ІМЕНЕМ УКРАЇНИ справа 274/2156/14-к
провадження: 1-в/0274/12/15
м. Бердичів
30.07.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ., представника адміністрації Бердичівської виправної колонії (№70) ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за заявою про умовно дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Петровське, Херсонської обл., українця, громадянина України. з неповною середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. 19.02.2002 року за ст.ст.142 ч.3 КК України до 6 років позбавлення волі.
Засудженого 23.06.2008 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ст. 185 ч.3, 187 ч.3, 70 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного суду України від 29.10. 2009 року вирок від 23.06.2008 року змінений, ОСОБА_4 засуджений за ст. 187 ч.3 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті без змін. Засудженого вдруге 20.07.2011 року Комсомольським районним судом м. Херсон за ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку: 14.07.2007 року
Кінець строку: 14.07.2016 року
ОСОБА_4 звернувся із заявою про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Голова спостережної комісії Бердичівського міськвиконкому в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду заяви засудженого повідомлений належний чином.
Суд вважає можливим розглянути заяву ОСОБА_4 без участі представника спостережної комісії.
Засуджений в судовому засіданні заяву про умовно-дострокове звільнення підтримав. Показав, що під час відбування покарання в БВК № 70 він має стягнення, однак рапорти працівників установи, на підставі яких відносно нього застосовувались такі стягнення не відповідають дійсності. Накладені стягнення є результатом упередженого ставлення до нього з боку адміністрації установи. За час його відбування покарання в БВК № 70 у 2008, 2009 роках він працював, були заохочення, про що він розписувався. Твердження, що у нього немає заохочень не відповідають дійсності. В 2012 році він вдруге повернувся до БВК № 70. Не бажав працювати з 2012 року, так як з ним відмовлялися укласти трудовий договір, а на інших умовах працювати він не бажав. Вважає, що стягнення до нього застосовані незаконно. Їх він оскаржував в прокуратуру, однак було повідомлено про законність їх застосування. За вироком суду він вину визнав повністю. Призначене покарання вважає занадто суворим.
Представник БВК (№70) щодо задоволення заяви засудженого заперечив. Показав, що за час відбування покарання ОСОБА_4 неодноразово порушував режим утримання, притягувався до дисциплінарної відповідальності, про застосування заохочень відносно ОСОБА_4 йому не відомо. З 2012 року ОСОБА_4 не працював, працювати відмовлявся, йому пропонувалось підвищити кваліфікацію, так як у нього неповна середня освіта, однак засуджений також відмовився. Участі в супільно корисній праці не приймав.
Захисник важає, що існують пістави для задоволення заяви ОСОБА_4 та його умовно-дострокового звільнення, оскільки надані характеристики з різних установ є подібними, що свідчить про формальний підхід до їх надання. ОСОБА_4 за час відбування покарання певний період працював. Те, що він вважає про суворість покарання відносно нього - є його внутрішнім переконанням.
Прокурор вважає, що підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 відсутні, оскільки він не довів своє виправлення.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого.
Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
При прийнятті рішення по суті суд враховує, що ОСОБА_4 за весь період відбування покарання має 36 стягнень, жодного разу не заохочувався, був працевлаштований невеликий період час, в подальшому працювати не виявляв бажання, за місцем відбування покарання в БВК № 70 та УВП № 8 характеризується як такий, що не став на шлях виправлення, надані характеристики є негативними.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення, а тому підстави для застосування відносно ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення відсутні.
З врахуванням викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, 539, 369, 372 КПК України суд,-
п о с т а н о в и в:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та умовно-дострокового звільнення відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.
Головуючий: