АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/1960/14-к Головуючий 1-ї інстанції:
Провадження №11-сс/790/448/15 ОСОБА_1
Категорія : ст.304 КПК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
при секретарі - ОСОБА_6 ,
Твердження апелянта щодо отримання ним копії оскаржуваної ухвали 14 березня 2015 року підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах судового провадження (а.с.10), апеляційна скарга подана 16 березня 2015 року, а тому строк апеляційного оскарження для ОСОБА_8 , який обчислюється в порядку ч.3 ст.395 КПК України, не є пропущеним та не підлягає поновленню.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали за скаргою потерпілого ОСОБА_8 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного:
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
Так, у ч.1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення при досудовому розслідуванні, зокрема у п. 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

У розумінні положень п.5 ч.5 ст.214 КПК України саме до повноважень слідчого, прокурора, іншої службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, відноситься визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення. При цьому зазначена кваліфікація є попередньою та може в подальшому змінюватись в залежності від встановлених в межах досудового розслідування обставин кримінального правопорушення.
При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження за скаргою на нездійснення слідчим чи прокурором процесуальних дій, у розумінні положень п.1 ч.1 ст.303 КПК України, слід виходити із наявності зв*язку між обов*язком слідчого чи прокурора вчинити певні дії та строком, у межах якого він зобов*язаний їх вчинити, порушення якого законодавець пов*язує з можливістю певної особи звернутися до слідчого судді зі скаргою.
Норми КПК України не містять визначення конкрентних строків щодо можливого прийняття рішення слідчим про перекваліфікацію інкримінованого злочину, орган досудового розслідування може це зробити в будь-який момент в межах строку досудового розслідування за наявності до того підстав, передбачених законом. Тому бездіяльність прокурора та слідчого щодо нездійснення процесуальних дій для встановлення статті кримінального правопорушення відповідно до тяжкості вчиненого злочину, як на те посилається потерпілий, не є предметом оскарження за п.1 ч.1 ст.303 КПК України, а можливість постановлення слідчим суддею рішення про скасування внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР взагалі нормами КПК України не передбачена.
Інших вимог, які є предметом оскарження, та узгоджуються із положеннями ч.1 ст.303 КПК України, скарга представника потерпілого ОСОБА_8 не містить.
Окрім того, виходячи із положень ч.2 ст.307, п.2 ч.3 ст.407 КПК України щодо рішень, які вправі ухвалити суд за наслідками розгляду скарги заявника(потерпілого) та апеляційної скарги, можливість прийняття рішення судом в даному випадку обмежена стадією досудового розслідування у кримінальному провадженні.
За визначенням терміну досудове розслідування, відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України, - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Посилання апелянта на порушення процесуального законодавства слідчим суддею з огляду на прийняття рішення у його відсутність, не ґрунтуються на законі, оскільки, відповідно до ч.2 та ч.4 ст.304 КПК України рішення щодо повернення скарги або відмови у відкритті провадження за скаргою, слідчий суддя приймає одноособово, участь заявника у цій стадії процесу не передбачена нормами КПК України.
Таким чином, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.4 ст.304 КПК України, прийняв законне та обгрунтоване рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою потерпілого ОСОБА_8 , підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.3 ст.407,418,419,422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :