Справа № 466/2958/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/488/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а :
Вироком Турківського районного суду Львівської області від 21 січня 2009 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Адміністрація Личаківської виправної колонії № 30 управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області та спостережна комісія при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради в порядку ст. 81 КК України звернулися до Шевченківського районного суду Львівської області зі спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що засуджений сумлінним ставленням до праці та зразковою поведінкою довів своє виправлення.

Початок строку відбування ОСОБА_7 покарання 28 лютого 2008 року; кінець строку відбування покарання 28 лютого 2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання відмовлено.

На ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить клопотання задовольнити та звільнити його від подальшого відбування покарання. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд приймаючи рішення покликався на те, що засуджений раніше вже двічі звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, однак не вказав, що кожне умовно-дострокове звільнення ним було відбуте до кінця та без зауважень. Судом не враховано, що засуджений режим утримання не порушував, попередні стягнення погашені за давністю строку, має 3 заохочення за сумлінну працю, яку виконував безоплатно на громадських засадах, оскільки можливості офіційно працевлаштуватися в Личаківській ВК № 30 не має, а зі змісту ст. 9 КВК України вбачається, що сумлінне ставлення до праці не є обов`язком засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідні роз`яснення містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Районний суд, дослідивши матеріали справи обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання не довів своє виправлення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно вказав, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, раніше двічі звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, однак після звільнення знову вчинив злочин за який відбуває покарання в Личаківській ВК № 30, а наявність у засудженого трьох заохочень не свідчить про його виправлення.

Крім того, із довідки Личаківської ВК № 30 від 09 квітня 2015 року наявної в матеріалах справи вбачається, що згідно вироку Турківського районного суду Львівської області від 21січня 2009 року за ОСОБА_7 значиться стягнення в розмірі 10 000 грн. на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та 56 грн. 34 коп. за проведення експертизи на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області /арк. 5/.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованими та безпідставними, а тому до уваги колегією суддів не беруться.
Враховуючи тяжкість злочину, за який засуджено ОСОБА_7 , обставини та наслідки його вчинення, останній не відшкодував завдану потерпілому моральну шкоду, а також те, що він раніше двічі звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, проте вчинив новий злочин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не має.
За таких обставин ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року, якою відмовлено в клопотанні про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись статтями 404, 407, 419, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4