 2011 року (том 1 а.с. 123);

- змістом протоколу пред'явлення особи
для впізнання від 11 березня 2011 року за
участю потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та
фототаблицею до нього, в ході
проведення впізнання ОСОБА_8 вказав на
ОСОБА_5, як на особу, яка 13 грудня 2010 року
доставила його до Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
(том 1 а.с. 208-210);

- змістом протоколу відтворення
обстановки та обставин події від 14
лютого 2011 року за участю потерпілого
ОСОБА_8 та фототаблицею до нього, в ході
якої потерпілий пояснив про обставини
вчиненого проти нього злочину (том 1 а.с.
171-177);

- змістом протоколу пред'явлення
особи для впізнання від 11 березня 2011
року за участю свідка ОСОБА_11, в ході
якого свідок впізнала особу під
номером 2 -ОСОБА_5, який 13.12.2010 року у
дворі Фрунзенського райвідділу
розмовляв з нею. Також свідок пояснила,
що це саме той чоловік, який 13.12.2010 року
приблизно о 23 годині приходив за місцем
її роботи в кіоск та забрав пакет з їжею
для чоловіка. Також свідок пояснила, що
саме ОСОБА_5 вона бачила 14.12.2010 року у
другій половині дня, коли останній
приїхав за місцем її мешкання та
інтересувався де на теперішній час
знаходиться її чоловік (том 2 а.с. 48-50);

- змістом протоколу пред'явлення
особи для впізнання від 27 травня 2010
року за участю потерпілого ОСОБА_8, при
проведенні якого ОСОБА_8 впізнав
ОСОБА_4, який 13.12.2010 року приблизно о 09
годині разом із ОСОБА_5 приїхав до нього
за місцем мешкання, представившись
працівником міліції просили проїхати
його до Фрунзенського РВ для дачі
пояснень з приводу бійки, яка сталася в
ніч з 01 на 02 грудня 2010 року. Знаходячись
в автомобілі ОСОБА_4 застосував до
нього заходи фізичного впливу, наніс
декілька ударів в область голови. Також
в приміщенні Фрунзенського РВ в
кабінеті № 28 саме ОСОБА_4 наносив йому
удари, застосовував протигаз (том 2 а.с.
85-87);

- змістом протоколу пред'явлення
фотознімків для впізнання від 28 травня
2011 року за участю свідка ОСОБА_11, яка на
фотознімках впізнала особу під номером
2 - ОСОБА_4, якого вона бачила 13.12.2010 року
у Фрунзенському райвідділі та з яким
вона спілкувалася з

приводу її чоловіка, а також саме він
приходив до неї разом з ОСОБА_5 з метою
знайти записи чоловіка з номером
зв'язку особи на ім'я «ОСОБА_25». Також
саме ОСОБА_4 14.12.2010 року приїжджав до неї
за місцем мешкання, що б дізнатися де на
теперішній час знаходиться її чоловік
(том 2 а.с. 100,101).

Відповідно до висновку судово -
медичної експертизи № 599-ая/11 від 16.02.2011
року у ОСОБА_8 на момент огляду 17.12.2010
року, встановлені наступні ушкодження:
садна в області правого та лівого
передпліччя, променезап'ясткових
суглобів, правого та лівого
гомілковостопних суглобів, синці в
області правого променезап'ясткового
суглобу, які утворилися в результаті
неодноразового травматичного впливу
тупих твердих предметів, з обмеженою
площею дії. Враховуючи морфологічні
особливості, вищевказаних ушкоджень,
не виключається, що вони могли бути
отримані за три - п'ять діб до моменту
первинного судово - медичного огляду.
За ступенем тяжкості - це легкі тілесні
ушкодження. Покази, які надав ОСОБА_8 в
ході допиту, в частині способу та
механізму утворення, встановлених у
нього ушкоджень, взагалі, не суперечать
об'єктивним судово - медичним даним (том
1 а.с. 149).

