АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/3315/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/45/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 22 січня 2015 року апеляційну скаргу цивільного позивача на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2014 року за № 0000148, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, українця,

громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, який працює

водієм ДП «Придніпровська залізниця» ПТО «Вечірній Кут», не судимого,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, з призначенням покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього зобов`язання.

У відповідності зі ст. 76 КК України, покладено на обвинуваченого такі зобов`язання: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відмовлено в повному обсязі у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ДП «Придніпровська залізниця», ПрАТ «Український страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Підлягають стягненню з ОСОБА_6 судові витрати на користь держави в сумі 1475,76 гривень.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

потерпілий, цивільний позивач ОСОБА_7

представник потерпілого, адвокат ОСОБА_9

представник цивільного відповідача ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі цивільний позивач просить скасувати вирок в частині відмови у задоволенні цивільного позову, та постановити свій вирок, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, як-то, стягнути з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» моральну шкоду в сумі 16000 гривень, з Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» моральну шкоду в сумі 5000 гривень, матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля в сумі 42470,19 гривень, витрати на лікування в сумі 745,99 гривень, судові витрати в сумі 700 гривень та 2000 гривень.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

15.01.2014 року в світлий час доби, приблизно о 10.00 годині, по сухому асфальтному покриттю другорядної Прикар`єрної дороги ЦГЗК рухався автомобіль ГАЗ 33021 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

В цей час по головній дорозі ЦГЗК з боку с. Мирівське в напрямку вул. Сурікова, користуючись перевагою, рухався автомобіль BMW 316і реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

В свою чергу, водій ОСОБА_6 попередньо не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, в порушення вимог п.п. 10.1., 16.11, д.з. 2.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

д.з. 2.1. «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі,…»,

здійснюючи маневр повороту ліворуч, виїхав на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг та допустив зіткнення з автомобілем BMW 316і реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля BMW 316і ОСОБА_7 був травмований.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 342 від 24.02.2014 року, потерпілому ОСОБА_7 були завдані наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом лівого наколінника, гемартроз лівого колінного суглоба.

Вищевказані ушкодження могли бути утворені від дії тупого твердого предмета, або предметів, з обмежено-подовгуватою поверхнею, якими могли бути деталі салону автомобілю, так і при ударі об такі.

Характер виявлених ушкоджень в наданих медичних документах свідчить, що термін їх виникнення відповідає 15.01.2014 року.

Виявлені у нього ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини - більше 21 доби). (П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6).

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 58/27-56 від 18.03.2014 року, встановлено, що при заданих вихідних даних в діях водія ОСОБА_6 по керуванню автомобілем ГАЗ 33021 вбачається невідповідності вимогам п.п. 10.1, 16.11 та д.з. 2.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з розглянутою дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування посилається, що суд першої інстанції істотно порушив кримінальний процесуальний закон, залишивши недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для законного вирішення цивільного позову.

Цивільний позивач зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, посилається на обов`язок ПрАТ «Український страховий дім» відшкодувати завдану шкоду в порядку ЗУ «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів», але при цьому не дослідив страховий поліс на автомобіль ГАЗ 33021 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний страховий поліс в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Згідно мотивувальної частини вироку, суд розглянув та надав оцінку позовним вимогам і доказам стосовно лише матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди залишилися поза увагою суду.

При апеляційному розгляді цивільний позивач та його представник просили залишити апеляційну скаргу без розгляду для подальшого її вирішення в порядку цивільного судочинства.

Прокурор просив частково задовольнити апеляційну скаргу, а вирок суду в частині цивільного позову скасувати та направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачений та цивільний відповідач заперечували проти апеляційної скарги та вважали вирок суду в частині відмови в задоволенні цивільного позову законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга цивільного позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто доведеність вини ОСОБА_6 та правильність юридичної кваліфікації його дій сторонами не оскаржуються, і не є предметом даного апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову до ДП «Придніпровська залізниця» та ПрАТ «Український страховий дім» заслуговують на увагу.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_7 та його апеляційної скарги, він пред`явив позов до двох відповідачів, намагаючись у такий спосіб реалізувати свої права щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Натомість суд у вироку вказав про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо матеріальної та моральної шкоди, не обґрунтувавши належним чином таке рішення, послався на те, що потерпілим не надано належних та допустимих доказів того, що він є власником пошкодженого автомобілю. Також ним не доведено, як повинна враховуватись сума при визначенні майнової шкоди, не визначена подальша доля пошкодженого автомобіля. Потерпілий не скористався своїм правом на відшкодування страховиком завданої шкоди.

У пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право). Такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Таким чином, ОСОБА_7 на законних підставах звернувся до відповідачів з вимогами про відшкодування завданої шкоди, надавши у цивільному позові власнику автомобіля - ОСОБА_11 , статус третьої особи.

Згідно пункту 14 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду кримінального провадження або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Для встановлення розміру спричинених збитків цивільний позивач ОСОБА_7 звернувся до судового експерта, яким у відповідності з вимогами законодавства було проведено автотоварознавче дослідження, встановлено суму матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля, та надано розрахунок вартості відновлювального ремонту.

Крім того, цивільний позивач ОСОБА_7 , з урахуванням вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, правомірно звернуся з позовними вимогами до страхової компанії, оскільки у разі відсутності згоди особи, відповідальність якої застрахована, на відшкодування шкоди, завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Однак суд першої інстанції, не вислухавши думку представника цивільного відповідача ПАТ «Український страховий дім», який був відсутній у судовому засіданні, поспішно дійшов висновку про недопустимість доказів та відмовив в цивільному позові.

Не було враховано судом і наявність в діях обвинуваченого та потерпілого порушень ПДР, про що свідчить висновок судово-автотехнічної експертизи (а.к.п. 126-129).

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції обмежився тільки посиланням на перелік нормативного матеріалу, що регулює питання вирішення цивільного позову, однак ніяким чином не намагався вирішити цивільний позов згідно ст. 128 КПК України.

Вирішити позовні вимоги цивільного позивача під час апеляційного розгляду неможливо, оскільки суд позбавлений такої можливості в рамках наявних матеріалів, а тому враховуючи істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, на які посилається апелянт, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4