Справа № 357/6843/15-к
1-кп/357/520/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавлиха, Ставищенського району, Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, призваного по мобілізації 21 березня 2014 року Ставищенсько Таращанським ОРВК Київської області, який проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), сержанта запасу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не працює

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) від 25 березня 2014 року № 62 сержанта ОСОБА_5 , призваного 21 березня 2014 року відповідно до мобілізаційного плану ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду головного сержанта взводу командира установки 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 жовтня 2014 року № 190 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 . 7 березня 2015 року відповідно до наказу № 45-рс командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 звільнено у запас з лав ЗС України за пунктом 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», а 21 квітня 2015 року наказом № 110 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 його виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 125, 126 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України під час проходження військової служби сержант ОСОБА_5 , як військовослужбовець ЗС України, був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців. Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 1 вересня 2014 сержант ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та не з`являвся на неї без поважних причин до 20 квітня 2015 року тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби. 20 квітня 2015 року сержант ОСОБА_5 прибув до місця проходження служби в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що дійсно він був призваний 21 березня 2014 року відповідно до мобілізаційного плану ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначений на посаду головного сержанта взводу командира установки 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 жовтня 2014 року № 190 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 . Прибувши до м. Біла Церква його направили на навчання до м. Рівне. Потім його направили воювати до Амросіївки. 14 та 15 липня 2014 року там був обстріл, після цього 16.07.2014 року їх направили в с. Солнцево, після цього він написав рапорт на відпустку. Приїхав у військове містечко № НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 , а звідти поїхав додому. 01.09.2014 року дійсно не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та не з`являвся на неї до 20 квітня 2015 року, оскільки мав хронічне захворювання шлунка. Вказував, що з жовтня 2014 року і по даний час підробляє в м. Києві в охороні, оскільки потрібно утримувати дитину.

Розкаюється в скоєному, просить суворо не карати.

Допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали справи, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінуємого йому злочину за ч. 3 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав за згодою учасників судового провадження недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу винного, оскільки ці докази ніким не оспорюються, обвинувачена та інші учасники розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

При обранні міри покарання суд бере до уваги помякшуючу обставину щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину.

Обтяжуючих обставин по справі суд не вбачає.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його характеристику. Обставинами, які характеризують особу обвинуваченого є те, що особа вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд приходить до висновку, що достатньою мірою для виправлення та упередження скоєння нових злочинів обвинуваченим є міра покарання, передбачена санкцією ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, з огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі і у відповідності до ст. 75 КК України суд вважає за можливе прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 371, 374 та 376 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним за ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обиралася.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1