АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6629/13-к
Номер провадження 11-кп/786/347/2013
Категорія:ч.2 ст.125 КК України н.т.
Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О.
Доповідач ап. інст. Лісіченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого-судді
Лісіченко Л.М.

суддів: Кисіля А.М., Нізельковської
Л.В.

з участю секретаря - Жури Н.Л.

прокурора - Гомлі О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтава
кримінальну справу за апеляцією
обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок
Київського районного суду м. Полтава
від 23 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Полтави, громадянин
України, з незакінченою вищою освітою,
неодружений, працюючий менеджером ТОВ
«Альянс Нафтогаз», проживаючий за
адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України
раніше не судимий,-

засуджений за ч.2 ст. 125 КК України на 2
роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений
від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком на 2
роки з покладенням обов'язків згідно
ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого
задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 184,34 грн. та моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн., а всього 5184,34 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

За вироком суду, 24 червня 2013 року
близько 14 год.10 хв. ОСОБА_2, знаходячись
на проїжджій частині вул. Сковороди,
поблизу будинку №7 у м. Полтава, в ході
конфлікту з ОСОБА_3, що відбувся на
ґрунті виниклих неприязних стосунків,
що виникли в минулому, в результаті
вирішення питання про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,
останній умисно наніс ОСОБА_3 два удари
правою ногою в район лівої нижньої
кінцівки (гомілки), що спричинили
короткочасний розлад здоров'я та
кваліфікуються як легкі тілесні
ушкодження.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_2
просить вирок суду змінити,
призначивши більш м'яке покарання,
оскільки, на його думку, покарання за
своєю суворістю не відповідає тяжкості
вчиненого злочину, його особі та не
враховує всі пом'якшуючі обставини.

Також, в апеляції ОСОБА_2 просить
скасувати вирок в частині цивільного
позову, як необґрунтований, а в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Інші учасники процесу вирок не
оскаржили.

Потерпілий ОСОБА_3 подав заперечення на
апеляцію, у яких просить залишити вирок
суду без зміни як законний і
обґрунтований, а доводи апеляції
вважати безпідставними.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, міркування
прокурора про залишення вироку суду
без зміни, як законного і
обґрунтованого, колегія суддів,
перевіривши матеріали провадження та
доводи апеляції, приходить до висновку,
що апеляція обвинуваченого не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини
ОСОБА_2 у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
кваліфікація його дій та фактичні
обставини справи в апеляції не
оскаржуються.

Переглядаючи провадження в межах
апеляції, колегія суддів приходить до
висновку, що порушень вимог
кримінального процесуального закону
при постановлені вироку не виявлено.

Призначаючи покарання засудженому
ОСОБА_2, суд виходив з вимог ст.65 КК
України, об'єктивно і повно врахувавши
тяжкість скоєного злочину, дані про
особу винуватого, який в силу ст.89 КК
України не судимий, за місцем роботи
характеризується позитивно, і
обґрунтовано спочатку призначив
покарання, передбачене ч.2 ст.125 КК
України, яке є необхідним і достатнім
для його виправлення та перевиховання,
а потім, на підставі ст.75 КК України
звільнив обвинуваченого від
відбування цього покарання,
встановивши іспитовий строк.

Твердження в апеляції ОСОБА_2 про
безпідставне неврахування судом
першої інстанції таких пом'якшуючих
покарання обставин, як щире каяття та
сприяння розкриттю злочину колегія
суддів вважає непереконливими.

Так, щире розкаяння передбачає не
тільки визнання особою факту вчинення
злочину, але і дійсне, відверте, а не
уявне визнання своєї провини, щирий
жаль з приводу цього та осуд своєї
поведінки.

Активне сприяння розкриттю злочину - це
будь-які дії особи, яка вчинила злочин,
що мають на меті надати допомогу
правоохоронним органам у встановленні
обставин даної справи.

Такі обставини не були встановлені ні
на досудовому слідстві, ні судом і
доказів на підтвердження щирого
розкаяння у вчиненому ОСОБА_2, та
сприяння ним розкриттю цього злочину
колегія суддів не знаходить.

Згідно технічного запису судового
засідання ОСОБА_2 на запитання
головуючого чи визнає він вину
спочатку відповів, що не визнає, а після
уточнюючого запитання пояснив, що
кається, проте з його пояснень не
убачається, що він відчуває щирий жаль
з приводу своєї поведінки.

Також, про щирість каяття може свідчити
і намагання винної особи відшкодувати
заподіяну шкоду, однак ОСОБА_2 не тільки
не намагався відшкодувати потерпілому
завдану шкоду, але і оскаржив рішення
суду в частині стягнення з нього суми
матеріальної шкоди 184 грн. 34 коп.

Колегія суддів не знаходить підстав
для визнання обставиною, що пом'якшує
покарання - сприяння розкриттю злочину,
оскільки на розгляд суду наданий
обвинувальний акт, у якому слідчий
вказав, що пом'якшуючих
відповідальність ОСОБА_2 обставин не
встановлено і обвинувачений погодився
з висновками слідчого та не заявляв
клопотань з цього приводу.

Інших даних про сприяння працівникам
міліції у розкриття злочину ОСОБА_2 не
приведено.

Необґрунтованими колегія суддів
визнає і доводи апеляції ОСОБА_2 про
необхідність врахування як обставин,
що пом'якшують його покарання
наявність на утриманні двох
неповнолітніх дітей та матері похилого
віку, оскільки відповідні документи до
матеріалів провадження обвинуваченим
та його захисником не приєднані.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що таку обставину як
визнання вини, позитивні
характеристики ОСОБА_2, стан його
здоров'я і наявність на утриманні
неповнолітньої дитини судом першої
інстанції в повному об'ємі враховано
при постановленні рішення щодо
звільнення його від відбування
покарання на підставі ст.75 КК України.

З огляду наведеного, колегія суддів не
убачає підстав для застосування ст.69-1
КК України та пом'якшення покарання
щодо ОСОБА_2

Вирішуючи цивільний позов потерпілого
в частині відшкодування моральної
шкоди суд обґрунтовано виходив з вимог
ст.1167 ЦК України та принципів
розумності і справедливості,
врахувавши глибину душевних страждань
потерпілого ОСОБА_3, яких він зазнав у
зв'язку з протиправною поведінкою
ОСОБА_2, вимушені зміни в організації
його життя внаслідок перебування на
лікуванні, тому правильно визначив
розмір відшкодування, задовольнивши
позов частково.

Також, колегія суддів вважає, що
місцевим судом правильно визначено і
розмір матеріальної шкоди, виходячи із
наданих документів, що підтверджують
придбання ліків.

Твердження в апеляції обвинуваченого
про те, що під час судового розгляду не
встановлено та не доведено причинного
зв'язку між вчиненим діянням та
розміром наслідків є безпідставними.

З огляду наведеного, апеляцію ОСОБА_2
слід залишити без задоволення, а вирок
суду - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок
Київського районного суду м. Полтава
від 23 жовтня 2013 року щодо нього - без
зміни.

С У Д Д І :

Кисіль А.М. Лісіченко Л.М.
Нізельковська Л.В.