Ухвала іменем україни 26 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002637 від

22 липня 2013 року, за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрованого по

АДРЕСА_1 у тому ж місті, проживаючого по АДРЕСА_2 у тому ж місті, такого, що в силу ст. 89 КК судимостей не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК,

за участю

прокурора ОСОБА_12,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. На думку засудженого, в кримінальному провадженні допущено неповноту й однобічність досудового та судового слідства, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

1 рік та з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 02 грудня

2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що він 22 липня 2013 року приблизно о 08.20 год. біля гаража № 1

ГК «Зірка-2» мікрорайону Всебраське-2 Центрально-Міського району у

м. Кривому Розі Дніпропетровської області під час конфлікту вистрілив в шию ОСОБА_3 з пістолета моделі ПМР НОМЕР_1 спорядженого еластичними снарядами травматичної (несмертельної) дії, спричинивши останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про законність та обґрунтованість постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Доводи засудженого про неправильну кваліфікацію його дій за

ч. 1 ст. 122 КК, колегія суддів вважає безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 в умисному завданні ОСОБА_3 тілесного ушкодження середньої тяжкості відповідає встановленим місцевим судом фактичним обставинам кримінального провадження із урахуванням усіх обставин справи, що мали бути взяті до уваги при з'ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв'язку.

Зокрема, цей висновок підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 22 липня 2013 року, у висновку судово-криміналістичної експертизи від

26 серпня 2013 року № 58/07-216, у висновку судово-медичної експертизи від 23 серпня 2013 року № 2152, згідно якого у ОСОБА_3 виявлено тілесне ушкодження у вигляді вогнепального сліпого поранення шиї праворуч з ушкодженням зовнішньої яремної вени, яке за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я (більше 21 доби), у висновку додаткової судово-медичної експертизи від 28 серпня 2014 року № 1921 (2152-13), де підтверджено попередній висновок та зазначено, що навіть при суворому виконанні режиму медичного закладу тривалість розладу здоров'я була б не змінною, а також іншими доказами, достовірність яких сумніву у місцевого суду не викликала, з чим погоджується і колегія суддів.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час досудового слідства і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_2, як і на правильність кваліфікації його дій. Органи досудового слідства і суд дослідили всі обставини кримінального провадження, які могли мати значення для прийняття правильного рішення у справі.

Суд ретельно перевіряв доводи ОСОБА_2, аналогічні тим, що викладені у його касаційній скарзі, про те, що, стріляючи у потерпілого, він захищався від суспільно небезпечного посягання з його боку, та обґрунтовано визнав їх безпідставними.

У ст. 36 КК (необхідна оборона) йдеться про те, що дії з припинення суспільно-небезпечного посягання будуть правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Однак, як визнав встановленим суд, і це випливає з матеріалів кримінального провадження, після того, як потерпілий ОСОБА_3 після сварки зайшов до приміщення гаражу, засуджений ОСОБА_2 підійшов до свого автомобіля, де з бардачку взяв пістолет, повернувся до гаражу і вистрілив в шию ОСОБА_3, а потім із місця події зник.

Матеріали провадження не містять даних, які свідчили би про те, що обстановка, яка виникла між засудженим та потерпілим становила загрозу життю й здоров'ю ОСОБА_2 та була такою, що вимагала застосування пістолета.

Дослідивши наведені у вироку докази, суд дав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про те, що з боку потерпілого не було суспільно небезпечного посягання на життя, здоров'я засудженого, тобто ОСОБА_2 не перебував у стані необхідної оборони, а завдав ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесні ушкодження на ґрунті особистих неприязних відносин.

Щодо призначеного ОСОБА_2 покарання, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК, є справедливим.

Як видно зі змісту касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження, такі твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, висловлював засуджений у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд перевіривши матеріали кримінального провадження, обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином, з якими погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу, дати правильну юридичну оцінку діям засудженого та були би підставою для скасування чи зміни судових рішень, колегія суддів не встановила.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_10 ОСОБА_9