Справа № 1-42/2008
В И Р О К

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня
2008 року Середино-Будський районний суд
Сумської області

у складі: головуючого-судді
Банчукової В.І.

при
секретарі Артеменко
В.П.

з
участю прокурора Гончарова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.С-Буда
кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин

України, українець, одружений, освіта вища,

підприємець,
раніше не судимий,

в скоєнні
злочину за ст.ст.172 ч.2, 366 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1зареєстрований
С-Будською райдержадміністрацією як суб'єкт підприємницької діяльності, про що
йому 27.07.2000 було видане свідоцтво № 595507.

Підприємець ОСОБА_1 для здійснення
підприємницької діяльності використовує роботу найманих працівників, в зв'язку
з чим виконує організаційно- розпорядчі і адміністративно-господарські
обов'язки, таким чином являючись
посадовою особою.

Так, ст.43 Конституції України
передбачено, що кожний має право на працю, що включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Ст.46 Конституції передбачено, що
громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх
у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з неналежних від них обставин, а також у старості та в
інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Згідно ст.1 Закону України «О правовом
статусе иностранцев и лиц без гражданства»,

іноземним
громадянином є особа, яка не
являється громадянином України і є
громадянином другої держави або держав.

Згідно ст.2 цього Закону, іноземні
громадяни і особи без громадянства мають такі ж права і свободи і виконують ті
ж обов'язки, що і громадяни України і являються рівними перед законом,
незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної
належності, полу, мови, відношення до релігії, роду і характеру занять, других
обставин.

Згідно ст.8 цього Закону, іноземні
громадяни і особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, мають
право працювати на підприємствах, установах і організаціях або займаються
другою трудовою діяльністю на підставі і
в порядку, встановлених для громадян України.

Згідно
п.2 «Порядка оформления иностранцам и лицам без гражданства разрешения
на трудоустройство в Украине», затвердженого постановою КМУ від 01.09.1999 № 2028, підприємства, установи і організації,
незалежно від форм власності, можуть використовувати працю іноземних громадян
лише при наявності у них дозволу на
працевлаштування.

Приймати іноземних громадян на роботу
можуть платники страхових платежів в Фонд загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на випадок безробіття, зареєстровані в місцевих
центрах зайнятості.

Пунктом 3 вказаного «Порядку…»
передбачено, що роботодавці, які запрошують іноземних громадян з метою
працевлаштування, забезпечують своєчасне пояснення їм

-2-

прав, свобод і
обов'язків, які передбачені законодавством, ведуть відповідний облік осіб, а також несуть відповідальність за
своєчасне оформлення документів на право перебування в Україні.

Згідно п.4 даного «Порядку…» дозвіл на
працевлаштування оформляється і видається обласним центром зайнятості.

Пунктом 5 «Порядку…»
встановлено, що для одержання дозволу на працевлаштування роботодавцем в обласний центр зайнятості
подаються необхідні документи, а саме: заява і
обгрунтовування необхідності використовування
роботи іноземців і можливості створення для них необхідних умов перебування і діяльності, а
також інші необхідні документи.

Пунктом 7 «Порядку...»
дозвіл на працевлаштування
видається на період до 1 року. Продовження терміну дії дозволу на працевлаштування є підставою для звернення до органів внутрішніх справ з метою продовження терміну
перебування в Україні.

Згідно п. 11 «Порядку.», працедавець протягом трьох
робочих днів від дати початку і закінчення
роботи іноземцем, письмово повідомляє відповідний центр зайнятості про цю дату
і забезпечує реєстрацію паспортного документа іноземця у відповідному органі
внутрішніх справ.

Згідно ст. 1 КЗпП України, кодекс законів про
працю регулює трудові відносини всіх
працівників.

Законодавство про працю
встановлює всесвітню охорону трудових прав працівників.

Згідно ст. 2 КЗпП
України, працівники
реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на
підприємстві, в установі або з фізичним лицем. Працівники мають право на
матеріальне забезпечення в порядку соціального
страхування в старості, у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на
випадок безробіття.

