Справа № 185/2078/15-к
Провадження № 1-кп/185/189/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитрова Донецької області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата, стрільця 1 відділення 3 взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Наказом № 18 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - НГУ) від 30 січня 2015 року солдата ОСОБА_5 , який прибув для подальшого проходження служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 , та раніше проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з 16 квітня 2013 року по 28 червня 2014 року, зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду стрільця 1 відділення 3 взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону вказаної військової частини.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_6 вчинив злочин за наступних обставин.

27 червня 2014 року військова частина НОМЕР_2 захоплена незаконними збройними формуваннями. Згідно розпорядження командувача Національної гвардії України від 8 липня 2014 року № 144 Про деякі питання організації службово-бойової діяльності військової частини НОМЕР_2 , наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 8 липня 2014 року № 361 Про тимчасове прикомандирування особового складу військової частини НОМЕР_2 (крім 2 стрілецького батальйону) до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 військова частина НОМЕР_2 була тимчасово передислокована в АДРЕСА_2 до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. При вимушеному звільненні військовослужбовців строкової служби військової частини НОМЕР_2 , командиром 1 стрілецької роти вказаної військової частини старшим лейтенантом ОСОБА_7 солдата ОСОБА_5 повідомлено про необхідність прибуття до найближчої військової частини Національної гвардії України на протязі 10 діб, та встановлений кінцевий строк прибуття особового складу військової частини до 18 липня 2014 року.

Однак, солдат ОСОБА_6 починаючи з 19 липня 2014 року по 23 січня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та відпочити від обов`язків по військовій службі, не з`явився вчасно до найближчої військової частини Національної гвардії України, дислокованої за місцем проживання останнього, свої службові обов`язки не виконав, з`явившимся часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

23 січня 2015 року ОСОБА_6 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України і був направлений до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_2 та займаючи посаду стрільця 1 відділення 3 взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону вказаної військової частини, не з`явився вчасно на службу зі звільнення до військової частини НОМЕР_2 або до військової частини Національної гвардії України за місцем проживання без поважних причин в період часу з 19 липня 2014 року по 23 січня 2015 року.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

20 лютого 2015 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України юристом 3 класу ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і визнав обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, та замість якого із застосуванням статті 58 КК України призначити службові обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України юристом 3 класу ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_3 від 20 лютого 2015 року і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 лютого 2015 року укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України юристом 3 класу ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість вказаного покарання, призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням із грошового забезпечення засудженого в доход держави 20 відсотків.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1