АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів секретар судового засідання учасники судового провадження: прокурорОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №00000010 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веймар (Німеччина), мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від «10» березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання відраховано з моменту поміщення його до установи для відбуття покарання.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у наступному, 17 липня 2000 року Надвірнянським РВК Івано-Франківської області був призваний на військову службу, яку почав проходити у військовому інституті при Державному університеті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та у подальшому проходив військову службу у різних військових частинах. Згідно наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 345 від 18 червня 2009 року ОСОБА_6 присвоєно військове звання «капітан». Відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 264 від 31 травня 2012 року
КП №11-кп/794/190/15 р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_7
Категорія ст.408 КК України Доповідач ОСОБА_1 ОСОБА_6 призначений на посаду заступника начальника навігаційного відділення військової частини НОМЕР_1 . Проходячи військову службу на посаді заступника начальника навігаційного відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан», ОСОБА_6 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Однак, 09.00 год. 22 грудня 2014 року капітан ОСОБА_6 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, всупереч наведених вимог законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитись від військової служби, не з`явився після вихідного дня на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та, у подальшому, проводив час на власний розсуд у м. Чернівці.
Жодних дій щодо повернення до військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 з 22 грудня 2014 року по теперішній час не вжив.
Отже, заступник начальника навігаційного відділення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилитись від військової служби та припинити виконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, о 09.00 год. 22 грудня 2014 не з`явився після вихідного дня на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин та, у подальшому, проводив час на власний розсуд у м. Чернівці, при цьому не вжив жодних дій щодо повернення до військової частини.
На вказаний вирок захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій вона просить вирок суду змінити та пом`якшити обвинуваченому покарання, застосувавши до нього ст. ст. 75,76 КК України.
На вищевказану апеляційну скаргу старший прокурор військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_9 подав заперечення та просив суд відхилити апеляційну скаргу, а вирок суду залишити без змін.
Справа апеляційним судом розглядалась у відсутність ОСОБА_6 та його захисника, які належним чином були повідомлені про час та місце її розгляду, однак в судове засідання не з`явились та про причини своєї неявки суд не повідомили.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, надавши прокурору слово в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.
Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 349 КПК України, допитавши обвинуваченого по справі, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, оскільки останній своїми діями вчинив дезертирство, що не оспорюється ні обвинуваченим, ні його захисником.
Що стосується апеляційних вимог адвоката ОСОБА_8 в частині призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з застосування вимог ст. 75 КК України то колегія суддів вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.
Міра покарання, яка обрана обвинуваченому ОСОБА_6 та про яку апелюється у кримінальному провадженні, обрана йому згідно загальних принципів ст.ст. 65 - 67 КК України.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» - призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

У відповідності до вимог ст. 12 КК України, злочин скоєний ОСОБА_6 , відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.

При обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання суд, у відповідності до правил ст.65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, визнання вини, щире каяття у вчиненому, позитивна характеристика обвинуваченого по місцю проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Крім того, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги та врахував те, що ОСОБА_6 є діючим офіцером Збройних Сил України, своїм прикладом повинен показувати іншим позитивне відношення до служби у Збройних Силах України, однак він своїм вчинком міг деморалізувати дисципліну атмосферу у військовій частині, злочин вчинено в складний для держави період часу.

Тому судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку та належним чином мотивував, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства і обрав ту міру покарання, а саме позбавлення волі, яка необхідна і достатня для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону передбачених ст. 409 КПК України, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 ст. 69, ст. 75 КК України та пом`якшення обраного обвинуваченому судом покарання, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого вважає безпідставною, такою, що задоволенню не підлягає, а вирок районного суду в частині призначення покарання є законним і обґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія згідно з оригіналом: суддя