Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Орлярської
В.І.,

суддів Тельнікової
І.Г., Літвінова Є.В.,

за участю прокурора Матюшевої О.В.,

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 2 жовтня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах
захисника ОСОБА_2 на вирок
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 18 листопада 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року.

Вироком Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 18 листопада
2013 року

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4
роки позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами
строком на 2 роки.

Стягнуто з засудженого судові витрати
та вартість лікування потерпілих.

Розглянуті цивільні позови потерпілих
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 24 лютого 2014 року вирок суду
залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним
у тому, що він 9 жовтня 2011 року,
приблизно о 15 год. 40 хв. на автодорозі
сполученням Знам'янка - Луганськ -
Ізварино в Ясинуватському районі
Донецької області, керуючи автомобілем
Фольксваген Пассат, державний номерний
знак НОМЕР_1, рухаючись у правому ряду
двостороннього руху, організованого у
зв'язку з ремонтними роботами полос для
руху у напрямку м. Донецька, грубо
порушив п. п. 2.3, 10.1, 14.2 Правил дорожнього
руху України, не був уважним, не
слідкував за дорожньою обстановкою та
її змінами, проявив злочину недбалість
й, не впевнившись перед
перестроюванням і початком обгону, що
це буде безпечно і не створить перешкод
та небезпеки іншим учасникам
дорожнього руху, а також, що полоса
зустрічного руху, на яку він буде
виїжджати, вільна від транспортних
засобів на достатній для обгону
відстані, почав здійснювати маневр
обгону вантажного автомобіля, з
виїздом на полосу зустрічного руху, по
якій рухався в зустрічному йому
напрямку автомобіль ЗАЗ 110307 державний
номерний знак НОМЕР_2 під керуванням
водія ОСОБА_3 з пасажирами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Через допущені ОСОБА_1 порушення
сталося зіткнення вищевказаних
автомобілей, внаслідок чого водію
ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя у
момент їх спричинення. Від шоку,
обумовленого поєднаною травмою тіла,
настала смерть ОСОБА_3; пасажиру ОСОБА_4
були спричиненні тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя у
момент їх спричинення; пасажиру ОСОБА_5
були спричиненні середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

Дії засудженого знаходяться у
причинному зв'язку з наслідками, які
настали, бо з технічної точки зору, у
цій дорожній ситуації водій ОСОБА_1
виконуючи вимоги п. п.10.1, 14.2 в ПДР
України, мав технічну можливість
запобігти даній дорожньо-транспортній
пригоді й у нього були відсутні
будь-які перешкоди технічного
характеру.

У касаційній скарзі захисник
засудженого посилаючись на
неправильне застосування
кримінального закону, невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого, внаслідок суворості,
ставить питання про зміну
постановлених судових рішень. З
урахуванням всіх обставин справи в
сукупності просить призначити ОСОБА_1
покарання із застосуванням ст. 75 КК
України. Вважає, що суд не взяв до уваги
всіх обставин справи, що її підзахисний
раніше не судимий, має на утриманні
двох неповнолітніх дітей, працює, за
місцем проживання та роботи
характеризується позитивно. Просить
відмовити в задоволенні цивільного
позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі засуджений ставить
питання про скасування постановлених
судових рішень та направлення справи
на нове розслідування. Вказує на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, неналежну
оцінку доказів, істотні порушення
кримінально-процесуального закону,
допущені під час досудового слідства,
однобічність і неповноту досудового і
судового слідства, під час яких не
усунуті суперечності в показаннях
свідків. Наголошує на безпідставному
призначенні додаткової автотехнічної
експертизи. Вважає, що вирок суду не
відповідає вимог ст. 334 КПК України.
Наголошує, що дорожньо-транспортна
пригода сталася також з вини іншого
учасника пригоди ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що вони не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

При вирішенні питання про скасування
або зміну вироку, ухвали, постанови
відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України, суд
касаційної інстанції керується
статтями 370-372 цього Кодексу і не
переглядає судові рішення з підстав
однобічності і неповноти дізнання та
досудового слідства, щодо
невідповідності висновків суду у
вироку фактичним обставинам справи.
Натомість, саме такі підстави є
предметом перегляду суду апеляційної
інстанції.

