Справа № 591/9618/13-к
Провадження № 1-кп/591/17/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника потерпілої ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження №0005550 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уроженця с. Боровизно, Чашенського району, Вітебської області, Республіки Білорусь, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, вдівця, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ст.118 КК України -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2013 року близько 17.30 годин ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав маршрутним таксі на зупинку громадського транспорту Паризька комуна, що розташована по вул. Харківській у м. Суми та направився в сторону свого дому.

З цього ж маршрутного таксі вийшли малознайомі йому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 обігнав обвинуваченого та зупинився на відстані близько 10 метрів, повернувся напівоберту та почав запалювати цигарку.

В цей момент ОСОБА_9 , переслідуючи свій злочинний намір направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_5 із застосуванням насильства, перебуваючи позаду поза полем зору ОСОБА_5 умисно наніс останньому один удар кулаком руки в область правого ока, завдавши ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень у виді синця (кровоподтік) правої скулової області.

ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, зірвав частину золотого ланцюжка з хрестиком, шо висів у ОСОБА_5 на шиї. При цьому інша частина ланцюжка залишилася в руці ОСОБА_5 , який намагався перешкодити ОСОБА_9 вчинити протиправне діяння відносно себе.

Побачивши знову кулак потерпілого над головою та знаючи, що неподалік знаходиться товариш ОСОБА_9 , ОСОБА_5 сприйняв такі дії як напад двох осіб.

Останній, маючи реальну можливість уникнути конфлікту, перебуваючи у громадському місці у світлу пору доби, нічого для цього не зробив, навпаки вступив у конфлікт.

Перебуваючи у стані необхідної оборони, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, тобто діючи з непрямим умислом, ОСОБА_5 дістав з правої кишені своєї сорочки розкладний ніж, що використовував у побутових потребах та, тримаючи його в правій руці, наніс потерпілому один удар ножем в область грудної клітки.

Від зазначеного удару обвинуваченого, ОСОБА_9 отримав проникаюче колото різане ушкодження грудної клітини, котре супроводжувалось ушкодженням серця та усладненою тампонадою серця, від якого потерпілий через декілька секунд помер.

Вчиянючи такі дії із застосуванням ножа, що не відповідало характеру та небезпеці посягання, ОСОБА_5 перевищив межі необхідної оборони, оскільки заподіяння ОСОБА_9 тяжкої шкоди у виді настання смерті явно не відповідало обстановці захисту від протиправних дій потерпілого, які полягали у заволодінні майном обвинуваченого, поєднаному із спричиненням легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав частково та повідомив суду, що 08.08.2013 року він перебував в районі Центрального ринку по вулиці Н. Річки Стрілки у м. Суми, де зайшов до бару та вживав алкогольні напої (бокал пива). Обвинувачений був вдягнутим у вишиванцу сорочку.

В барі він помітив двох осіб, які пили горілку та пиво, в подальшому обвинувачений дізнався, що це були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

У них виникла розмова, в ході якої ОСОБА_9 пропноував обвинуваченому вийти з приміщення бару та з`ясувати стосунки, однак ОСОБА_5 відмовився.

Допивши алкогольний напій, обвинувачений пішов на зупинку громадського транспорту, сів до маршрутного таксі та поїхав додому. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також сіли до цього ж маршрутного таксі, перебували позаду обвинуваченого.

Після 17.00 ОСОБА_5 вийшов на зупинці громадського транспорту Паризька комуна, що розташована по вул. Харківська м. Суми. Чи виходили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 він не бачив. Людей на зупинці не було.

Несподівано обвинуваченого обігнав ОСОБА_10 , став попереду на відстані 5-6 метрів від нього та почав прикурювати цигарку.

ОСОБА_5 отримав удар ззаду в область правого ока, обвинувачений вважає, що удар наніс ОСОБА_9 , оскільки інших осіб на зупинці не було. Від зазначеного удару обвинувачений зупинився, у нього потемніло в очах.

Одразу він відчув як з його шиї зривають золотий ланцюжок, ОСОБА_5 схопив ланцюжок намагаючись перешкодити його зірвати, однак відчув, що ланцюжок розірвався, частина ланцюжка залищилась у його лівій руці. ОСОБА_5 крикнув: «що ти твориш».

Обвинувачений одразу згадав про свою онуку, яку дуже любив та ще при її житті придбав золотий ланцюжок для неї. Однак, втративни спочатку дружину, сина, болісно переживши загибель онуки, він почав носити золотий ланцюжок на її пам`ять.

Одночасно, усвівдомлюючи, що на нього несподівань нападаюто дві особи, під впливом отриманого удару, ОСОБА_5 почав боятися за своє життя, бачив перед собою силуеат нападника, вважаючи, що йому продовжуватимуть наносити удари та можуть вбити, дістав зі своєю правої кишені розкладний кухонний ніж, котрий завжди носив з собою та завдав одного удару в сторону особи, яка стояла перед ним.

Після удару ніж залишиася в його руках, ОСОБА_5 побвчив, що завдав удару ОСОБА_11 , котрий схопився за груди та почав відходити назад, потім впав поблизу зупинки.

ОСОБА_5 усвідомив, що прозбавив життя людину, тому у нього виник страх ув`язнення, він пішов до магазину, котрий стояв на зупинці, придбав блок цигарок.

До нього підбіг ОСОБА_10 , намагався його вдарити, однак обвинувачений захищався ножем, потім його затримали декілька осіб.

Також, обвинувачений пояснив, що з кишені ніж діставав спонтанно, позбавляти смерті потепілого не бажав, хотів захиститися від посягання потерпілого та його товариша.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 повідомила суду, що є матір`ю померлого ОСОБА_9 . Свідком події вона небула, 08.08.2013 року близько 12.00 спілкувалася з сином по телефону. Потерпіла повідомила, що її син раніше засуджувався за хуліганство, перебував в місцях позбавлення волі, однак у стані алкогольного сп`яніння поводить себе спокійно, тому потерпіла не може припустити щоб ОСОБА_9 вчинив напад на обвинуваченого.

Потерпіла повідомила, що у ОСОБА_9 залишилась сиротою малолітня дитина п`яти років.

Потерпіла наполягала на суворому покаранні, вибачення ОСОБА_5 висловлював їй лише в суді, однак вона його не пробачила, матеріальну, моральну шкоду їй не відкодовано навіть частково.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що 08.08.2013 року повертався з роботи, близько 17.30, вийшовши на зупинці «Парижської Комуни» у м. Суми, побачив двох чоловіків, котрі намагались забрати ніж у чоловіка похилого віку (в судовому засіданні вказав на ОСОБА_5 ), кричали: кинь ніж. Також, свідок помітив, що на відстані близько 5 метрів від зупиники на землі лежить чоловік, підійшовши він помітив кров на одежі хлопця який лежав на землі.

ОСОБА_5 повалили на землю, ніж випав, обвинувачений говорив, що нікуди не втече та просив повернути кулон. Потім викликали швидку та міліцію. Продавець з кіоску, котрий розташований на зупинці плакала та повідомила, що на ОСОБА_5 напали: «першого тронули».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив суду, що у серпні 2013 року разом з ОСОБА_9 , який був його колегою по роботі, розпивали спиртні напої в кафе «Бістро» поблизу «Центрального ринку» по вулиці Н. Річки Стрілки у м. Суми. Вони вжили 0,5 літра горілки та по боккалу пива. До них підсів літній чоловік ( ОСОБА_5 ) та почав розповідати про свої проблеми.

Вони відповіли, що не потрібно заважати їм спілкуватися. Коли ОСОБА_10 розмовляв по телефону, ОСОБА_9 відходив в сторону з ОСОБА_5 , вони про щось розмовляли, однак конфлікту між ними не було.

Допивши пиво, він та ОСОБА_9 сіли до маршрутного таксі, щоб доїхати до майстерні і полагодити взуття, разом з ними їхав і обвинувачений, однак вони з ним не спілкувалися.

Свідок з ОСОБА_9 доїхали до зупинки «Парижської Комуни» по вулиці Харківській, вийшли через передні двері, ОСОБА_10 виходив першим.

Він відійшов від зупинки на відстань 10 метрів та почав прикурювати цигарку. Обставн конфлікту, нанесення ударів свідок не спостерігав. Обернувшись, через незначний проміжок часу, він побачив у руках ОСОБА_5 ніж, ОСОБА_9 тримався за груди, у нього була кров. Свідок допоміг потерпілому прилягти на відстані 2-3 метрів від зупинки. ОСОБА_9 забрав руку з грудей і сказав, що все буде нормально.

ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_5 та намагався вибити у нього ніж, останній розмахував ножем, тому йому вдалося вибити ножа ногою лише з третього разу.

Потім свідок побачив, що ОСОБА_9 помер, були викликані швидка та міліція.

Свідку невідомо з якої причини виник конфлікт, послідовність нанесення ударів він не спостерігав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що влітку 2013 року близько 17.20 вийшов з маршрутного таксі на зупинці «Парижської Комуни» по вулиці Харківській у м. Суми та побачив, що двоє молодих чоловіків намагались щось забрати можливо ланцюжок у іншого чоловіка, одягнутого у вишиванку.

Літній чоловік ( ОСОБА_5 ) тримав руку в області шиї, потерпілий ( ОСОБА_9 ) перебувава від нього на відстані близько пів метра.

ОСОБА_5 завдав удару ножем, ніби-то відшковхнув ОСОБА_9 , останній впав на землю, самостійно без сторонньої допомоги.

Потім двоє осіб намагалися забрати у ОСОБА_5 ніж, обвинувачений казав, щоб до нього не підходили. Обвинуваченого затримали, повалили на підлогу, ніж вибили. Також, свідку відомо, що в загиблого знайшли уривок золотого ланцюжка.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що 08.08.2013 року вона працювала в кіоску розташованому на зупинці «Парижської Комуни» у м. Суми по вулиці Харківській, приблизно між 17 і 18 годиною до кіоску підійшов обвинувачений і попрохав викликати міліцію, до цього вона почула шум і вийшла на вулицю та побачила як ОСОБА_5 в руках тримає ніж, на нього наступають два чоловіки. Обвинувачений питав, чого від нього хочуть, просив повернути цепочку. З ним почали боротися. Померлий просив викликати швидку допомогу. Потім на зупинці перебувало багато людей. Свідку відомо, що з обвинуваченого зірвали цепочку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що 08.08.2013 року о 17.37 він в складі швидкої медичної допомоги прибув за викликом до зупинки «Парижської Комуни» у м. Суми по вулиці Харківській. Побачив труп чоловіка поблизу якого ніколо не було. На зупинці стояла юрба людей. Смерть настала від колото різаної рани, мала місце внутрішня кровотеча. В таких випадкахї смерть настає залежно від глибини ушкодження, ззовні поріз був 1 см в ширину та 2 см у довжину. Свідок не бачив поряд із загиблим золотого ланцюжка.

Також свідок спостерігав як чоловік з ножем намагався захиститись від трьох чоловіків, його роззброїли.

Зі слів перехожих свідку стало відомо, що грабіжник хотів зірвати ланцюжок, а чоловік почав захищатися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що близько року тому повертався з роботи та побачив скупчення людей поблизу зупинки «Парижської Комуни» у м. Суми по вулиці Харківській. Йому стало відомо, що потерпілому було завдано удару через те що він мав намір зірвати ланцюжок у ОСОБА_5 , який був йому цінним як пам`ять про онуку. Свідок також спостерігав як частину золотого ланцюжка вилучали із задньої кишені штанів померлого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що наприкінці літа 2013 року повертався з роботи додому, побачив скупчення людей поблизу зупинки «Парижської Комуни» у м. Суми по вулиці Харківській. Підійшовши до зупинку, його запросили понятим. ОСОБА_17 спостерігав як поблизу тіла потерпілого лежав уривок золотого ланцюжка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомив суду, що він є лікарем нейрохірургом та обстежував ОСОБА_5 після вчинення злочину. Ним було виявлено в обвинуваченого кровопідтік скулової області справа довжиною близько 3 см. Також, ОСОБА_18 повідомив, що від обвинуваченого чув різкий запах алкоголю, обвинувачений стояв невпевнено.

Окрім показів учасників судового розгляду, вина обвинуваченого додатково підтверджується зібраними в ході досудового розслідування письмовими доказами, а саме:

· протоколом огляду місця події з фото таблицями від 08.08.2013 року (том.1 а.с.112-118) відповідно до якого оглянуто місце події ділянку по вул. Харківській у м. Суми, поблизу зупинки громадського транспорту «Паризької комуни», де виявлено тіло ОСОБА_9 , вилучено накладення з долонь лівої та правої руки, змив речовини бурого кольору з доріжки слідів, чоловічу барсетку чорного кольору, взуття, предмет схожий на ніж;