Згідно ст. 21 КЗпП
України, трудовий договір- це договір між працівником і власником
підприємства або фізичною особою, згідно якої
працівник зобов'язав виконувати роботу,
обумовлену договором, а власник або фізична особа зобов'язана виплачувати
працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи, передбаченої законодавством про працю і колективним договором.

Згідно ст. 24 КЗпП
України, трудовий договір укладаєтьчя, як правило, у письмовій формі.
Дотримання письмової форми обов'язкове при укладенні трудового договору з фізичним лицем.

Статтею 24-1 КЗпП України
передбачено, що у разі укладення трудового
договору між працівником і фізичною особою, фізична особа зобов'язана в
тижневий термін з
моменту фактичного допуску працівника
до роботи, зареєструвати укладений у
письмовій формі трудовий договір в державній службі зайнятості за місцем
проживання в порядку, передбаченому
Міністерством праці і соціальної політики України.

Статтею 253 КЗпП
України передбачено, що особи, які
працюють за трудовим договором у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню.

Згідно ст. 254 КЗпП
України, основними джерелами засобів загальнообов'язкового
державного страхування є обов'язкові
платежі власників підприємств, установ,
фізичних осіб і працівників.

В порушення вказаних законних вимог, підприємець ОСОБА_1 з 01.07 .05
року по усній домовленості, без
укладення письмового трудового договору з
громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2., прийняв її на роботу як продавця продовольчих товарів в належний йому магазин, розташований в с. Стара Гута С-Будського району. При цьому
ОСОБА_1 достовірно був ознайомлений з тим,
що його наймана робітниця ОСОБА_2. має неповнолітню дочку, 27.03.1997 року народження,
якій станом на 01.07.2005 р. (момент
прийому ОСОБА_2. на роботу) виповнилося 8 (
вісім) років.

Продавець магазина
ОСОБА_2. працює у вказаному магазині до теперішнього часу, проте ОСОБА_1, грубо порушуючи законодавство про
працю

-3-

України, письмовий трудовий договір з найманим працівником - іноземною громадянкою
ОСОБА_2.,
не уклав в Середино-
Будському
районному центрі зайнятості і його
не зареєстрував.

Таким чином, підприємець
ОСОБА_1, не уклавши у встановленому законом порядку трудовий договір з
найманим працівником, протягом довгого часу
незаконно використовував її
роботу, чим
грубо порушив законодавство про працю України і право найманого працівника
ОСОБА_2. на соціальне страхування: у разі
безробіття; тимчасової втрати працездатності; від нещасних випадків на
виробництві і пенсійне забезпечення при настанні
пенсійного віку (зменшення трудового стажу).

При цьому, не уклавши
трудовий договір із ОСОБА_2., ОСОБА_1 відповідні платежі до
фондів України загальнообов'язкового
державного страхування, передбачені чинним законодавством України, не
перераховував.

Крім того, згідно ст. 27
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами,
обумовленими народженням і похоронами» страхувальник
зобов'язаний:

-нараховувати і оплачувати у встановлені терміни
і в повному обсягу платежі
страховок ;

-надавати і оплачувати застрахованим особам, у разі настання випадку страховки, відповідний вид
матеріального забезпечення і соціальних
послуг відповідно до цього Закону;

-вести облік засобів загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, обумовленими народженням і похоронами, і
своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих
засобів;

-вести облік заробітної плати застрахованої особи і зберігати ці дані протягом
терміну, встановленого
законодавством;

-надавати на вимогу застрахованої особи відомості щодо
заробітної плати, суми сплачених платежів страховок;

-надавати
виконавчій
дирекції відділення Фонду зведення:

про чисельність найманих
працівників, розмір зарплати
по встановленій формі звітності; про зміни
відомостей про застраховану особу в
десятиденний термін з дня настання цих змін.

