Справа № 750/6208/13-к
Провадження № 1-кс/750/945/13
У Х В А Л А

05.07.2013 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Григор'єв Р.Г., при секретарі Чернобай Н.О., з участю прокурора Станкевича Ю.В., захисника ОСОБА_1, підозрюваної ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові клопотання слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваної:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Мамекіно, Новгород-Сіверського району Чернігівської області, українки, громадянки України, з професійно -технічною освітою, одруженої, не працюючої, раніше не судимої, мешканки АДРЕСА_2, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Нілов А.С., за погодженням з прокурором прокуратури міста Чернігова Станкевич Ю.В., звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_2.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у зв'язку з чим є достатні підстави вважати, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, здійснювати дії з метою доведення злочину до кінця.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання, застосувати більш м'який запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Заслухавши доводи прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на таке.

Слідчим відділом ЧМВ УМВС України в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003689, порушеному за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 15. ч.2 ст. 194 КК України.

За матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_2 підозрюється у замаху на умисне пошкодження майна - приміщення відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, шляхом підпалу.

03.07.2013 року ОСОБА_2 затримана в порядку ст. 208 КПК України.

04.07.2013 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з клопотанням, слідчий наводить як єдиний та вирішальний фактор необхідності застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту, тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_2

Відповідно до Резолюції Комітету міністрів Ради Європи № 11 від 9 квітня 1965 року «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду», взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов'язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення може змусити судові органи взяти підозрюваного під варту і тримати його там, щоб запобігти будь-якій спробі вчинення нових злочинів, але потрібно, крім інших умов, щоб небезпека була ймовірною і захід відповідав обставинам справи і, зокрема, біографії й особистим якостям відповідної особи.

Аналогічна позиція міститься і у ст. 178 КПК України, де зазначено, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд зобов'язаний оцінити не лише тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, а і інші обставини, що характеризують цю особу.

Звідси, тяжкість злочину сама по собі не є єдиною самостійною обставиною на користь застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді взяття під варту, а лише є однією з таких, передбачених ст.ст. 177,178 КПК України, які також мають враховуватися при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_2 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, матір ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, тітку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, має зареєстроване місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1., у справі відсутні будь-які данні, які характеризують підозрювану з негативного боку, підтверджують наявність злочинних зв'язків або її схильність до кримінальної поведінки.

Невизнання вини підозрюваною у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також небажання її співпрацювати з органами досудового слідства є способом захисту підозрюваної і з урахуванням принципу презумпції невинуватості не може розцінюватися як ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

Разом з тим, прокурором в судовому засіданні не доведені ризики того, що після викриття і затримання підозрюваної, остання продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, а лише міститься абстрактне припущення такого.

За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для застосування до ОСОБА_2 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

За приписами ч.4 ст. 194 КПК України слідчий суддя має право застосувати більш м'який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов'язки, передбачені частиною п'ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням наведених вище обставин, особи підозрюваного, наявності у нього постійного місця проживання, тяжкості покарання, що загрожує їй, ризику переховування від органу досудового слідства та суду, приходжу до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заборону ОСОБА_2 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 слід визначити на певний період, а саме кожного дня з 12 години 00 хвилин та до 07 години 00 хвилин наступного дня, що пов'язане з необхідністю придбання продуктів харчування, одягу та предметів першої черговості.

Згідно вимог ч.5 ст. 194 КПК України необхідно покласти на ОСОБА_2 наступні обов'язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із міста Чернігова без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого. прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176 - 178, 182, 183, 193, 194 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3, кожного дня з 12 години 00 хвилин та до 07 години 00 хвилин наступного дня.

Покласти строком до 02 вересня 2013 року включно на ОСОБА_2 наступні обов'язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із міста Чернігова без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого. прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк закінчення дії ухвали - 02 вересня 2013 року.

Роз'яснити підозрюваному, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з'являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов'язаних із виконанням покладених на неї зобов'язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом п'яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Р. Г. Григор'єв