Відповідно до висновку
судово-медичної експертизи № 1270-с від
23.05.2011 року у ОСОБА_8 встановлені
наступні ушкодження: садна в області
правого та лівого передпліччя,
променезап'ясткових суглобів, правого
та лівого гомілковостопних суглобів,
синці в області правого
променезап'ясткового суглобу, які
утворилися в результаті
неодноразового травматичного впливу
тупих твердих предметів, з обмеженою
площею дії. Враховуючи морфологічні
особливості, вищевказаних ушкоджень,
не виключається, що вони могли бути
отримані за три - п'ять діб до моменту
первинного судово - медичного огляду.
За ступенем тяжкості - це легкі тілесні
ушкодження. Покази, які надав ОСОБА_8 в
ході допиту, в частині способу та
механізму утворення, встановлених у
нього ушкоджень, взагалі, не суперечать
об'єктивним судово - медичним даним (том
1 а.с.187-190).

Допитана в судовому засіданні
судово -медичний експерт підтвердила
висновки експертизи, та пояснила, що
тілесні ушкодження, які були виявлені у
ОСОБА_8 не суперечать судово - медичним
даним.

В судовому засіданні ОСОБА_4,
ОСОБА_18 пояснювали, що потерпілий
ОСОБА_8, неодноразово судимий та
намагається їх оговорити у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 365 КК України,
оскільки відносно останнього у
Фрунзенському РВ є кримінальне
провадження та таким чином він
намагається уникнути
відповідальності. Проте дані доводи
обвинувачених суд вважає
неспроможними, оскільки згідно
інформаційної довідки за підписом
начальника СВ Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
Свиридова О.В., яка залучена до
матеріалів кримінального провадження
прокурором прокуратури Фрунзенського
району м. Харкова Карнаух О.М.,
встановлено, що в провадженні СВ
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області перебувають
матеріали кримінального провадження №
60000044, внесені до ЄРДР 28.05.2013 року,
за ознаками складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України, в рамках даного провадження
потерпілим є ОСОБА_9, тоді як ОСОБА_8 в
рамках провадження допитувався в
якості свідка, але по даному
кримінальному провадженню про підозру
нікому не повідомлялося, особи, що
скоїли дане кримінальне
правопорушення не встановлені.

Доводи обвинувачених про те, що
ОСОБА_8 неодноразово судимий, а тому
намагається їх оговорити, не беруться
судом до уваги, оскільки відповідно до
ст. 24 Конституції України громадяни
мають рівні конституційні права і
свободи та є рівними перед законом. Не
може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками. Дана конституційна
норма знайшла своє відображення у
принципах кримінального судочинства
та закріплена в статті 10 КПК України.
Крім того, основними засадами
судочинства є, у тому числі, рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом (ст. 129 Конституції
України). Наявність у особи судимостей
не може свідчити про те, що особа не
стала на шлях виправлення, а також не
дає підстав ставитися до особи, що має
судимості упереджено.

В судовому засіданні захисниками
обвинувачених зазначалося, що 13.12.2010
року по матеріалам кримінального
провадження фігурують інші працівники
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області.

Але необхідно наголосити, що
постановою старшого слідчого
прокуратури Фрунзенського району м.
Харкова від 28.05.2011 року в порушенні
кримінальної справи за ст.ст. 364, 365, 371,
373, 127 КК України у відношенні СУР
Фрунзенського РВ ОСОБА_15, ОСОБА_21,
оперуповноваженого СУР Фрунзенського
РВ ОСОБА_16 відмовлено на підставі п. 2
ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю
в їх діях ознаків злочинів (том 2 а.с.
110,111).

Постанова ніким не оскаржена.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК
України судовий розгляд проводиться
лише стосовно особи, якій висунуте
обвинувачення, і лише в межах
висунутого обвинувачення відповідно
до обвинувального акту.

Межі судового розгляду
визначаються виходячи із висунутого
обвинувачення відповідно до
обвинувального акту. У ході судового
розгляду кримінального провадження
прокурор має право змінити
обвинувачення в суді як щодо правової
кваліфікації кримінального
правопорушення, так і щодо обсягу
обвинувачення; висунути додаткове
обвинувачення щодо вчинення
обвинуваченим іншого кримінального
правопорушення, якщо окремий їх
розгляд неможливий; відмовитися від
підтримання державного обвинувачення.
Суд має право самостійно вийти за межі
висунутого обвинувачення лише в
частині зміни правової кваліфікації
кримінального правопорушення, якщо це
покращує становище особи, щодо якої
здійснюється кримінальне провадження.
У ході судового розгляду кримінального
провадження, суд не наділений правом
змінити висунуте щодо особи
обвинувачення, не вправі проводити
розгляд щодо інших осіб, про
причетність яких до кримінального
правопорушення стало відомо під час
судового провадження. Судовий розгляд
у кримінальному провадженні
здійснюється лише стосовно особи, якій
висунуте обвинувачення, суд не має
права з'ясовувати обставини, що
свідчать про вчинення кримінального
правопорушення особами, які не є
обвинуваченими у конкретному
кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, судовий
розгляд проводиться лише стосовно
осіб, яким висунуте обвинувачення, а
саме ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В судовому засіданні захисник
ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_1 просив
постановити відносно його
підзахисного виправдувальний вирок.
Але вина як ОСОБА_5, так і ОСОБА_4
доведена в судовому засіданні,
оскільки суд вислухав покази
потерпілого ОСОБА_8, свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_14, покази яких є послідовними,
логічними, не викликають у суду сумніву
щодо правильності, добровільності та
істинності. Оцінюючи в сукупності
досліджені по справі докази суд
приходить до висновку про доведеність
вини обвинувачених. Доводи
обвинувачених про те, що вони не
застосували насильство відносно
потерпілого ОСОБА_8 спростовуються
змістом заяви потерпілого, яка
датована 16.12.2010 року та адресована на
ім'я прокурора Харківської області,
відповідно до якої ОСОБА_8 просив
прийняти заходи реагування до
працівників Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області, які
протягом 13 грудня 2010 року в приміщенні
кабінету № 28 застосували до нього
фізичне насильство, принижували,
приковували наручниками до столу,
підключали електричний струм до
полових органів. При цьому у заяві
йдеться про ОСОБА_5, а також хлопця на
ім'я ОСОБА_4, який керував автомобілем
„Мазда" та доставив його до райвідділу
(том 1 а.с. 56-58). Заявою, яка датована
17.12.2010 року та адресована на ім'я
начальника ОВБ в Харківській області
СВБ ГУБОЗ МВД України, потерпілий
просив прийняти заходи реагування до
працівників Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області, які в
кабінеті № 28 застосували до нього
фізичне та психологічне насилля (том 1
а.с. 19,20).

Відповідно до вимог ст. 94 КПК
України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінює доказ з точки
зору належності, допустимості,
достовірності, а сукупність зібраних
доказів - з точки зору достатності та
взаємозв'язку для прийняття
відповідного процесуального рішення.
Досліджені і перевірені судом докази у
справі, якими обґрунтовується
винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_5 у вчиненому
є узгодженими, співпадають між собою та
сумніву у своїй належності та
допустимості у суду не викликають.
Даних, які свідчили б про те, що
потерпілий міг отримати тілесні

ушкодження за інших обставин та від
іншої особи або оговорити ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не встановлено.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2
ст. 365 КК України, як перевищення влади
та службових повноважень, тобто умисне
вчинення працівником правоохоронного
органу дій, які явно виходять за межі
наданих йому прав та повноважень, якщо
вони завдали істотної шкоди
охоронюваним законом правам, інтересам
окремих громадян, які супроводжувалися
насильством, застосуванням
спеціальних засобів та болісними і
такими, що ображають особисту гідність
потерпілого, діями, за відсутності
ознак катування.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2
ст. 365 КК України, як перевищення влади
та службових повноважень, тобто умисне
вчинення працівником правоохоронного
органу дій, які явно виходять за межі
наданих йому прав та повноважень, якщо
вони завдали істотної шкоди
охоронюваним законом правам, інтересам
окремих громадян, які супроводжувалися
насильством, застосуванням
спеціальних засобів та болісними і
такими, що ображають особисту гідність
потерпілого, діями, за відсутності
ознак катування.

