Справа № 645/2402/13-к
Провадження № 1-кп/645/2/15
В И Р О К
Іменем України
18 травня 2015 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Вірменія, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, із середньотехнічною освітою, не працюючого, раніше не засудженого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15
обвинуваченого ОСОБА_5 ,-
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення по даному епізоду не визнав та пояснив суду, що приблизно з середини 2007 року він за домовленістю з ОСОБА_16 , а з початку 2008 року з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є його знайомими, які здійснювали підприємницьку діяльність у сфері нерухомості, на прохання співробітників міліції та їх знайомих передавав вказаним особам грошові кошти під щомісячні відсотки. ОСОБА_5 наголосив, що у зв`язку з економічною кризою в країні наприкінці 2009 року, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не мали можливості сплачувати в повній мірі відсотки за вкладеними грошовими коштами, у зв`язку з чим ОСОБА_5 також був позбавлений можливості своєчасно сплачувати відсотки та повернути грошові кошти, особам, які вкладали ці кошти через нього.
Не зважаючи, що обвинувачений не визнає своєї вини згідно пред`явленого йому обвинувачення за вищевказаним епізодом, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених судом в процесі судового розгляду кримінального провадження.
У листопаді 2009 року ОСОБА_10 зустрілася разом із ОСОБА_19 зі знайомим останнього ОСОБА_5 біля кафе «Не гони», яке розташоване по проспекту 50-річчя ВЛКСМ у м. Харкові. ОСОБА_10 розповіла ОСОБА_5 про всі обставини щодо кримінальної справи відносно її сина, та ОСОБА_5 запевнив її, що може допомогти у вирішенні виниклої ситуації за вищевказану суму.
Через декілька днів, до передачі потерпілою 5000 доларів США ОСОБА_5 , ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_19 та повідомив, що необхідно надати ще 2000 доларів США, оскільки виникли додаткові витрати.
ОСОБА_10 зустрілась із ОСОБА_5 та ОСОБА_19 біля того ж кафе «Не гони», та передала обвинуваченому 5000 доларів США. Обвинувачений запитав ОСОБА_10 , чому вона передала 5000 доларів США, а не 7000 доларів США, на що остання відповіла, що передасть 2000 доларів США після звільнення її сина з-під варти. Проте, ОСОБА_5 запевнив її, що ця сума необхідна в повному обсязі.
Через декілька днів ОСОБА_5 з ОСОБА_19 під`їхали на вул. Наталії Ужвій у м. Харкові, та біля будинку потерпілої остання передала решту суми у розмірі 2000 доларів США.
На численні телефонні дзвінки, а також при особистих зустрічах з ОСОБА_5 він запевняв ОСОБА_10 щоб вона не переживала, та стверджував, що ситуація з її сином буде вирішена позитивно.
За декілька днів до судового засідання ОСОБА_10 не могла зв`язатися з ОСОБА_5 , оскільки його телефон був вимкнений. На судовому засіданні ані ОСОБА_5 , ані адвоката не було. 17 грудня 2009 року сина ОСОБА_10 було засуджено до п`яти років і шести місяців позбавлення волі.
25 грудня 2009 року ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_10 та пояснив їй, що він сам не розуміє, чому так сталося, та попросив її зачекати деякий час для з`ясування ним обставин виниклої ситуації.
Після цього, на численні телефонні дзвінки ОСОБА_10 , ОСОБА_5 посилався на безліч труднощів, через які він не мав змоги повернути грошові кошти ОСОБА_10 ..
Лише у серпні 2010 року ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_10 та написав розписку, за якою зобов`язався повернути їй грошові кошти через місяць у вересні 2010 року. Втім, у визначений в розписці строк, обвинувачений грошових коштів ОСОБА_10 не повернув.
31 січня 2011 року ОСОБА_10 зателефонували з Управління з боротьби з організованою злочинністю та запитали, чи знає вона ОСОБА_5 .. Прибувши у вказане Управління, ОСОБА_10 побачила там обвинуваченого, та розповіла співробітникам УБОЗ про відносини, які виникли між нею та ОСОБА_5 та показала написану останнім розписку.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 до 09 березня 2011 року не повернув ОСОБА_10 грошових коштів за розпискою, та будучи впевненою, що 09 березня 2011 року це останній день повернення грошей, ОСОБА_10 звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення ОСОБА_5 щодо неї шахрайських дій.
