АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження №11-кп/790/793/15 ОСОБА_1
категорія: ч. 1 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/793/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Безруківка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, в силу ст. 55 КК України 1960 р. не маючого судимості, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 1 рік. Згідно ст. 76 КК України на нього покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 : матеріальну шкоду у сумі 4943 гривень; моральну шкоду - 10000 гривень.

Як встановив суд, 26 листопада 2013 року, близько 18 години 35 хвилин, ОСОБА_9 при керуванні технічно справним автомобілем марки "BMW 730" НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 40 км/год. на перехресті вул. Плеханівська - вул. Нехаєнко, де в грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину дороги вул. Плеханівська зліва направо по напрямку руху автомобіля, згідно з висновком судово-медичний експертизи № 1412 -А/13 від 24.12.2013 року заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді відкритого уламкового перелому лівої великоберцової кістки у верхній треті зі значним зміщенням фрагментів, які кваліфікуються за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, по критерію тривалості розладу здоров`я. Порушення вимог правил дорожнього руху ОСОБА_9 , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилося в тому, що він у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпеки для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на пішохода, що спричинило вказані вище наслідки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 порушив питання про зміну судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і його особі, а саме просить не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, посилаючись на те, що він в порядку ст. 55 КК України 1960 р. не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, активно сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся, бажає працевлаштуватися водієм. В апеляції обвинувачений також просить цивільний позив потерпілої залишити без задоволення, стверджуючи про не підтвердження по справі розміру матеріальної шкоди, оскільки потерпілою не надано медична карта з лікарськими призначеннями. Щодо рішення суду про відшкодування моральної шкоди, обвинувачений посилається на те, що потерпіла у судовому засіданні не довела в належному обсязі в чому саме полягають її моральні страждання.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу в частині зміни вироку шляхом не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та про залишення без задоволення цивільного позиву потерпілої про відшкодування моральної шкоди, вислухавши захисника в обґрунтування в цієї частини доводів апеляції, а також вислухавши прокурора та потерпілу про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу винного ОСОБА_9 , в тому числі ті, на які посилається він в апеляційній скарзі.

Суд врахував, що ОСОБА_9 в порядку ст. 55 КК України 1960 р. не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України суд визнав обставинами, що пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_9 покарання - щире каяття та часткове добровільне погашення матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_7 .

Між тим, суд у вироку зазначив, що обвинувачений не працює та він відшкодував лише незначну суму цивільного позиву потерпілої.

З огляду на наведене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок суворості.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні під час розгляду провадження судом апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційних вимог засудженого щодо не призначення додаткового покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається, що він в подальшому буде працевлаштовуватися водієм, але ніяких доказів в підтвердження працевлаштування водієм він суду апеляційної інстанції не надав.

В апеляційній скарзі обвинувачений також просить цивільний позив потерпілої залишити без задоволення, стверджуючи про, нібито, не підтвердження по справі розміру матеріальної шкоди, оскільки потерпілою не надано медична карта з лікарськими призначеннями.

Перевіряючи таке твердження обвинуваченого, апеляційним судом були досліджені матеріали провадження, в яких знаходяться копія медичної карти стаціонарного хворого №921739 у відношенні ОСОБА_7 з лікарськими призначеннями, товарні чеки в підтвердження придбання лікарств в період та місцем її стаціонарного лікування, а також інша медична документація, пов`язана з лікуванням потерпілої у наслідок дорожньо-транспортної пригоди/а. с. 17-63/.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 показала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Харківської обласної клінічної лікарні, де їй було зроблено дві операції, що підтверджується дослідженою документацією. За цей час, як потім до апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_9 фактично ніякої матеріальної допомоги їй не надавав та із документально підтверджених витрат на придбання ліків на суму 5443 гривні він передав лише 500 гривень, що було ураховано судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині стягнення матеріальних збитків.

Після дослідження зазначених доказів, а також надання показів потерпілої ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_9 вказав, що він апеляційні вимоги щодо скасування рішення по цивільному позиву в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 4943 гривень не підтримує, але просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки, на його думку, потерпіла суду першої інстанції не довела в належному обсязі в чому саме полягають її моральні страждання.

Перевіряючи таке твердження, колегія суддів вважає його непереконливим, оскільки, виходячи з змісту цивільного позиву/а. с. 16/ в цьому процесуальному документі потерпіла ОСОБА_7 зазначила в чому полягає моральна шкода та якими доказами це підтверджується, а саме: що злочином їй заподіяно моральну і фізичну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях в наслідок тривалого часу знаходження на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Харківської обласної клінічної лікарні, де їй було зроблено дві операції, істотністю вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунків, в тому числі пов`язаних зі звільненням її чоловіка з роботи для наглядання за нею та за їх дитиною, яка на певний час залишилися без її уваги, а також у зв`язку з пошкодженням обличчя потерпілої у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, у позивної заяві по відшкодування моральної шкоди потерпіла вказала, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди в сумі 25000 гривень.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 підтримала наявність зазначених в цивільному позову обставин, що спричинили моральну шкоду.

Судом першої інстанції, з урахуванням обсягу заподіяної шкоди та матеріального стану обвинуваченого, позивні вимоги потерпілої були задоволені частково на суму 10000 гривень.

Враховуючи наведене, колегія суддів відповідно до доводів апеляційної скарги обвинуваченого не вбачає підстав для залишення без задоволення цивільного позиву потерпілої.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення.

Головуючий суддя

Судді