ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

07 серпня 2014 року м.
Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Дембовського С.Г.,

при секретарі Гладкіх Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000352, за
касаційною скаргою прокурора, який
брав участь у кримінальному
провадженні у суді апеляційної
інстанції, на вирок Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
11 листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Рівненської області
від 03 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця м. Рівне,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

якого визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК
України,

за участю прокурора
Опанасюка О.В.,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернувся прокурор,
який брав участь у кримінальному
провадженні у суді апеляційної
інстанції, із касаційною скаргою на
вирок Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 11 листопада
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Рівненської області від 03 лютого 2014
року щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про скасування вищевказаних
судових рішень та призначення нового
розгляду у суді першої інстанції через
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність при призначенні
покарання та невідповідність
призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню
тяжкості злочину та даним про особу
останнього внаслідок м'якості.

Прокурор вважає, що суд першої
інстанції належним чином не мотивував
своє рішення про призначення ОСОБА_1
покарання із застосуванням вимог ст.ст.
69, 75 КК України, та недостатньо врахував
тяжкість злочину, а також безпідставно
взяв до уваги обставини, що пом'якшують
покарання - щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину, що
призвело до призначення м'якого
покарання. Зазначає про те, що
апеляційний суд належним чином не
перевірив доводи апеляційної скарги та
не навів обґрунтованих підстав для
залишення апеляції без задоволення.

Вироком Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 11
листопада 2013 року ОСОБА_1 визнано
винуватим у пред'явленому
обвинуваченні у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та
йому призначено покарання із
застосуванням ст. 69 КК України у виді
позбавлення волі на строк 5 років без
конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням із іспитовим
строком тривалістю 3 роки та
покладенням на нього обов'язків,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК
України.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції
вказаний вирок залишено без змін, а
апеляційну скаргу прокурора - без
задоволення.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 26
червня 2013 року приблизно о 15 год. 30 хв.,
перебуваючи у м. Здолбунів
Рівненської області по вул. Наливайка,
діючи умисно, незаконно збув ОСОБА_2,
який діяв у рамках оперативної
закупівлі, за 60 грн. особливо
небезпечний наркотичний засіб
дезоморфін, загальною масою у
перерахунку на суху речовину 0,0258 гр.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який частково підтримав
касаційну скаргу та просив призначити
новий розгляд у суді апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
провадження, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 та правильність
кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК
України у касаційній скарзі прокурора
не оспорюються

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
вироку судових рішень судом касаційної
інстанції є лише істотне порушення
вимог кримінального процесуального
закону, неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину і особі
засудженого.

При перевірці матеріалів провадження
касаційним судом установлено, що
доводи прокурора про невідповідність
призначеного ОСОБА_1 покарання вимогам
кримінального закону через
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та м'якість
призначеного покарання частково
заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК
України суд призначає покарання,
враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, місцевий
суд врахував ступінь суспільної
небезпечності, тяжкість і характер
злочину, віднесеного до категорії
тяжких, дані про особу засудженого,
який позитивно характеризується,
раніше не судимий, а також вчинення ним
злочину вперше, щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину, наявність
на утриманні дружини та двох
малолітніх дітей як обставини, що
пом'якшують покарання. Зважив суд також
на відсутність обставин, що обтяжують
покарання.

Доводи прокурора про безпідставне
врахування щирого каяття та активного
сприяння розкриттю злочину як
обставин, що пом'якшують покарання є
непереконливими та спростовуються
матеріалами кримінального
провадження. Одночасно, за відсутності
у матеріалах справи будь-яких даних про
те, що ОСОБА_1 працює, суд безпідставно
встановив наявність обставини, що
пом'якшує покарання - перебування на
утриманні дружини та малолітніх дітей.

На думку колегії суддів, встановлені
судом обставини, що пом'якшують
покарання - вчинення злочину вперше,
щире каяття та сприяння розкриттю
злочину у своїй сукупності є такими, що
істотно знижують тяжкість злочину, та з
урахуванням особи винного, який,
з-поміж іншого, є одруженим та має двох
малолітніх дітей, є достатніми
підставами для призначення покарання
нижче нижчої межі санкції статті, що
передбачає відповідальність за
вчинений злочин без призначення
додаткового покарання у виді
конфіскації майна.

Одночасно при вирішенні питання про
застосування ст. 75 КК України суд має
належним чином досліджувати й
оцінювати всі обставини, які мають
значення для справи та застосовувати
вказані вимоги закону лише в тому разі,
коли для цього є умови й підстави, про
що у судовому рішенні мають бути
викладені докладні мотиви.

Однак, приймаючи рішення про
необхідність звільнення ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням,
суд першої інстанції взагалі не
мотивував свої висновки про можливість
виправлення засудженого без реального
відбування покарання. Суд апеляційної
інстанції визнав правильними ці
висновки суду.

Разом з цим, на думку колегії суддів,
встановлені у провадженні обставини,
не є достатніми підставами для
висновку про можливість виправлення
засудженого без реального відбування
покарання, а також попередження
вчинення нових злочинів як засудженим,
так і іншими особами.

Так, у вироку суду при вирішенні
питання про можливість виправлення
засудженого без відбування покарання
не надано оцінки ступеню тяжкості
конкретного злочину, вчиненого ОСОБА_1,
віднесеного до категорії тяжких,
способу та характеру його вчинення,
підвищеної суспільної небезпеки,
наявності корисливого мотиву вчинення
злочинних дій.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга прокурора у
цій частині підлягає задоволенню,
судові рішення щодо ОСОБА_1 скасуванню
із призначенням нового розгляду у суді
першої інстанції.

При новому розгляді у суді першої
інстанції суду необхідно вжити всіх
передбачених законом заходів до
повного, всебічного й об'єктивного
розгляду кримінального провадження,
перевірити зібрані докази, дати їм
належну оцінку та прийняти законне й
обґрунтоване рішення, виклавши його у
відповідному процесуальному документі
згідно з вимогами закону.

Якщо при новому розгляді кримінального
провадження в суді першої інстанції
суд дійде висновку про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
і не буде встановлено інших обставин,
які впливають на призначення
покарання, то застосування положень ст.
75 КК України слід вважати явно
несправедливим внаслідок м'якості.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 11
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Рівненської області
від 03 лютого 2014 року щодо ОСОБА_1
скасувати та призначити новий розгляд
у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
С.Г. Дембовський