Свідок зазначив, що на судовому засіданні з розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_21 , яке відбулося у грудні 2009 року, не було ані адвоката, ані ОСОБА_5 , та ОСОБА_21 було засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Після цього, свідок особисто декілька разів був присутній під час розмов ОСОБА_10 з ОСОБА_5 щодо невиконаних зобов`язань ОСОБА_5 зі звільнення сина ОСОБА_10 з-під варти та щодо повернення їй грошових коштів, під час яких останній постійно обіцяв повернути ОСОБА_10 кошти, проте до цього часу цього не зробив. Крім того, свідок наголосив, що під час передачі ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_5 розписка не складалася. Приблизно через рік у 2010 році ОСОБА_27 особисто був присутній при складенні ОСОБА_5 розписки, у якій останній самостійно визначив дату повернення грошових коштів ОСОБА_10 .
Показаннями свідка ОСОБА_23 , яка пояснила суду, що у 2009 році її подруга ОСОБА_10 звернулася до неї з проханням позичити їй грошові кошти у сумі 7000 доларів США, пояснивши, що її син знаходиться у слідчому ізоляторі та їй терміново потрібні кошти на оплату послуг адвоката, після чого ОСОБА_23 передала ОСОБА_10 вказану суму грошей. Свідок наголосила, що зі слів ОСОБА_10 їй стало відомо, що вона передала грошові кошти ОСОБА_5 за вирішення питання щодо звільнення її сина з-під варти, проте ОСОБА_5 , отримавши гроші, жодних дії щодо надання такої допомоги не здійснив. Свідок наголосила, що за її присутності ОСОБА_10 декілька разів телефонувала ОСОБА_5 та просила повернути кошти, та зазначила, що їй відомо, що грошові кошти ОСОБА_10 не повернуті.
Вказані показання свідка спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 та ОСОБА_23 .
Крім того, ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 дійсно зверталася до нього за допомогою щодо звільнення її сина ОСОБА_21 з-під варти, проте він повідомив їй, що не може надати такої допомоги.
Проте, у судовому засіданні досліджений відеозапис допиту свідка ОСОБА_19 від 21.02.2013 року, під час якого ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_10 ніколи не зверталась до нього щодо надання допомоги у звільненні її сина з-під варти (том 6 а.с. 211).
Крім того, суд не приймає в якості доказу невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення по вищевказаному епізоду, свідчення ОСОБА_19 стосовно застосування співробітниками УБОЗ відносно нього мір психологічного пливу та фізичного насильства, в результаті чого він був вимушений 10.03.2011 року надати неправдиві показання щодо ОСОБА_5 ..
Надані в обгрунтування невинуватості ОСОБА_5 копії заяв ОСОБА_19 від 22.02.2013 року на ім`я прокурора прокуратури Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_28 (том 9 а.с. 9-10) та на ім`я начальника СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_29 (том 9 а.с. 11-13) щодо неправомірних дій слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_30 , яка під час допиту ОСОБА_19 за допомогою відео фіксації пояснила останньому, що повідомлені ним вищевказані обставини не мають відношення до допиту та кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , - не є такими доказами, оскільки вони жодним чином не спростовують встановлених судом обставин за вказаним епізодом.
Крім того, стороною захисту не надано суду відповідей за наслідками звернення ОСОБА_19 з вказаними заявами.
Також, вина ОСОБА_5 за вказаним епізодом підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Вироком Київського районного суду м. Харкова у справі № 1-1278/09/13 від 18 грудня 2009 року, яким ОСОБА_21 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі з частковим приєднанням на підставі ст. 71 КК України невідбутого покарання за попереднім вироком, а всього 5 років 6 місяців позбавлення волі (том 1 а.с. 102-103).
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року у справі № 1-1278/09/13, яким вирок Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2009 року у відношенні ОСОБА_21 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд (том 1 а.с. 104-106).
Розпискою ОСОБА_5 від 31.01.2011 року, зі змісту якої вбачається, що він зобов`язується в строк до 10 березня 2011 року повернути ОСОБА_10 отримані у неї у листопаді 2009 року грошові кошти в сумі 17000 доларів США (том 4 а.с. 164).
Витягом з кримінального провадження № 0000456 від 18.02.2012 року (том 6 а.с. 1).
Разом з тим, суд не приймає в якості доказів у даному кримінальному провадженні по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 шляхом зловживання довірою (шахрайство): письмові пояснення ОСОБА_10 від 09.03.2011 року, письмові пояснення ОСОБА_23 від 10.03.2011 року, письмові пояснення ОСОБА_19 від 10.03.2011 року - на ім`я начальника УБОЗ УМВС України в Харківській області ОСОБА_31 ; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 від 14.03.2011 року, протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 14.03.2011 року, на які прокурор посилався, як на доказ вини ОСОБА_5 (том 1 а.с. 92-94, а.с. 95-96, а.с. 97-97; том 2 а.с. 63-65; а.с. 68-69), оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посиланням на них.