· протоколами пред`явлення трупа для впізнання і огляду трупа з фото таблицями від 09.08.2013 року (том.1 а.с.119-132) відповідно до яких ОСОБА_7 в загиблому впізнала свого сина ОСОБА_9 , виявлено проникаюче колото різане ушкодження грудної клітини;

· протоколом огляду місця події від 08.08.2013 року (том.1 а.с.133-136), відповідно до якого на місці події біля зупинки транспорту загального користування знайдено розірваний золотий ланцюжок який належить обвинуваченому ОСОБА_5 ;

· висновком експерта за №618 від 21.10.2013 року (том.1 а.с.137-139), відповідно до якого визначено причини смерті ОСОБА_9 в результаті проникаючого колото різаного ушкодження грудної клітини, котре супроводжувалось ушкодженням серця та усладненою тампонадою серця. Ушкодження утворилось від одноразової дії колото різаного предмету, за 20-40 секунд до моменту смерті, клинок проник на всю довжину леза, довжина ранового каналу 7 см. Потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

· копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_9 (том.1 а.с.140), згідно якого смерть настала на зупинці громадського транспорту «Паризької комуни» у м. Суми;

· висновками криміналістичних експертиз від 20.08.2013 року, від 12.09.2013 року, від 01.12.2013 року , від 04.10.2013 року, від 01.11.2013 року, від 31.10.2013 року, від 16.09.2013 року від 08.10.2013 року (том.1 а.с.146-178), відповідно до яких досліджувались, зразки крові ОСОБА_9 , зразки шкіри ОСОБА_9 , зразки одегу ОСОБА_9 , надано висновок, що ніж вилучений у ОСОБА_5 не відноситься до холодної зброї, на клинку ножа виявлено кров людини, приналежність якої можливо до ОСОБА_9 ;

· висновком експерта №1476 від 16.09.2013 року (том.1 а.с.178), згідно якого при огляді ОСОБА_5 08.08.2013 року, експертом ОСОБА_19 встановлено діагноз: забій м`яких тканин, правої скулової області, алкогольне сп`яніння;

· висновком судово - психіатричного експерта за №303 від 22.08.2013 року (том.1 а.с.201-204), згідно якого на час скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 не страждав будь-яким психічним захворюванням, міг усвідомлювати свої дії та керуватись ними, та застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

· висновком експерта №1228 від 02.10.2014 року (том.2 а.с.142, 143), згідно якого експертом ОСОБА_19 встановлено, що виявлені у обвинуваченого тілесне ушкодження могло утворитися в період вчинення злочину від дії тупого предмету, одного удару рукою, ногою і т.п. предметом. Після нанесення удару обвинувачений міг вчиняти самостійні дії. Виявлене ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні судово медичний експерт ОСОБА_20 повідомив суду, що смерть ОСОБА_9 настала через декілька секунд після завдання йому тілесного ушкодження. Настання смерті обумовлено особливостями організму потерпілого, через худорляву тіло будову. Глибина порізу складала 7 см., при цьому довжина леза ножа складає 5-6 см.

Експерт також повідомив, що саме він діставав уривок золотого ланцюжка з правої кишені джинсів обвинуваченого.

Оцінюючи досліджені докази в сукупності суд вважає, що вина ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_21 повідомила суду, що спілкувалася з обвинуваченим в ході проведення психіатричної експертизи та складала відповідний висновок. Вона підтвердила, що в ході експертного дослідження встановлено, що дії ОСОБА_5 щодо завдання удару ножем потерпілому не були характерними для останнього, викликані станом емоційної напруги, викликаного страхом за своє життя. Експерт повідомила, що страх за життя мав первинний характер відносно жалю за онукою, після зривання ланцюжка у ОСОБА_5 .

Між станом страху та завданням удару минув короткий проміжок часу.

Також, експерт підтвердила, що стан страху, спровокований діями потерпілого.

Суд оцінює зазначені покази експерта в сукупності з висновком судово - психіатричного експерта №188 від 07.05.2015 року (том.3 а.с.34-37), згідно якого на момент вчинення злочину обвинувачений знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, будь яким психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не знаходився у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, котрий міг вплинути на його свідомість та діяльність.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 діяв у стані сильного душевного хвилювання або перебував у стані фізіологічного афекту, які виключали б існування вольової та емоційної ознаки суб`єктивної сторони складу злочину.

