Справа № 362/6148/14-к
Провадження № 1-кп/362/49/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.01.2015 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань під № 0000244 від 03.12.2014 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаврилівка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, розлученого, з повною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
01 серпня 2014 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 серпня 2014 року наказом тимчасового виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №146 ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 1 відділення 3 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 повинен керуватися вимогами ст. 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 216 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадянина України, а військова служба у Збройних Силах України є державною службою особливого характеру, яка полягає в професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на лікування звертатися до свого безпосереднього командира.

Всупереч вищевказаних вимог, солдат ОСОБА_4 порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не з`явився на службу за наступних обставин.

03 листопада 2014 року, відповідно до рекомендацій лікаря, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №209 солдат ОСОБА_4 убув на стаціонарне лікування до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь».

04 листопада 2014 року, з метою перевірки прибуття солдата ОСОБА_4 до Головного військово-медичного клінічного центру міста Києва, черговий по частині капітан ОСОБА_5 особисто зателефонував даному солдату та дізнався, що останній знаходиться у АДРЕСА_1 (за місцем проживання та реєстрації), зі слів ОСОБА_4 , та повернеться до військової частини НОМЕР_1 найближчим часом.

Цього ж дня, оскільки солдат ОСОБА_4 не повернувся до військової частини НОМЕР_1 , черговий по частині капітан ОСОБА_5 доповів про цю подію командирові частини полковнику ОСОБА_6 , а саме, що солдат ОСОБА_4 , порушивши порядок внутрішньої служби, порядок стаціонарного лікування поза розташуванням військової частини, не прибув до військової частини НОМЕР_1 , та після направлення до Головного військово-медичного клінічного центру міста Києва, ухилився від виконання покладених на нього обов`язків.

З 04 листопада 2014 року по 16 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 .

17 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 виїхав до Головного військово-медичного клінічного центру міста Києва на стаціонарне лікування. У подальшому, цього ж дня, прибув до військової частини НОМЕР_1 , однак документів, які б підтверджували наявність поважних причин для неприбуття на службу у період з 04 листопада 2014 року по 16 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 не надав.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 04 листопада 2014 року умисно не прибув вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та був відсутній за місцем проходження служби до 17 листопада 2014 року, тобто протягом 13 діб, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 407 КК України.

Головуючим у кримінальному провадженні з`ясована думка учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та про порядок їх дослідження.

Прокурор не заперечував проти подальшого розгляду кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись вивченням доказів, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 .

Судом з`ясована думка всіх учасників судового провадження стосовно подальшого розгляду кримінального провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та можливості обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та вивченням письмових доказів, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , що містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000244 від 03.12.2014 року відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що 01.08.2014 року він був призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 на посаду стрільця. В нього боліли ноги і він 03.11.2014 року звернувся з цим у військовий госпіталь в м. Києві, де його оглянули лікарі і його було скеровано на стаціонарне лікування на визначену дату, але після огляду лікарями він на військову службу не прибув, а поїхав до себе додому за місцем проживання в с. Литвинівку, Вишгородського району, Київської області, де перебував по 16 листопада 2014 року, а після того поступив на стаціонарне відділення військового госпіталю м. Києва. Після проходження лікування його визнали непридатним до військової служби і видали відповідний документ, оригінали яких після лікування він надав у військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_1 та у військкомат за місцем проживання. При поступленні на військову службу він був письмово повідомлений про відповідальність за неприбуття чи ухилення від військової служби. У вчиненому щиро розкаявся.

Прокурором в судовому засіданні були надані матеріали кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

· службова характеристика за висновком якої ОСОБА_4 за своїми морально діловими якостями не здатен виконувати завдання за призначенням;

· медична характеристика, з якої вбачається, що у ОСОБА_4 встановлено діагноз: варикозна хвороба;

· довідка про судимість ОСОБА_4 - раніше не судимий;

· фотокопія паспорта на ім`я ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України.

Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_4 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ГІБ МВС України ОСОБА_4 раніше не судимий, за висновком службової характеристики характеризується з негативної сторони.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 : щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи негативну характеристику на ОСОБА_4 за місцем його служби, те, що він раніше не судимий, щире каяття, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, але із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства. Більш м`яке покарання у виді штрафу, яке передбачено ч. 2 ст. 407 КК України, суд позбавлений можливості призначити, оскільки відсутні дані про його фактичне офіційне працевлаштування, що в подальшому може викликати невиконання вироку суду.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні вироку не застосовує до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати до призначеного покарання ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з дня постановлення вироку.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів через Васильківський міськрайонний суд.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1