Справа № 11-248/07 Головуючий
по 1 інстанції Бачинський В.Л.
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 27
квітня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді: Хлапук
Л.І.,

суддів: Бешти
Г.Б., Силки Г.І.

за участю прокурора: Редька
В.П.

захисника: ОСОБА_2.

засудженого: ОСОБА_1.

потерпілого: ОСОБА_3.

представника потерпілого: ОСОБА_4. розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_1. та
його захисника ОСОБА_2. на вирок
Луцького міськрайонного суду від 28 лютого 2007 року, яким ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженець та житель с Забороль
Луцького району, Волинської області, українець, громадянин України, з вищою
освітою, який працює менеджером ТзОВ "СМП" м. Нововолинськ, на
утриманні має двоє неповнолітніх дітей, не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п'яти) років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк
2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1, звільнено від
відбування основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового
строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76 КК на ОСОБА_1 покладено обов'язки:
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
періодично з'являтись для реєстрації в ці органи.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу
засудженому ОСОБА_1постановлено залишено попередню - підписку про невиїзд.

ВСТАНОВИЛА:

2

За вироком суду
ОСОБА_1. визнаний винним у тому, що він 13.08.2006 року, біля 21 год. 20 хв., керуючи
автомобілем «Мерседес-Бенц-2000», державний номер НОМЕР_1по вул. Володимирській
в м. Луцьку, проявив безпечність та неуважність, перевищив дозволену швидкість
руху транспортних засобів в межах населеного пункту, при дозволеній
максимальній швидкості 60 км/год., рухався зі швидкістю 65,9 км/год., в
результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3., яка перетинала проїзну
частину вул. Володимирської зліва на право відносно напрямку руху автомобіля,
внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді лінійного зламу
потиличної кістки справа, забою головного мозку з крововиливами під оболочки
головного мозку, забійної рани потиличної ділянки справа, масивного синця
правої верхньої кінцівки, прямих зломів 3-6 ребер справа та забою легень, від
яких померла.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, в апеляції просить вирок в частині призначеного покарання скасувати
та постановити свій вирок, посилаючись на те, що судом не в повній мірі
враховано тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких
злочинів, що засудженим не відшкодовані збитки, він не працює і судом обрано
надто м'яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого.

Засуджений ОСОБА_1. та його захисник ОСОБА_2. в апеляції просять
скасувати вирок суду в зв'язку з однобічністю і упередженістю судового слідства
та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а кримінальну
справу закрити у зв'язку з не доведенням, як події злочину, так і вини
засудженого. Посилаються на те, що суд постановляючи вирок керувався
припущеннями про можливість контакту лівим дзеркалом заднього виду автомобіля
«Мерседес-Бенц» з тілом потерпілої ОСОБА_3. та в основу вироку поклав докази,
які не можуть визнаватися допустимими, зокрема: протокол огляду місця події та
схема до нього, висновок судово-медичної експертизи № 412 від 18.09.2006 року
та показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_5. Також просять відмовити в
цивільному позові до ОСОБА_1.

В запереченні на апеляцію засудженого ОСОБА_1. та його
захисника ОСОБА_2.
прокурор вважає їх вимоги безпідставними і просить відмовити в задоволенні
апеляції, оскільки вина ОСОБА_1. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України, в ході судового розгляду справи доведена зібраними та дослідженими
по справі доказами.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи
апеляції, прокурора, який свою апеляцію підтримав і заперечив проти апеляції
засудженого та його захисника, потерпілого, який просить апеляції залишити без
задоволення, засудженого та його захисника, які апеляцію підтримали, а в
задоволенні апеляції прокурора просили відмовити, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляції колегія суддів встановила, що апеляції до задоволення не
підлягають.

3

Винність
засудженого ОСОБА_1. в порушенні правил безпеки дорожнього руху за обставин,
зазначених у вироку, доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні і
належно оцінених судом доказів, а його діям дано правильну юридичну оцінку.

Судом
встановлено, що в порушення вимог п.п. 12.3., 12.4., 12.9 (б) Правил дорожнього
руху України, ОСОБА_1. керуючи автомобілем, перевищив встановлену швидкість
руху в межах населеного пункту та виявивши, приблизно за 40 метрів жінку, яка
переходила в цей час зустрічну смугу руху дороги в напрямку руху його автомобіля,
своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки
транспортного засобу, а подавши звуковий сигнал продовжив рух, в результаті
чого допустив наїзд на потерпілу, яка отримала смертельну травму.

Завчасне
виявлення пішохода на проїзній частині дороги, при зазначених вище обставинах,
та застосування ним гальмування лише тоді, коли потерпіла вже була на смузі
руху його автомобіля, ОСОБА_1. стверджував як на досудовому слідстві так і в
судовому засіданні. Також вказував, що жінка впала на спину коли автомобіль
порівнявся з нею на рівні ' лівого дзеркала заднього виду.

Аналогічні
показання давав під час відтворення з ним обстановки та обставин події /а.с.
30-31/ з план схемою до цього протоколу погодився, ствердив своїм підписом.

Свідки ОСОБА_6.
та ОСОБА_7. /а.с. 49, 50/ також вказала, що водій автомобіля
"Мерседес-Бенц", подавши звуковий сигнал продовжував рух, а
гальмування застосував коли потерпіла знаходилась на смузі руху його
автомобіля, не виключають ,що при зміщенні автомобіля вправо, жінку зачепило
лівим дзеркалом заднього виду, від чого вона впала на спину.

Висновками
судових автотехнічних експертиз стверджується той факт, що ОСОБА_1. мав
технічну можливість уникнути наїзду на потерпілу ОСОБА_3. при умові дотримання
ним вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Суд правильно
зазначив, що момент виникнення небезпеки під час руху у ОСОБА_1. настав коли
він виявив потерпілу ОСОБА_3., яка тільки почала переходити проїзну частину
дороги.

У висновку
судово-медичної експертизи № 412 від 18.09.2006 року зазначено, що тілесні
ушкодження у вигляді синця в ділянці правої плечової кістки, прямого зламу
ребер справа могли утворитись внаслідок тангенційного зіткнення пішохода з
автомобілем, а внаслідок послідуючого відкидання тіла на дорожнє покриття,
потерпіла отримала смертельну травму.

Колегія суддів
приходить до висновку, що настання смерті потерпілої знаходиться у прямому
причинному зв'язку з порушенням Правил дорожнього руху України ОСОБА_1

Посилання засудженого та його захисника на те, що суд
поклав в основу вироку докази, що є
недопустимими, є безпідставними, оскільки

4

протокол огляду місця події та схема до нього складені
відповідно до вимог КПК України, підписані ОСОБА_1 та учасниками огляду.
Показання експерта ОСОБА_5.,
дані ним в судовому засіданні щодо характеру та механізму заподіяння
тілесних ушкоджень потерпілій, як і заключения
експертизи, не викликають сумніву.

Задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_3до
ОСОБА_1. про стягнення моральної шкоди суд мотивував її стягнення перенесеними
стражданнями внаслідок втрати матері. Визначений розмір відшкодування є
розумним і справедливим.

Обрано міра покарання судом першої інстанції визначена
правильно, з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності
вчиненого ним злочину, даних про його особу, а також інших обставин справи. У
вироку достатньо вмотивовано прийняте рішення, а тому доводи прокуратури про
те, що ОСОБА_1. не визнав своєї вини, судом до уваги не беруться оскільки це
його право, передбачене Конституцією України.

Судом дотримано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, покарання ОСОБА_1. обрано в межах
санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, є
необхідним і достатнім для чого його виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає обставин
для скасування вироку з підстав зазначених в апеляціях.

Керуючись
ст. ст. 365, 366
КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції помічника прокурора міста Луцька Остапчука CO. та засудженого
ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2.
залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 28
лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.