Суд критично оцінює позицію потерпілої щодо вчинення умисного вбивства, а не перевищення меж необхідної оборони, оскільки дослідженими доказами встановлено наявність у ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, що підтверджує факт завдання йому удару, якого жодна інша особа, окрім потерпілого не могла завдати.

Свідок ОСОБА_10 також не спростував позицію обвинуваченого з приводу посягання зі сторони ОСОБА_9 , оскільки повідомив, що не був очевидцем конфлікту (відвернувся в сторону, підкурював, розмовляв по телефону).

Водночас, свідок ОСОБА_13 ,, який є незацікавленою по справі особою, повідомив, що спостерігав як двоє молодих чоловіків намагались щось забрати можливо ланцюжок у іншого чоловіка, одягнутого у вишиванку, літній чоловік тримав руку в області шиї. ОСОБА_5 завдав удару ножем, ніби - то відштовхнув ОСОБА_9 , останній впав на землю, самостійно без сторонньої допомоги.

Отже, показами цього свідка підтверджено позицію обвинуваченого з приводу посягання на його здоров`я та майно. Водночас, такі покази спростовують свідчення ОСОБА_10 , який повідомляв про неможливість нанесення удару та викрадення золотого ланцюжка потерпілим.

Даний свідок попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, тому у суду відсутні підстави не довіряти наданим в ході судового розгляду свідченням.

Тому, враховуючи ймовірну причетність ОСОБА_10 до чинення злочину, знайомство з потерпілим, суд надає перевагу показам свідка ОСОБА_13 , який є сторонньою відносно учасників конфлікту особою.

Проведеними слідчими діями та показами експерта ОСОБА_20 підтверджено, що уривок золотого ланцюжка ОСОБА_5 перебував у кишені потерпілого, був вилучений експертом під час огляду тіла.

Такі покази експерта підтверджено показами свідка ОСОБА_16 , який спостерігав, що саме з кишені ОСОБА_9 діставали золотий ланцюжок.

Таким чином, наявність посягання на здоров`я та майно обвинуваченого доведено дослідженими доказами, тому суд вважає за необхідне оцінювати наслідки протиправних дій ОСОБА_5 з урахуванням підстав та приводів вчинення злочину, обставин, котрі сприяли його вчиненню, психологічного стану обвинуваченого, протиправних дій потерпілого.

Вирішуючи питання про правову кваліфікацію дій обвинуваченого суду виходить з наступного.

Згідно зі ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_5 у стані необхідної оборони, який будучи особою похилого віку, сприймаючи удар зі сторони потерпілого, наближення ОСОБА_10 як посягання двох молодих осіб, які значно переважають його у фізичній силі, зривання ланцюжка, відсутність поруч осіб, котрі могли допомогти, дійсно відчув небезпеку завдання шкоди своєму здоров`ю.

Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути головним чином обумовлена захистом від суспільного посягання охоронюваних законом прав і інтересів.

Саме на таких підставах нанесення удару, метою захисту від посягання. наполягав ОСОБА_5 .

В силу ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Явна невідповідність завданої шкоди випливає з того, що обвинувачений отримав легке тілесне ушкодження, у нього викрадено майно, тобто вчинено злочин середньої тяжкості, однак з метою захисту ОСОБА_5 завдав удару, котрий призвів до смерті, тобто завдав тяжкої шкоди.

Сумнівними на думку суду є покази обвинуваченого з приводу безвихідного стану, оскільки конфлікт відбувався влітку близько шостої години вечора, тобто у світлий період доби, в людному місці на зупинці громадського транспорту.

Тобто, обвинувачений, навіть за відсутності у короткий проміжок часу інших людей, міг покликати на допомогу, відійти в сторону, ігнорувати посягання потерпілого, звернувшись до правоохоронних органів, однак не вчинив таких дій.

Зазначені висновки також підтверджено тими обставинами, що на зупинці розміщено магазин, в якому є продавець, через короткий проміжок часу з`явилося декілька свідків, зазначене місце добре відоме обвинуваченому, який тривалий час мешкає у цій місцевості.

Не доведено дослідженими доказами позицію обвинуваченого, який наполягав, що завдавав удару неумисно, автоматично, не мав умислу на вбивство.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.118 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом. При цьому свідомістю винного має охоплюватись той факт, що він діє в умовах необхідної оборони.