Крім того, суд не приймає в якості доказу з боку сторони обвинувачення вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2012 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України та призначено йому покарання із застосуванням положень ст. 70 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна, оскільки вказаний вирок скасований ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.11.2012 року, та справу направлено для додаткового розслідування прокурору Фрунзенського району м. Харкова (том 4 а.с. 236-248, том 5 а.с. 312-314).

Разом з тим, суд не приймає в якості доказу невинуватості ОСОБА_5 по вказаному епізоду, посилання сторони захисту на фактичні дані, які містяться в протоколі обшуку від 08.02.2011 року, проведеного за місцем проживання обвинуваченого (том 1 а.с. 214), в ході якого були вилучені речі, які згодом були втрачені та всупереч ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.02.2013 року (том 6 а.с. 182-183), не повернуті обвинуваченому, та на думку обвинуваченого та його захисників, ці речі (розписки, документи, чорнові записи, тощо) могли бути використані на підтвердження невинуватості ОСОБА_5 .. Суд вважає, що стороною захисту конкретно не зазначено, які саме документи, що не були повернуті обвинуваченому, могли б свідчити про відсутність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 по вказаному епізоду.

Допитані у судовому засіданні свідки за клопотанням сторони захисту, а саме: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , пояснили суду, що ОСОБА_10 вони не знають, та про обставини передачі останньою грошових коштів ОСОБА_5 їм не відомо.

Допитані у судовому засіданні свідки за клопотанням сторони захисту, а саме: ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_30 та ОСОБА_39 , які є співробітниками правоохоронних органів, не надали жодних пояснень, які б могли свідчити про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення по вказаному епізоду.

Посилання обвинуваченого на те, що він частково повернув ОСОБА_10 грошові кошти у загальній сумі 6500 грн., що на його думку свідчить про те, що він не мав наміру привласнити отриманні від неї грошові кошти, суд вважає неспроможним, оскільки згідно з довідкою Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_40 від 14.05.2015 року (вих. № 135/02-23), на депозитному рахунку нотаріуса перерахованих ОСОБА_5 грошових коштів на ім`я ОСОБА_10 міститься залишок грошових коштів у сумі 6500 грн., та вказані кошти були перераховані їй частинами, а саме: 13.05.2013 року 1000 грн., 13.06.2013 року 500 грн., 22.07.2013 року 1000 грн., 15.08.2013 року 1000 грн., 20.01.2014 року 1000 грн., 07.07.2014 року 1000 грн. та 30.09.2014 року 1000 грн. (том 9 а.с. 8). Суд приймає до уваги, що кошти в сумі еквівалентній 17000 доларів США потерпіла передала йому у листопаді 2009 року, а перший платіж був здійснений обвинуваченим лише у травні 2013 року (коли кримінальне провадження вже знаходилось в суді), тобто майже через три роки шість місяців, що суд розцінює як намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», отримання майна за умовою виконання якого - небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