Вину обвинувачених у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України
суд вважає доведеною.

Обставин, які пом'якшують
покарання обвинувачених, відповідно до
ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують
покарання, передбачені ст. 67 КК України,
судом не встановлено.

Суд не погоджується із зазначеним
в обвинувальному акті, а також
посиланням прокурора в судових дебатах
на ч. 1 п. 2 ст. 67 КК України вчинення
злочину групою осіб за попередньої
змовою, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 28
КК України злочин визнається вчиненим
за попередньою змовою групою осіб, якщо
його спільно вчинили декілька осіб (два
і більше), які, заздалегідь, тобто до
початку злочину, домовилися про
спільне його вчинення. Об'єктивних
даних які б свідчили про попередню
змову, в матеріалах справи відсутні.

Вивченням в ході судового
розгляду даних особи обвинуваченого
ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не
судимий, не працює, на обліках в
наркологічному і психоневрологічному
диспансерах не перебуває, має на
утриманні малолітню дитину, за місцем
роботи на посаді оперуповноваженого
СКР Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області зарекомендував
себе задовільно, в характеристиці
зазначалося, що ОСОБА_5 зарекомендував
себе посередньо, при виконанні
посадових обов'язків не дотримувався
вимог дисципліни та законності,
вимогливий до себе, у побуті скромний,
серед співробітників не зажди
користувався повагою (том 2 а.с. 150).

За функціональними обов'язками,
копія яких містяться на а.с. 151 том 2,
ОСОБА_5 повинен був виконувати свої
обов'язки на принципах законності,
службового етикету, гуманізму, поваги
до особи.

Відповідно до наказу № 240 о/с від
03.07.2008 року ОСОБА_5 був прийнятий на
посаду оперуповноваженого сектору
карного розшуку Фрунзенського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківський області з
28.06.2008 року. З витягу із наказну № 25 о/с
від 04.02.2011 року вбачається, що старший
лейтенант міліції ОСОБА_5,
оперуповноважений СКР Фрунзенського
РВ ХМУ ГУМВС України Харківській
області звільнений за порушення
дисципліни (том 2 а.с.155,166).

Вивченням в ході судового
розгляду даних особи обвинуваченого
ОСОБА_4 встановлено, що він раніше
судимий за корисливі злочини, не
працює, на обліках в наркологічному і
психоневрологічному диспансерах не
перебуває, за місцем мешкання
характеризується позитивно.

Лейтенант міліції ОСОБА_4
наказом від 25.11.2010 року за № 64 о/с був
прийнятий на посаду дільничного
інспектора міліції сектору ДІМ
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області та наказом від
14.12.2010 року за № 187 о/с лейтенант міліції
ОСОБА_4 звільнений за власним бажанням
(том 2 а.с. 163,164).

Тобто, ОСОБА_4, ОСОБА_5 будучи
оперуповноваженими, згідно ст.ст.1, 20
Закону України „Про міліцію" на яких
покладено функції офіційного
представника державного