Характер тілесного ушкодження потерпілого, яке утворилося від прямого удару ножем, локалізація ушкодження в області серця, тобто життєво важливого органу, сила удару, яка дозволила, щоб лезо ножа повністю ввійшло у тіло потерпілого, зниження уваги ОСОБА_5 , збуджений емоційний стан, котрі бути обумовлені станом алкогольного сп`яніння, доводять, що мав місце непрямий умисел на вчинення злочину, як зазначено прокурором у зміненому обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_5 передбачав настання суспільно небезпечних наслідків, коли діставав ніж з кишені та завдавав удару, що ним не заперечувалось, повідомляв, що лише не хотів вбивати, а захиститись.

Тобто, обвинувачений не бажав настання смертельних для потерпілого наслідків, хоча перебуваючи на близькій відстані, завдаючи удару ножем в область грудної клітини з достатньою силою, повинен був усвідомити можливість ураження життєво важливого органу та настання смерті.

Суд також враховує, що мотив вчинити вбивство міг виникнути раптово під впливом надмірного емоційного стану ОСОБА_5 , перебільшення ним небезпеки ситуації, що склалася.

Можливість вільного нанесення удару після отриманого тілесного ушкодження також підтверджено висновком експерта ОСОБА_19 , який оглядав обвинуваченого та встановлював характер тілесних ушкоджень.

Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння, як неодмінна складова непрямого умислу, було в певній мірі обмежено станом необхідної оборони, діями потерпілого, що свідчить про раптовий характер виникнення непрямого умислу на вчинення злочину та не виключає можливості кваліфікації дій за ст.118 КК України.

Досліджені висновки судово психіатричних експертиз, покази судового експерта ОСОБА_21 не підтверджують наявність стану афекту, котрий виключає кримінальну відповідальність, або сильного душевного хвилювання, який надавав би можливість кваліфікації дій за ст.116 КК України, або врахування такого стану як пом`якшуюча покарання обставина.

Таким чином, суд доходить висновку, що своїми умисними діями, які виразилися в умисному вбивстві ОСОБА_9 , при перевищенні меж необхідної оборони, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.118 КК України.

Потерпіла наполягала на суворому покаранні.
Прокурор в судовому засіданні не наполягав на суворому покаранні, з урахуванням відомостей про особу, просив визнати обвинуваченого винуватим та призначити покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання в зв`язку з амністією.

Обвинуваченим та захисником подано заяву про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання в зв`язку з амністією (том.2 а.с.17).

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину який відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про його особу, а саме: є людиною похилого віку, пенсіонер, ветеран праці, утриманців не має, під наглядом у лікаря-психіатра, лікаря нарколога не перебуває, характеризується посередньо, в силу ст.89 КК України не судимий.

Судом встановлено пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючою обставиною є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено медичним висновком (том.3 а.с.6).

Перелічені обставини лише частково знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки обвинувачений.

За відсутності місця роботи, суд не може призначити покарання у виді виправних робіт, на підставі ч.3 ст.61 КК України, з огляду на пенсійний вік, не допускається призначення покарання у виді обмеження волі.

Часткове визнання вини та наявність обтяжуючої покарання обставини не дає суду підстав для призначення покарання з урахуванням ст.69 КК України.

Тому, за вчинений злочин необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, які частково знижують тяжкість вчиненого злочину, похилий вік обвинуваченого, призначення до відбування реальної міри покарання не відповідатиме визначеній ч.2 ст.50 КК України меті притягнення до кримінальної відповідальності. Також, суд враховує, що поміщення обвинуваченого до місць позбавлення свободи може негативно вплинути на стан його здоров`я, призвести до невідворотних наслідків.

Отже, покарання слід призначити із застосуванням ст.75 КК України.

Позитивні характеристики особи дають суду можливість призначити покарання на рівні мінімального.

Відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році» встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України: осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дійсно ОСОБА_5 є пенсіонером, що підтверджено копією пенсійного посвідчення (том.2 а.с.18).

Однак, рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку (ст.10 Закону України «Про амністію у 2014 році»).

Таким чином, окрім характеристик особи, має враховуватись процесуальна поведінка, відношення до вчиненого злочину, вчинені дії стосовно відвернення негативних наслідків, тощо.

Суд враховує, що обвинувачений із потерпілою не примирився, протягом близько двох років з моменту вчинення злочину не відшкодував завданої шкоди, тобто жодним чином не сприяв зменшенню негативних наслідків вчинення злочину.

Потерпіла наполягала на суровому покаранні.

В зв`язку з цим, клопотання про звільнення ОСОБА_5 від покарання не підлягає задоволенню.

Потерпілою заявлено цивільний позов (том.2 а.с.147) про стягнення матеріальної шкоди в сумі 19504,25грн. та моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають необхідно з`ясувати, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди може бути визначено залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд зобов`язаний виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В судовому засіданні обвинувачений вимоги цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди не визнав.

Оцінюючи ступінь та глибину страждань потерпілої суд враховує, що ОСОБА_7 втратила свого єдиного сина, в результаті протиправних дій обвинуваченого позбавлена можливості здійснювати материнську опіку, проявляти любов, повагу, турботу до своєї дитини. Водночас, потерпіла позбавлена також моральної підтримки, догляду та спілкування з сином.

ОСОБА_7 є особою похилого віку, втратила сина, який був працездатною особою, годувальника. На її утриманні перебуває малолітня дитина померлого, тому смерть ОСОБА_9 спричинила глибокі душевні страждання потерпілої.

Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір шкоди, з огляду на обставини вчинення злочину у стані необхідної оборони, що є підставою для зменшення розміру завданої немайнової шкоди, факт вчинення злочину невеликої тяжкості, протиправні дії потерпілого, які стали приводом до вчинення злочину, завдану потерпілій моральну шкоду суд оцінює в 25000,00грн.

Отже, в цій частині цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

В обґрунтування завданої матеріальної шкоди потерпілою надано докази (том.2 а.с.207-209), а саме договір замовлення від 09.08.2013 року про надання ритуальних послуг в розмірі 65,70грн. та 667,55 грн., товарний чек №25 від 09.08.2013 року про придбання гробу та інших предметів для погребіння в сумі 2164,00грн., придбання одягу для померлого, в якому відбулося погребіння: костюм вартістю 800,00грн., сорочка та галстук вартістю 320,00грн., туфлі 145,00грн.; чеки, котрі підтверджують оплату поминального обіду в сумі 1464,40грн. + 820,00грн. + 1315,70грн. + 2543,30грн., 9200,00грн на виготовлення намогильної споруди (том.2 а.с.148, 149).

Загалом на суму: 19505,25грн.

Обвинувачений позов визнав частково, щодо відшкодування витрат на поховання, в іншій частині проти задоволення цивільного позову заперечував.

В силу ст.1200 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Таким чином, обсяг відповідальності обвинуваченого обмежується обсягом нормативно визначених ритуальних послуг.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання.

Таким чином, не підлягають відшкодуванню витрати на придбання продуктів харчування з метою організації поминального обіду в сумі 6143,00грн.

Крім того, на особу, яка завдала шкоди смертю потерпілого, покладається також обов`язок відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, і такі витрати (ст. 1201 ЦК України).

Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у цій місцевості (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 р.).

Оскільки, відомості про таку граничну вартість відсутні, обвинуваченим не спростовано позиції цивільного позову в цій частині, то підлягає задоволенню цивільний позов в частині стягнення 9200,00грн. з оплати вартості пам`ятника.

Отже, на користь потерпілої підлягає стягненню 4162,25грн.+ 9200,00грн. = 13362,25грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

За відсутності клопотань прокурора суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого будь яких запобіжних заходів.

Питання про розподіл процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до ст.ст. 118, 124, 126 КПК України - стягнувши з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів. Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України частину з них знищити, інші залишити обвинуваченому та потерпілій.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374-376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.118 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від покарання на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 13362,25грн. на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 25000,00грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, в сумі 758,28грн.

Речові докази (том.1 а.с. 143) - труси, ремінь, пару тапок, футболку, чоловічу барсетку чорного кольору, які належали ОСОБА_9 , вилучені в ході ОМП від 08.08.2013 року, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Сумського МВ УМВС України в Сумській області, повернути потерпілій ОСОБА_7 ;

фрагмент ланцюжка, обручку металеву жовтого кольору, наручний годинник, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Сумського МВ УМВС України в Сумській області - повернути ОСОБА_5 ,

фрагменти змиву речовини бурого кольору, накладення з долонь лівої та правої руки ОСОБА_9 , ніж вилучений у ОСОБА_5 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів Сумського МВ УМВС України в Сумській області - знищити.

Вирок суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1