УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/4660/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2015 року, -
Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, несудимого, -
засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь управління фінансів Житомирської РДА в особі Центральної районної лікарні 798 грн. 60 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 .
Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 3000 грн. моральної шкоди.
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 06.09.2014 року о 19 годині, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті існуючих неприязних відносин з ОСОБА_7 , рукою схопив останнього за шию та почав душити. Після чого, схопив ОСОБА_7 обома руками за шию та декілька разів вдарив головою об стіну. Далі повалив останнього на підлогу та ногами наніс декілька ударів по тілу ОСОБА_7 , чим спричинив йому тілесні ушкодження, у вигляді саден на правій верхній та нижній кінцівках, які відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вказаний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вважає вказаний вирок суду несправедливим, необгрунтованим, однобічним, упередженим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, які мали місце, а тому підлягає скасуванню.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на неправдивих показах потерпілого ОСОБА_7 та його співмешканки ОСОБА_12 , неконкретному висновку експерта та незаконному слідчому експерименті, проведеному за участю співмешканки потерпілого ОСОБА_12 .
Вказує, що 06 вересня 2014 року він дійсно приїжджав до с. Катеринівка Житомирського району разом зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , і вони заходили до будинку ОСОБА_7 та просили останнього віддати їм пенсію його сина, якого він не утримує, оскільки ОСОБА_14 , 1974 р.н., який вже багато років фактично проживає з ними у квартирі, і саме вони його утримують, однак останній в грубій формі відмовив їм у цьому та прогнав їх, облаявши нецензурною лайкою. При цьому він був у нетверезому стані.
Також зазначає, що опікунська рада незаконно призначила ОСОБА_7 , який не пройшов для цього медкомісію, опікуном над його хворим з дитинства сином. І він став одержувати пенсію за сина-інваліда, який з ним не живе. Це незабаром буде оскаржуватись ними в суді.
Крім того посилається на те, що ОСОБА_7 , маючи власну пенсію у розмірі понад 3000 гривень, бо одержав травму під час строкової служби в армії і оформив собі посвідчення інваліда війни, має безкоштовні комунальні послуги та безкоштовний проїзд в усіх видах транспорту, по кілька разів на рік за рахунок бюджету відпочиває в санаторіях та в Бердичівському шпиталі.
Зазначає, що раніше в Житомирському районному суді розглядалася кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_7 у побитті його матері ОСОБА_13 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ця справа направлялася на новий судовий розгляд. Під час повторного слухання справи він погодився на закриття кримінальної справи щодо нього за амністією, чим визнав свою вину у побитті потерпілої.
Вказує, що в нього є медична довідка про те, що ОСОБА_7 колись впав і одержав черепно-мозкову травму, а тому припускає, що 06 вересня 2014 року він теж, перебуваючи у нетверезому стані, сам впав, а потім вирішив навісити на нього «хуліганський напад» і велику моральну шкоду.
Посилається на те, що у вироку суду першої інстанції не вказано про те, що при надходженні до районної лікарні у ОСОБА_7 було встановлене алкогольне сп`яніння.
Зазначає, що у висновку судово-медичної експертизи не встановлено дати одержання ушкоджень і не конкретизовано, від чого саме одержав садна на кінцівках ОСОБА_7 . В нього не виявлено жодних ушкоджень на шиї, голові, спині.
Під час досудового слідства, слідчий експеримент був проведений з порушеннями кримінального процесуального законодавства, бо до участі в ньому залучалась не нейтральна, нікому не знайома людина, а свідок ОСОБА_15 . У вироку суду не дана оцінка цьому порушенню, як і зовсім не вказано про те, що ОСОБА_15 є вже більше року співмешканкою потерпілого, старша за нього на 5 років їй вже 80, вона недочуває, того дня була в іншій кімнаті і нічого не бачила й не чула.
Вважає, що суд першої інстанції упереджено поставився до показань свідків захисту, несправедливо відкинувши їх і при цьому перекрутивши та не зазначивши всього того, що було ними заявлено.
Крім того зазначає, що суд першої інстанції стягнув з нього на користь потерпілого великий розмір моральної шкоди, не обґрунтувавши належним чином, які саме страждання пережив потерпілий. Такий розмір шкоди часто стягується за скоєння тяжких злочинів, а я обвинувачувався у злочині невеликої тяжкості.
Вважає, що суд першої інстанції поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку наявним доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі - проігнорував, в основу вироку поклав покази свідків сторони обвинувачення, а покази свідків сторони захисту взагалі не взяв до уваги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить вказаний вирок скасувати, ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - визнати невинуватим і виправдати, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, що вплинуло на правильність застосування кримінального закону і внаслідок чого вирок суду є незаконним та необґрунтованим.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції дослідженим по справі доказам дана не правильна оцінка, оскільки докази розглядалися не в їх сукупності, а відокремлено і розірвано один від одного, з вибірковим і розрізненим підходом. При винесенні обвинувального вироку суд приймав рішення на ґрунті однобічної, неповної та неправильної оцінки доказів, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а все обвинувачення ґрунтується на припущеннях.