У матеріалах справи міститься достатньо доказів, аналізуючи які суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 , користуючись тим, що його знайомий ОСОБА_19 запевнив ОСОБА_10 , що він є дуже впливовою людиною, яка може вирішити питання щодо звільнення її сина з-під варти, у зв`язку з чим у неї виникла довіра до останнього, ще на стадії повідомлення потерпілій про те, що її син буде звільнений з-під варти в залі суду, не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, а навпаки отримавши всю вказану ним суму грошових коштів, перестав виходити на зв`язок, та в день судового засідання 17.12.2009 року ані сам не з`явився до суду, ані забезпечив явку захисника.

Ці обставини об`єктивно підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , яким не довіряти у суду підстав немає.

Крім того, зі змісту вироку Київського районного суду м. Харкова у справі № 1-1278/09/13 від 18 грудня 2009 року, яким було засуджено ОСОБА_21 до 5 років 6 місяців позбавлення волі, вбачається, що ОСОБА_21 не мав захисника та захищав себе самостійно.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність у ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення шахрайства щодо потерпілої ОСОБА_10 та відсутність наміру виконувати взяті на себе зобов`язання ще до їх укладення.

Таким чином, аналізуючи зібрані по кримінальному провадженню докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у скоєннні кримінального правопорушення по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі еквівалентній 17000 доларів США, шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Дії ОСОБА_5 по вказаному епізоду суд кваліфікує за ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
Вивченням даних про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не засуджений, не одружений, утриманців не має, за місцем проживання характеризується задовільно, має ряд хронічних захворювань: післяопераційну багатокамерну вентральну грижу, спайкову хворобу очеревини, жировий гепатоз, гипертронічну хворобу ІІ ступеню, дисметаболічну кадіомеапатію, ожиріння ІV ступеню.

Обставиною у відповідності зі ст. 66 КК України, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає часткове погашення збитків, завданих потерпілій ОСОБА_10 ..

Обставин у відповідності до ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про міру та розмір покарання, яке належить призначити ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу винного. Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене і звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 у сумі 135830,00 грн. підлягає частковому задоволенню з урахуванням сплаченої обвинуваченим суми коштів у розмірі 6500 грн.. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 129330,00 грн. майнової шкоди.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що він 02.07.2010 року приблизно об 11:00 год., знаходячись поблизу ресторану «Меркурій», розташованого по вул. Харківських дивізій, 29 у м. Харкові, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі еквівалентній 6000 доларів США, що за курсом НБУ становило 47452,20 гривень, нібито для здійснення підприємницької діяльності, при цьому не маючи наміру їх повертати. ОСОБА_11 , виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_5 , довіряючи йому, передав останньому вказану суму грошових коштів. Після цього, ОСОБА_5 звернувши зазначену суму грошей на свою користь, розпорядився ними на власний розсуд, та свої зобов`язання перед ОСОБА_11 не виконав, в результаті чого потерпілому ОСОБА_11 була заподіяна значна матеріальна шкода на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що він 14.07.2010 року приблизно о 13:00 год., знаходячись поблизу готелю «Турист», розташованого по пр. Московському, 144 у м. Харкові, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, отримав від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі еквівалентній 7000 доларів США, що за курсом НБУ становило 55315,40 гривень, нібито для здійснення підприємницької діяльності, написавши розписку про отримання у ОСОБА_12 грошових коштів у сумі еквівалентній 8500 доларів США, при цьому не маючи наміру їх повертати. ОСОБА_12 , виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_5 , довіряючи йому, передав останньому суму грошових коштів еквівалентну 7000 доларів США. Після цього, ОСОБА_5 звернувши зазначену суму грошей на свою користь, розпорядився ними на власний розсуд, та свої зобов`язання перед ОСОБА_12 не виконав, в результаті чого потерпілому ОСОБА_12 була заподіяна значна матеріальна шкода на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується органом досудового розслідування в тому, що він 25 жовтня 2010 року приблизно о 13:00 год. знаходячись за місцем проживання раніше знайомого йому ОСОБА_13 , біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, отримав від ОСОБА_13 грошові кошти в сумі еквівалентній 6000 доларів США, що за курсом НБУ становило 47470,80 гривень, нібито для придбання ОСОБА_13 автомобіля, при цьому не маючи наміру виконувати дане ним зобов`язання і повертати грошові кошти. ОСОБА_13 , виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_5 , довіряючи йому, передав останньому суму грошових коштів еквівалентну 6000 доларів США. Після цього, ОСОБА_5 звернувши зазначену суму грошей на свою користь, розпорядився ними на власний розсуд, та свої зобов`язання перед ОСОБА_13 не виконав, в результаті чого потерпілому ОСОБА_13 була заподіяна значна матеріальна шкода на вказану суму.
Вищевказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 по суті пред`явленого йому обвинувачення по вищевказаним епізодам своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, та пояснив суду, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дійсно передали йому грошові кошти, але з метою вкладення їх під щомісячні відсотки.
При цьому, ОСОБА_5 наголосив, що ОСОБА_11 вже не вперше передавав йому грошові кошти під щомісячні відсотки, та завжди своєчасно отримував і відсотки, і гроші. У 2010 році ОСОБА_11 , будучи обізнаним про фінансові труднощі ОСОБА_5 щодо повернення іншим особам грошових коштів через затримку повернення грошей підприємцями ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , запропонував йому взяти в борг на короткий термін грошові кошти в сумі 5000 доларів США з умовою, що ним буде повернуто 6000 доларів США, на що він погодився. ОСОБА_5 пояснив, що ним було складено розписку на суму 6000 доларів США біля Фрунзенського районного відділу міліції, та ОСОБА_11 передав йому 5000 доларів США. Проте повернути всю суму грошей у визначений в розписці строк він не зміг, та повернув гроші частинами в загальній сумі 4000 доларів США. Після цього, ОСОБА_11 зустрічався з його родичами та пропонував замість залишку заборгованості в сумі 2000 доларів США, передати йому або телевізор, або меблі.
Також, ОСОБА_5 , повідомив, що у 2010 році він планував придбати конфіскований товар у м. Одесі з подальшою його реалізацією з метою отримання прибутків, для чого йому необхідно було зібрати суму коштів у розмірі 25000 доларів США. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_12 , який раніше вкладав через нього грошові кошти під відсотки, та ОСОБА_12 надав йому в борг грошові кошти в сумі 7000 доларів США за умови повернення 8500 доларів США, про що було складено відповідну розписку. ОСОБА_5 вказав, що у зв`язку з тим, що потрібної суми для придбання товару він не зміг зібрати, він зустрівся з ОСОБА_12 , під час розмови з яким, останній вирішив залишити передані ОСОБА_5 гроші під відсотки.
Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що дружина ОСОБА_13 ОСОБА_41 систематично передавала йому грошові кошти для вкладення під щомісячні відсотки, та завжди своєчасно отримувала як відсотки, так і гроші, про що було відомо ОСОБА_13 .. У 2010 році у розмові з ОСОБА_13 він дізнався, що останній продав свій автомобіль та планував придбати інший, для чого йому необхідно було зібрати певну суму грошових коштів. Крім того, у розмові з ним ОСОБА_13 дізнався про фінансові проблеми ОСОБА_5 щодо повернення грошей іншим особам через затримку повернення коштів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та іншими підприємцями. Після цього ОСОБА_13 запропонував йому надати суму коштів у розмірі 6000 доларів США під 5 відсотків щомісячно, оскільки йому потрібні були кошти, на що ОСОБА_5 погодився. У присутності ОСОБА_13 він зателефонував ОСОБА_16 з метою з`ясування строків повернення грошових коштів, який пояснив, що на протязі 20 днів кошти будуть повернуті, після чого ОСОБА_13 передав йому 6000 доларів США, про що було складено відповідну розписку.
ОСОБА_5 наголосив, що між ним та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 склались цивільно-правові правовідносини, та він визнає перед ними заборгованість з урахуванням повернутих кожному з них сум, та не відмовляється від сплати боргу, проте через фінансові труднощі не може повернути загальну суму боргу у повному обсязі.
Крім того, просив суд прийняти до уваги, що ОСОБА_42 частково повернуто суму боргу у розмірі 6350,00 грн., яку він повністю отримав, та ОСОБА_12 сплачено суму боргу у розмірі 6350,00 грн., яку він до цього часу не отримав, що підтверджується довідкою Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_40 від 14.05.2015 року (вих. № 135/02-23).

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснив суду, що влітку 2010 року до нього звернувся ОСОБА_33 , який попросив надати у борг ОСОБА_5 6000 доларів США для бізнесу, а саме для придбання товару (предметів гігієни) у м. Одесі, на що він погодився та передав ОСОБА_5 вказану суму грошових коштів, про що останнім було складено відповідну розписку. Проте, у вказаний в розписці строк грошових коштів ОСОБА_5 йому не повернув.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 пояснив суду, що у липні 2010 року йому зателефонував його друг ОСОБА_43 , який попросив надати у борг ОСОБА_5 15000 доларів США для придбання товару, на що він відповів, що у нього немає такої суми, та він може надати лише 7000 доларів США. 14.07.2010 року біля готелю «Турист» у м. Харкові він передав вказану суму грошових коштів ОСОБА_5 в його автомобілі, про що останній написав розписку. Проте, до цього часу грошових коштів ОСОБА_5 йому не повернув.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 пояснив суду, що у 1999 році він познайомився з ОСОБА_5 , якого йому представив його знайомий ОСОБА_44 ..
ОСОБА_13 зазначив, що 20.10.2010 року він продав свій автомобіль ВАЗ 21011 за 6000 доларів США, про що він повідомив ОСОБА_45 , а також розповів, що планує придбати новий автомобіль. 25.10.2010 року до нього приїхав ОСОБА_5 та запропонував допомогти придбати йому автомобіль, пояснивши, що він має знайомих у м. Бровари, через яких можна придбати автомобіль (конфіскат) за вигідною ціною, на що він погодився та передав ОСОБА_5 6000 доларів США, про що останній склав розписку. Після цього, 20.12.2010 року до нього приїхав ОСОБА_5 та повідомив, що немає ані автомобіля, ані грошей, та пообіцяв повернути гроші пізніше. Проте, у вказаний в розписці строк грошових коштів ОСОБА_5 йому не повернув.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_32 повідомив суду, що він восени 2010 року (точної дати не пам`ятає) особисто був присутній під час передачі ОСОБА_5 грошових коштів в іноземній валюті ОСОБА_46 , та ОСОБА_5 на його питання пояснив, що повернув борг ОСОБА_47 .. Крім того, свідок пояснив, що він і сам передавав ОСОБА_5 гроші для вкладення під щомісячні відсотки, які ОСОБА_5 своєчасно йому повернув.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_33 повідомив суду, що йому відомо, що ОСОБА_48 , з яким вони раніше разом працювали у правоохоронних органах, передав ОСОБА_5 гроші в сумі 5000 доларів з метою вкладення їх під відсотки, але в складеній ОСОБА_5 розписці вказано, що останній має повернути ОСОБА_46 6000 доларів США. Крім того, свідок наголосив, що йому відомо, що ОСОБА_5 , повернув ОСОБА_46 4000 доларів США, а після затримання ОСОБА_5 , ОСОБА_48 телефонував родичам ОСОБА_5 та пропонував замість решти боргу передати йому будь-яке майно (телевізор, меблі, тощо).
Крім того, свідок пояснив, що добре знайомий з ОСОБА_13 , та стверджує, що йому відомо, що останній також передавав ОСОБА_5 грошові кошти під щомісячні відсотки в сумі 6000 доларів США.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_34 повідомив, що йому відомо, що ОСОБА_48 передав ОСОБА_5 гроші в сумі 5000 доларів з метою вкладення їх під відсотки, та зі слів ОСОБА_49 йому відомо, що ОСОБА_5 йому повернув 4000 доларів США та ще повинен повернути 1000 доларів США.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_35 пояснила суду, що після затримання ОСОБА_5 вона зателефонувала ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_5 має перед ним заборгованість в сумі 6000 доларів США, та попросив повернути гроші та 5 відсотків від суми боргу, при цьому пообіцявши, що після повернення грошей, він змінить свої показання та напише, що надавав ОСОБА_5 гроші під щомісячні відсотки.
Крім того, свідок пояснила, що у квітні 2012 року до неї та її чоловіка (брата ОСОБА_5 ) звертався ОСОБА_48 з проханням повернути залишок боргу ОСОБА_5 у сумі 1000 доларів США, або повернути борг майном. Крім того, свідок вказала, що під час цієї розмови з ОСОБА_50 також був присутній ОСОБА_44 ..
Допитані у судовому засіданні свідки за клопотанням сторони захисту, а саме: ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_30 та ОСОБА_39 , які є співробітниками правоохоронних органів, також не надали жодних свідчень, які б підтверджували наявність прямого умислу ОСОБА_5 та мети привласнення грошових коштів ОСОБА_11 , ОСОБА_51 та ОСОБА_13 в момент отримання цих коштів, не виконуючи взятих на себе зобов`язань.

У судовому засіданні були досліджені письмові докази по справі, на які посилався прокурор в обґрунтування вини ОСОБА_5 за вищевказаними епізодами, а саме:

- заява ОСОБА_13 на ім`я в.о. начальника УКР ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_52 від 30.11.2010 року (том 1 а.с. 20);
- розписка ОСОБА_5 від 25.10.2010 року, зі змісту якої вбачається, що він взяв в борг у гр. ОСОБА_13 гроші в сумі 6000 доларів США. Гроші зобов`язується повернути в строк 25.11.2010 року (том 1 а.с. 23);
- заява ОСОБА_12 на ім`я начальника Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_53 від 17.01.2011 року про прийняття мір до ОСОБА_5 , який в період часу з 14.07.2010 року взяв у нього під розписку в борг гроші в сумі 8500 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.07.2010 року, проте гроші до цього часу не повернув (том 1 а.с. 37);
- розписка ОСОБА_5 від 14.07.2010 року, зі змісту якої вбачається, що він взяв в борг у гр. ОСОБА_12 гроші в сумі 8500 доларів США. Гроші зобов`язується повернути в строк до 20.07.2010 року до 18:00 год. (том 1 а.с. 39);
- заява ОСОБА_54 на ім`я начальника Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_53 від 10.03.2011 року про прийняття мір до ОСОБА_5 , який шахрайським шляхом під видом купівлі товару в м. Одеса заволодів його грошами в сумі 6000 доларів США 02.07.2010 року, тим самим спричинив йому значної матеріальної шкоди (том 1 а.с. 81);
- розписка ОСОБА_5 від 02.07.2010 року, зі змісту якої вбачається, що він взяв в борг у гр. ОСОБА_54 гроші в сумі 6000 доларів США. Гроші зобов`язується повернути в строк до 10.07.2010 року (том 1 а.с. 85);
- витяг з кримінального провадження № 0000456 від 18.02.2012 року (том 6 а.с. 1).
Разом з тим, суд вважає безпідставним та недопустимим посилання сторони обвинувачення, як на докази, підтверджуючі вину обвинуваченого ОСОБА_5 на письмові пояснення: ОСОБА_13 на ім`я в.о. начальника УКР ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_52 від 30.12.2010 року (том 1 а.с. 21-22); ОСОБА_12 на ім`я начальника Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_53 від 17.01.2011 року та від 20.01.2011 року (том 1 а.с. 38, 40-42), ОСОБА_11 на ім`я начальника Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_53 без дати (том 1 а.с. 82-84), а також на протоколи допиту: потерпілого ОСОБА_13 від 02.02.2011 року (том 1 а.с. 191-192); потерпілого ОСОБА_12 від 11.02.2011 року (том 1 а.с. 245-247); потерпілого ОСОБА_11 від 12.03.2011 року (том 2 а.с. 58-59); свідка ОСОБА_55 від 11.03.2011 року (том 2 а.с. 50-52), оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посиланням на них.

