АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/187/15 Справа № 183/6566/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 408 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Веселе Межівського району Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 408 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України засудженого ОСОБА_8 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що 24 березня 2014 року наказом №62 командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця, призваного під час мобілізації, молодшого сержанта ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду старшого стрільця 3 парашутно-десантного відділення 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. 9,11,12,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку. 28 червня 2014 року молодший сержант ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд в АДРЕСА_1 , не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв /а.п.89-91/.

В апеляції:

- прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Ухвалити новий обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки / а.п.93-96/.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляцію, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.1 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання засудженому ОСОБА_8 суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії середньої тяжкості, та особу обвинуваченого, який критично оцінює свою протиправну поведінку, характеризується щирим її осудом, визнає свою провину з самого початку досудового розслідування, висловлює жаль з приводу вчиненого, бажає виправити ситуацію, що склалася та готовий нести кримінальну відповідальність, за місцем служби характеризується негативно, однак за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Пом`якшуючими обставинами визнано щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів та обгрунтовано звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Відповідно до ст.. 65 КК України у кожному випадку, призначаючи покарання, суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, вказати, які дані про особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання підсудного він враховує.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті.

Виходячи ж з положень ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання, в тому числі у виді обмеження волі, на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, які підтверджені відповідними документами. Колегія суддів вважає, що при призначенні засудженому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке не є несправедливим внаслідок м`якості, та є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому твердження апеляційної скарги прокурора про посилення покарання обвинуваченому не заслуговують на увагу.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст..404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 408 КК України, без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4