АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2249/14-к Номер провадження 11-кп/786/384/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч. 1 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю :
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000688 за апеляційними скаргами прокурора Миргородської міжрайонної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 , та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року.

Цим вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України такий, що не має судимості,

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Миргородської районної адміністрації 2850 грн. 86 коп. на відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілого.

По справі відповідно до ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 20 липня 2014 року близько 8-00 год., на території торгового павільйону ПАБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на розі вулиць Свідницького та Слави, в м. Миргород, в ході суперечки із потерпілим ОСОБА_9 , умисно наніс удар ножем в черевну порожнину потерпілу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючого ножового поранення черевної стінки з ураженням м`язу попередньої черевної стінки та капсули печінки.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 , посилаючись на те, що обвинувачення стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 121 КК України, ґрунтується на припущеннях, зазначають, що в основу обвинувального вироку покладені лише показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 які є товаришами потерпілого, та які не були очевидцями, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 з самого початку досудового розслідування у кримінальному провадженні та у суді послідовно надавав докази, що він спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 захищаючись від його нападу з погрозами, а тому просять вирок районного суду скасувати та винести виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Миргородської міжрайонної прокуратури не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати постановивши новий, в зв`язку з м`якістю призначеного судом покарання, оскільки суд першої інстанції не врахував, що вчинений злочин є тяжким та становить підвищену спільну небезпечність, тяжкі наслідків, що настали, відсутність каяття та відшкодування заподіяної шкоди, а тому вважає, що для ОСОБА_7 буде необхідним та достатнім покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора Миргородської міжрайонної прокуратури, т вважав, що вирок слід залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень за наведених у вироку обставин доведена і не заперечується в апеляційних скаргах.

Твердження в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника про знаходження ОСОБА_7 в стані необхідної оборони, який виключає його відповідальність за заподіяння тілесного ушкодження не ґрунтується на досліджених судом доказах.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
З показань потерпілого вбачається, що між ним та обвинуваченим виник конфлікт в ході якого ОСОБА_7 вдарив його ножем у живіт, нанесення ударів обвинуваченому не підтвердив.
В той же час, обвинувачений не заперечуючи виникнення конфлікту стверджував, що ОСОБА_9 першим почав наносити йому удари кулаком по голові, а потім по тулубу і іншим частинам тіла, намагався розвернути його обличчям до себе, захищаючись від потерпілого він дістав складний ніж, розкрив його та наніс удар в живіт потерпілому.
За висновком судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження в виді саден на грудній клітині та спині, які не характерними для самооборони (а.п. 52).
Отже, твердження обвинуваченого про нанесення ударів йому ударів потерпілим в обличчя не підтверджується висновком судово-медичної експертизи.
Крім того, оцінюючи причини та обставини виникнення конфлікту між потерпілим та обвинуваченим слід дійти висновку, що з`ясування статусу та взаємовідносин між обвинуваченим та іншою особою під час відбування ними покарання, що переросло в образи свідчать про виникнення конфлікту не у зв`язку охоронюваними законом інтересами, а на ґрунті особистих взаємовідносин.
Виходячи з викладеного висновок суду про заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в ході обоюдної сварки, та відсутності ознак необхідної оборони є обґрунтованим, а дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.
Покарання ОСОБА_7 призначене відповідно до положень ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, що прямо зазначено у вироку, а тому, доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання є безпідставними.
Виходячи з наведеного колегія суддів підстав до скасування вироку не знайшла.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу обвинуваченого його захисника ОСОБА_8 та прокурора Миргородської міжрайонної прокуратури залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4