Таким чином, всебічно і повно дослідивши показання допитаних у судовому засіданні потерпілих та свідків за вищевказаними епізодами, та зібрані у кримінальному провадженні докази, що стосуються об`єму обвинувачення, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Так, підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого Кримінальним кодексом України злочину, тобто наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона злочину. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного із елементів складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином та може свідчити про наявність між цією особою та потерпілим цивільно-правових відносин.

Об`єктивна сторона полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою.

Суб`єктивна сторона прямий умисел , корисливий мотив та мета.

Обман - повідомлення неправдивих відомостей або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно.

Зловживання довірою - це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснований на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.

Особливості шахрайства полягають в тому, що потерпілий, будучи введеним в оману або довіряючи обвинуваченому, зовні добровільно передає останньому майно або право на майно, вважаючи що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, або що він зобов`язаний це зробити.

За законом, отримання майна з умовою виконання зобов`язання може бути кваліфіковано як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 у судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав і стверджував, що між ним та потерпілими у справі існували цивільно-правові відносини. Беручи у борг гроші він не мав умислу на їх привласнення, а також частково добровільно повертав кошти.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що затримка виконання чи невиконання зобов`язань за укладеними договорами за відсутності мети привласнення майна в момент його отримання, при вчиненні реальних дій, спрямованих на виконання цих зобов`язань, не може бути підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності за шахрайство.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу у відповідності приписів ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідків: ОСОБА_56 , ОСОБА_45 , ОСОБА_57 , ОСОБА_35 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_30 та ОСОБА_60 , в сукупності з зібраними під час досудового слідства письмовими доказами, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України по епізодам заволодіння чужим майном грошовими коштами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно, що завдало значної матеріальної шкоди, у зв`язку з чим ОСОБА_5 підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

У даному кримінальному провадженні потерпілими заявлені цивільні позови до ОСОБА_5 , а саме: потерпілим ОСОБА_11 про стягнення 60000 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди; потерпілим ОСОБА_12 про стягнення 67000 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_13 про стягнення 47500 грн. матеріальної шкоди та 7500 грн. моральної шкоди.

У зв`язку з тим, що вина підсудного у вчиненні злочину не доведена і він визнається судом виправданим, тому на підставі ч. 3 ст. 328 КПК України суд залишає вищевказані цивільні позови без розгляду, оскільки в судовому засіданні була встановлена відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

За таких обставин ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вправі звернутись до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_5 переданих йому грошей за договором позики у порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити незмінною особисте зобов`язання.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 26.02.2011 року по 10.03.2011 року та з 23.03.2011 по 28.12.2012 року.

На підставі викладеного, керуючись чч. 1, 3 ст. 128, ст.ст. 368, 370, 373, 374, 377 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі еквівалентній 17000 доларів США, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити незмінною особисте зобов`язання.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 26.02.2011 року по 10.03.2011 року та з 23.03.2011 по 28.12.2012 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за епізодами: заволодіння чужим майном грошовими коштами ОСОБА_11 , шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно, що завдало значної матеріальної шкоди; заволодіння чужим майном грошовими коштами ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно, що завдало значної матеріальної шкоди; заволодіння чужим майном грошовими коштами ОСОБА_13 , шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно, що завдало значної матеріальної шкоди, та виправдати у зв`язку недоведеністю що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 129330,00 гривень майнової шкоди.

В решті позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_5 60000 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_5 67000 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_5 47500 грн. матеріальної шкоди та 7500 грн. моральної шкоди - залишити без розгляду.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1