Провадження № 1кс/461/110/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2015
Галицький районний суд м.Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 16.10.2000 р. Галицьким районним судом м.Львова за ч. 3 ст. 142 КК України ( в редакції 1960 р.) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 10.12.2007 року, у зв*язку з відбуттям строку покарання,-
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.15 - ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 06 липня 2014 р., приблизно о 18.45 год., перебуваючи в сигаретному кіоску «Волинь Табак», що розташований на пл.І.Франка, навпроти будинку № 70, по вул.І.Франка у м.Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з метою протиправного збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні продавцю цього кіоску ОСОБА_6 удару кулаком правої руки в ліву скроневу ділянку голови та стисканні її руки, намагався відкрито заволодіти грошовими коштами у сумі 1500 грн., що належали ТзОВ "Волинь Табак", проте свого умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердив вищезазначені обставини та дав аналогічні показання. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України, так як він вчинив замах на відкрите викрадення чужого майна, а саме коштів у сумі 1500 грн., що належать ТзОВ «Волинь Табак» із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я відносно потерпілої ОСОБА_6 , вчинене повторно, проте, свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), його характер та наслідки, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, востаннє 16.10.2000 року Галицьким районним судом м.Львова за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 р.), покарання відбув, проте судимість не погашена та не знята в установленому законом порядку, перебуває на обліку в Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», а тому приходить до висновку, що покарання останньому слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення (злочин) у виді позбавлення волі.

З врахуванням обставин справи, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, винність у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, суд вважає, за можливе застосувати до нього норму ст. 75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст.15 - ч. 2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк - 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінальновиконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в органи кримінальновиконавчої інспекції для реєстрації.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід домашній арешт - до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий суддя: ОСОБА_1