Ухвалою Правління ФСС ВПТ №21 від 04.03.04 р. затверджений «Порядок надання і обліку
звітів по засобах державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності і витратами,
обумовленими народженням і похоронами», згідно якому:

Форми звітності по
засобах Фонду, порядок
їх складання і терміни надання
встановлюються правлінням Фонду.

Всі страхувальники зобов'язані щоквартально, наростаючим підсумком з початку
року, надавати робочим органам Фонду «Звіт про
нараховані платежі, перелік і витрати, пов'язані із загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності» за
формою «Ф-4-ФСС з ТВП».

Згідно ст. 10 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання, що призвело
втрату працездатності», для страхування нещасного випадку на виробництві не
вимагається згоди або заяви працівника.
Страхування здійснюється в знеособленій формі. Всі особи,
що підлягають обов'язковому страхуванню, вважаються
застрахованими з моменту вступу до законної
сили цього Закону незалежно від фактичного виконання страхувальником
своїх обов'язків по оплаті внесків страховок.

Реєстрація страхувальників в робочому органі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків здійснюється: -страхувальників-фізичних
осіб, що використовують найману працю, - в десятиденний термін після укладення трудового
договору з першим з найманих працівників.

Порушуючи вказані вимоги, підприємець ОСОБА_1, будучи посадовою особою, з метою приховування факту грубого порушення законодавства про працю

-4-

України, а саме : факту працевлаштування ОСОБА_2. без укладення письмового
трудового договору, яка працювала у нього
продавцем магазину
продовольчих товарів, складав і надавав щоквартально за період з 01.07.2005 року по
31.12.2007 роки:

1. в
Ямпільську міжрайонну
виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування по
тимчасовій втраті працездатності недостовірні звіти за формою «Ф4-ФСС з ТВП»,
зменшуючи кількість працівників на 1 людину, а також не перераховував до Фонду
обов'язкові платежі на 1 чол.,
зменшивши, таким чином, суму обов'язкових платежів на 36
грн.

2. в Ямпільську виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві звіти за формою
«Додаток 11 до п. 3.10 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання
страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань
України», зменшуючи кількість працівників на 1 людину, а також не перераховував
до Фонду обов'язкові платежі на 1 чол., зменшивши, таким чином суму обов'язкових платежів
на 52 грн. 80 коп.

Підсудний ОСОБА_1. винним себе визнав
повністю і в судовому засіданні пояснив,
що він є приватним підприємцем. В с.Стара Гута у нього є магазин, де працюють 2
продавці.

З продавцем ОСОБА_2. трудовий договір не
укладався, так як вона є громадянка Росії. Він взяв її на роботу, так як вона
його про це дуже просила. Її сім'я знаходиться в скрутному фінансовому
становищі.

В скоєнні злочину щиро розкаюється.

Суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_1.
за ст.172 ч.2 КК України, так як він грубо порушив законодавство про працю
відносно особи, яка має дитину віком до 14 років;

а також за ст.366 ч.1 КК України, так як
він склав і видав завідомо неправдиві документи.

При визначенні міри покарання суд
враховує суспільну небезпеку злочину і особу підсудного.

ОСОБА_1позитивно
характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину.

Тому суд вважає, що йому треба призначити покарання у вигляді штрафу.

Керуючись ст.323, 324 КПК України суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати
винним за ст.172 ч.2, 366 ч.1 КК України і призначити покарання по цим статтям:

за ст.172 ч.2 КК України штраф 850 грн.;

за ст.366 ч.1 КК України штраф 510 грн.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді
штрафу 850 грн.

Запобіжний захід залишити підписку про
невиїзд.

Вирок може бути оскаржений через
С-Будський районний суд до Сумського апеляційного суду протягом 15 діб з дня
його проголошення.

Вирок набраний на комп'ютері, має силу
оригіналу.

Суддя С-Будського

Райсуду
В.І.БАНЧУКОВА.