органу виконавчої влади, призвані
захищати життя, здоров'я, права і
свободи громадян, інтереси суспільства
і держави від протиправних посягань,
тобто є посадовими особами,
працівником правоохоронного органу, на
яких ч. 2 ст.19 Конституції України,
покладено обов'язок діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідно до ч.1 ст.3,
ч.1 ст.5 Закону України „Про міліцію"
діяльність міліції будується на
принципах законності, гуманізму,
поваги до особи, соціальної
справедливості, взаємодії з трудовими
колективами, громадськими
організаціями й населенням. Міліція
виконує свої завдання неупереджено,
у точній відповідності з законом.
Ніякі виняткові обставини або
вказівки службових осіб не можуть бути
підставою для будь-яких незаконних
дій або бездіяльності міліції. Для
забезпечення громадського порядку
працівники міліції зобов'язані вживати
заходів незалежно від свого
підпорядкування. Міліція поважає
гідність особи і виявляє до неї
гуманне ставлення, захищає права
людини незалежно від її соціального
походження, майнового та іншого стану,
расової та національної належності,
громадянства, віку, мови та освіти,
ставлення до релігії, статі,
політичних та інших переконань. Тобто,
на ОСОБА_9, ОСОБА_5 були покладені
обов'язки діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, неухильно виконувати вимоги
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя і здоров'я
громадян, інтереси суспільства і
держави, припиняти протиправні дії
осіб, які їх здійснюють, тобто на
ОСОБА_4, ОСОБА_5 були покладені функції
захисту життя, здоров'я, прав і свобод
громадян, власності, інтересів
суспільства і держави від протиправних
посягань, але останні вчинили тяжкий
злочин, застосувавши до потерпілого
насилля в приміщенні Фрунзенського РВ
ГУМВС України в Харківській області,
завдавши при цьому потерпілому легкі
тілесні ушкодження, приниження
особистої гідності потерпілого, тому
застосування до обвинувачених ст. 75 КК
України, як просив захисник ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_3 не відповідає ступеню
тяжкості вчиненого кримінального
правопорушення і особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 65 КК України,
пункту 1 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про
практику призначення судами
кримінального покарання" з
послідуючими її змінами, суд
призначаючи покарання, у кожному
конкретному випадку має дотримуватись
вимог кримінального закону й
зобов'язаний враховувати ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Призначене покарання має бути
необхідним і достатнім для виправлення
засудженого і попередження нових
злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4,
суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого кримінального
правопорушення, яке віднесено законом
до тяжкого злочину, особу винного, який
раніше судимий, відсутність обставин,
що пом'якшують та обтяжують покарання,
а також вимоги ст. 50 КК України, що метою
покарання є не тільки кара, а також
виправлення засудженого, а також
попередження вчинення нових
кримінальних правопорушень, суд вважає
необхідним та достатнім для
виправлення ОСОБА_4, призначити йому
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на чотири роки з позбавленням
права обіймати посади в правоохоронних
органах. Саме таке покарання, на думку
суду, буде відповідати вимогам
кримінального закону і є необхідним та
достатнім для досягнення його мети.

При призначенні покарання ОСОБА_5. суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення, яке
віднесено законом до тяжкого злочину,
особу винного, відсутність обставин, що
пом'якшують та обтяжують покарання, а
також вимоги ст. 50 КК України, що метою
покарання є не тільки кара, а також
виправлення засудженого, а також
попередження вчинення нових
кримінальних правопорушень, суд вважає
необхідним та достатнім для
виправлення ОСОБА_5 призначити
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на чотири роки з позбавленням
права обіймати посади в
правоохоронних органах. Саме таке
покарання, на думку суду, буде
відповідати вимогам кримінального
закону і є необхідним та достатнім для
досягнення його мети.

Згідно ст. 54 КК України засуджена
за тяжкий чи особливо тяжкий злочин
особа, яка має військове, спеціальне
звання, ранг, чин або кваліфікаційний
клас, може бути позбавлена за вироком
суду цього звання, рангу, чину або
кваліфікаційного класу.

Відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
26.12.2003року, № 15 „Про судову практику у
справах про перевищення влади або
службових повноважень" при розгляді
справ про злочини, передбачені ч. 2 або
ч. 3 ст. 365 КК України, суди повинні
з'ясовувати, чи є у підсудного
військове, спеціальне звання, ранг, чин
або кваліфікаційний клас, і відповідно
до ст. 54 КК України вирішувати питання
про доцільність позбавлення
засудженого звання, рангу, чину, класу і
зазначати про це у вироку.

Оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5 вчинили
тяжкий злочин з використанням свого
службового становища працівника
міліції та маючи спеціальне звання
(ОСОБА_4 - „лейтенант міліції", ОСОБА_5 -
„старший лейтенант"), а тому відповідно
до ст. 54 КК України їх слід позбавити
цього спеціального звання.

Необхідно зауважити, що
прокурором прокуратури Фрунзенського
району м. Харкова 24.04.2014 року був
змінений обвинувальний акт, що
викликано ст. 5 КК України у в зв'язку з
новою редакцією статті 365 КК України
від 21.02.2014 року, оскільки нова редакція
статті пом'якшує покарання за дії,
передбачені ч. 2 ст. 365 КК України в
частині скасування додаткового
покарання у вигляді штрафу.

Суд погоджується із зміненим
обвинувальним актом та застосовує ч. 2
ст. 365 КК України в редакції 14.02.2014 року,
оскільки санкція ч. 2 ст. 365 КК України, в
редакції Закону №1 746-VII від 21.02.2014 року
передбачає покарання, у вигляді
позбавлення волі на строк від трьох до
восьми років з позбавленням права
обіймати певні посади чи займатися
певною діяльністю на строк до трьох
років. Додаткового покарання у вигляді
штрафу санкція зазначеної норми закону
не передбачає.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КК України
Закон про кримінальну
відповідальність, що скасовує
злочинність діяння, пом'якшує
кримінальну відповідальність або
іншим чином поліпшує становище особи,
має зворотну дію у часі, тобто
поширюється на осіб, які вчинили
відповідні діяння до набрання таким
законом чинності, у тому числі на осіб,
які відбувають покарання або відбули
покарання, але мають судимість.

Законом № 746-VII від 21.02.2014 року
змінена редакція ст. 365 КК України, в
тому числі і санкція частини другої
зазначеної норми і з неї виключено
додаткове покарання у вигляді штрафу,
суд вважає за необхідне застосувати до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 санкцію ч. 2 ст. 365 КК
України в зазначеній вище редакції, так
як вона покращує становище особи, в
даному випадку ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Також, ОСОБА_4 був засуджений вироком
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 09 липня 2013 року за ч. 5 ст. 185
КК України до 7 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України
до 7 років позбавлення волі з
конфіскацією майна, відповідно до ч. 1
ст. 70 КК України шляхом поглинання
менше суворого покарання більш
суворим, остаточно призначено
покарання за сукупністю злочинів у
вигляді 7 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією майна, ухвалою
колегії судів судової палати з
кримінальних справ апеляційного суду
Харківської області від 13 травня 2014
року вирок суду першої інстанції
змінений та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185 КК
України призначено покарання із
застосування ст. 69 КК України у вигляді
5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15, ч. 5
ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69
КК України призначено покарання у
вигляді 4 років позбавлення волі,
відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України
шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим, призначено
остаточно покарання 5 років
позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК
України ОСОБА_4 звільнено від
відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 3 роки, із
застосування ст. 76 КК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 24 жовтня
2003 року „Про практику призначення
судами кримінального покарання" із
наступними змінами та доповненнями,
коли особа, щодо якої було застосоване
таке звільнення, вчинила до
постановлення вироку в першій справі
інший злочин, за який вона засуджується
до покарання, що належить
відбувати реально, застосування
принципів поглинення часткового чи
повного складання призначених
покарань не допускається. За таких умов
кожний вирок виконується самостійно.

Виходячи з викладеного, суд призначає
остаточне покарання обвинуваченому
ОСОБА_4 відповідно до вимог абз.2 п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 24 жовтня 2003 року „Про
практику призначення судами
кримінального покарання" із
наступними змінами та доповненнями,
ухваливши про самостійне виконання
покарань за судовими рішеннями.

Що стосується цивільного позову
ОСОБА_8, то він підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Оцінюючи позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди суд
виходить з положень ст. 1167 ЦК України,
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до яких
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Суд вважає, що від дій ОСОБА_4, ОСОБА_5,
потерпілий ОСОБА_8 безумовно зазнав
страждань пов'язаних із заподіянням
йому тілесних ушкоджень, переніс
моральні та фізичні страждання, зазнав
дій від обвинувачених, які ображають
особисту гідність.

Виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
вважає моральну шкоду, заявлену
потерпілим у розмірі 10 000 грн.,
достатньою та справедливою
сатисфакцією за заподіяне та стягує її
у солідарному порядку з ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Враховуючи особу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
тяжкість вчиненого ними злочину та
інші обставини справи, суд не вбачає
підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного
заходу з особистого зобов'язання на
взяття під варту та обрання відносно
ОСОБА_5 взяття під варту (оскільки
запобіжний захід на підставі УПК
України 2012 року не обирався) - до
набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді особистого
зобов'язання, застосований до ОСОБА_4
суд вважає потрібним залишити до
набрання вироком законної сили.

Строк відбування ОСОБА_4, ОСОБА_5
покарання належить рахувати з моменту
приведення вироку у виконання, із
зарахуванням ОСОБА_4 в строк відбування
покарання перебування під вартою в
рамках даного кримінального
провадження в період з 24 липня 2013 року
по 13 травня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у
вчинені кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади в
правоохоронних органах строком на 3
роки.

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади в
правоохоронних органах строком на 3
роки.

На підставі ст. 54 КК України
позбавити ОСОБА_4 спеціального звання -
„лейтенант міліції".

На підставі ст. 54 КК України
позбавити ОСОБА_5 спеціального звання -
„старший лейтенант міліції".

Запобіжний захід ОСОБА_4 до
набрання вироком законної сили
залишити раніше обраний у вигляді
особистого зобов'язання.

ОСОБА_4 покарання рахувати з
моменту приведення вироку до виконання
та зарахувати ОСОБА_4 в строк
відбування покарання перебування під
вартою в рамках даного кримінального
провадження в період з 24 липня 2013 року
по 13 травня 2014 року.

ОСОБА_5 взяти під варту після
набрання вироком законної сили та
строк відбування покарання ОСОБА_5
рахувати з моменту приведення вироку
до виконання.

Даний вирок Фрунзенського районного
суду м. Харкова, яким ОСОБА_4 призначене
покарання у вигляді чотирьох років
позбавлення волі із позбавленням права
обіймати посади в правоохоронних
органах строком на 3 роки з
позбавленням спеціального звання -
„лейтенант міліції" та вирок
Фрунзенского районного суду м. Харкова
від 09 липня 2013 року, яким ОСОБА_4
засуджено за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст.
185 КК України, який змінений ухвалою
колегії судів судової палати з
кримінальних справ апеляційного суду
Харківської області від 13 травня 2014
року та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185 КК України
призначено покарання із застосування
ст. 69 КК України у вигляді 5 років
позбавлення волі за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185
КК України із застосуванням ст. 69 КК
України призначено покарання у вигляді
4 років позбавлення волі, відповідно до
ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
призначено остаточно покарання 5 років
позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК
України ОСОБА_4 звільнено від
відбування призначеного покарання з
іспитовим строком на 3 роки, із
застосування ст. 76 КК України, -
виконувати самостійно.

Речовий доказ - диск з відеокамер
спостереження Фрунзенського РВ, який
знаходиться в томі 2 на а.с. 99, після
набрання вироком законної сили,
залишити в матеріалах кримінального
провадження.

Цивільний позов ОСОБА_8 -
задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на
відшкодування моральної шкоди 10 000
(десять тисяч) грн..

На вирок може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Харківської області через суд першої
інстанції протягом тридцяти днів з дня
його проголошення, а засудженим - в той
же строк з моменту вручення йому копії
вироку.

Вирок суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги вирок суду, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
ухвалення рішення судом апеляційної
інстанції.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку.

Суддя

О.В. Горпинич