З огляду на це, судова колегія при
вирішенні питань, поставлених у
касаційній скарзі виходить із
фактичних обставин справи,
встановлених судом першої інстанції і
в межах поданих апеляцій перевірених
колегією суддів апеляційного суду.

Як убачається з матеріалів справи, суд
першої інстанції визнав винним ОСОБА_1
у вчиненні злочину, за який його
засуджено, обґрунтувавши свій
висновок про доведеність його
винності. У вироку проаналізовані всі
зібрані і розглянуті в судовому
засіданні докази, які повно досліджені,
правильно оцінені судом за своїм
внутрішнім переконанням, а висновок
про подію злочину та про винуватість
ОСОБА_1 ґрунтується на всебічному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності.

Зокрема, свої висновки про винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні ним злочину за
викладених у вироку обставин, суд
першої інстанції обґрунтував доказами,
які зібрані з додержанням вимог
кримінально-процесуального закону,
дослідивши і проаналізувавши
показання самого засудженого, який
вину визнав частково, зазначивши що
дорожньо-транспортна пригода сталася
також і з вини водія іншого автомобіля;
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6;
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12; протоколи огляду та
додаткового огляду і перевірки
технічного стану автомобілів; протокол
відтворення обстановки і обставин
події; висновки транспортної
трасологічної, автотехнічної,
судово-медичної експертиз.

Наведені у вироку докази, їх аналіз та
оцінка у сукупності, свідчать, що саме
ОСОБА_1 вчинив інкримінований йому
злочин, кваліфікація його дій за ч. 2 ст.
286 КК України правильна.

Тому, викладені у касаційній скарзі
доводи про незаконність засудження,
суперечать матеріалам справи.

З висновком суду першої інстанції він
та його захисник погодилися, вирок суду
в апеляційному порядку оскаржували
лише з підстав суворості призначеного
покарання і просили його пом'якшити
шляхом застосування ст. 75 КК України та
покласти обов'язок відшкодування шкоди
на страхову компанію.

Відповідно до ст. 65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
дані про особу винного та обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання необхідне і
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Що стосується призначеного ОСОБА_1
покарання, то воно обрано у
відповідності до цих вимог закону. Суд
з достатньою повнотою врахував
характер і ступінь тяжкості вчиненого
необережного злочину, наслідком якого
стала загибель однієї особи та
спричинення відповідно тяжких та
середньої тяжкості тілесних ушкоджень
двом іншим потерпілим, усі обставини
справи, серед яких ті, на які
посилаються засуджений і захисник у
касаційній скарзі, особу винного, який
раніше не судимий, позитивно
характеризується за місцем проживання
та роботи, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей.

Обране ОСОБА_1 основне та додаткове
покарання, колегія суддів вважає
справедливим, судові рішення
законними, а тому підстав для
задоволення скарг захисника та
засудженого і застосування ст. 75 КК
України колегія суддів не вбачає.

Приймаючи рішення щодо задоволення
цивільних позовів про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, суд
обґрунтовано виходив з доведеності їх
розміру цивільними позивачами.

Доводи засудженого та його захисника
щодо суворості призначеного покарання
та безпідставного стягнення шкоди з
ОСОБА_1, а не страхової компанії, які
аналогічні доводам їх апеляцій,
належним чином перевірені судом
апеляційної інстанції, який не знайшов
підстав для їх задоволення, зазначивши
в ухвалі докладні мотиви прийнятого
ним рішення.

Апеляційний розгляд справи проведений
з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України, є
переконливою і сумнівів не викликає.

Порушень процесуального закону чи
неправильного застосування
кримінального закону, які могли б
вплинути на правильність і
обґрунтованість судових рішень
колегією суддів не встановлено, а тому
касаційні скарги засудженого та
захисника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України від 28 грудня 1960
року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні
положення» Кримінального
процесуального кодексу України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та
в його інтересах захисника ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Вирок Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 18 листопада
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді :

В.І.Орлянська І.Г.Тельнікова
Є.В.Літвінов