Вважає, що показання потерпілого ОСОБА_7 повністю протирічать показам інших свідків, а особа, яка нібито підтвердила факт вчинення правопорушення, це свідок ОСОБА_12 , яка є співмешканкою потерпілого та вказала, що вона бачила з іншої кімнати як били діда. У ОСОБА_12 склалися неприязні стосунки з внуком ОСОБА_10 та його матір`ю ОСОБА_16 , тому її показання не можуть прийматися до уваги. При цьому судом не враховано, що в її показах є певні розбіжності щодо подій та те, що вона не змогла підтвердити кількість ударів, бо не спостерігали за конфліктом, а була знову ж таки в іншій кімнаті.
Також є сумнівними покази свідка обвинувачення - лікаря ОСОБА_17 , яка здійснювала огляд потерпілого у лікарні ввечері 06.09.2014р. та нічого не пам`ятала, але суд однобічно врахував її пояснення та не звернув уваги на те, що потерпілий поступив в лікарню в нетверезому стані, що крім підтвердження свідка захисту його доньки ОСОБА_16 , такий стан ОСОБА_7 зафіксовано також у висновках експерта №2094 від 12.09.2014р. та №2202 від 23.09.2014р. та не прийняв до уваги, що тілесні ушкодження потерпілого могли утворитися внаслідок падіння його на дерев`яний піддон чи на цементні сходки при виході чи вході в його житловий будинок, а також невідомо чи були вони до початку приїзду доньки ОСОБА_16 , яка спростувала та вказала, що конфлікту з потерпілим у неї та обвинуваченого з потерпілим не було, на що також не звернув уваги суд першої інстанції.
Крім того, що потерпілий надав покази під час розгляду справи в суді, іншими належними та допустимими засобами доказування не були підтверджені його покази, які б без жодних сумнівів підтвердили подію злочину та винність ОСОБА_10 у скоєнні злочину щодо нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.125 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги з наведених в них мотивів, прокурора, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення обох апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, оцінених та докладно наведених у вироку доказах.
Дії ОСОБА_10 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, які виразилися в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, без короткочасного розладу здоров`я.
При призначенні покарання ОСОБА_10 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ч.2 ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Суд у вироку також врахував, що ОСОБА_10 раніше несудимий, вчинив умисне кримінальне правопорушення, характеризується за місцем проживання посередньо, а тому врахувавши встановлені обставин справи та особу винного, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу.
Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок суду незаконний та необґрунтований, то вони є безпідставними.
Вина ОСОБА_10 в спричиненні потерпілому ОСОБА_7 умисних легких тілесних ушкоджень, передбачених ч.1 ст.125 КК України підтверджується наступними доказами:
- даними, які містяться в протоколі прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 07.09.2014 року, згідно якої, 06.09.2014 року о 19 годині в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 спричинив останньому тілесні ушкодження (а.с.5);
- даними, які містяться в протоколі допиту ОСОБА_7 (а.с.10-11), а також його показами, даними ним безпосередньо у судовому засіданні, згідно яких, 06.09.2014 року у ввечері до нього до дому приїхав онук (обвинувачений ОСОБА_10 ) разом із матір`ю і почали вимагати його пенсію, а також пенсію сина, опікуном якого він являється. При цьому онук - ОСОБА_10 схопив його рукою за горло і вдарив головою об стіну. Після того як він впав, ОСОБА_10 продовжив його душити, а потім вдарив ногою по його нозі. В цей час у будинок увійшла ОСОБА_12 , яка перебувала у нього у гостях. Побачивши її, ОСОБА_10 втік;
- фактичними даними, які містяться у висновках експерта № 2094 від 12.09.2014 року (а.с.53) та № 2202 від 23.09.2014 року (а.с.59-60), згідно яких, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на правій верхній та нижній кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не включено в термін та за обставин, вказаних останнім та відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я;
- показами свідка ОСОБА_12 , яка 24 жовтня 2014 року в судовому засіданні показала, що дійсно вона в той день перебувала вдома у потерпілого, якому допомагала по господарству. Того вечора до них прийшов ОСОБА_10 разом із матір`ю. Мати останнього вимагала у ОСОБА_7 гроші, після чого ОСОБА_10 побив ОСОБА_7
- показами свідка ОСОБА_18 , яка 12 лютого 2015 року в судовому засіданні показала, що вона працює лікарем у неврологічному відділенні Житомирської районної лікарні. ОСОБА_7 привезла вночі «швидка допомога». Зі слів останнього їй стало відомо, що його побив хтось із родичів. При цьому бив його головою об стіну та ногами по ногах. Всі тілесні ушкодження потерпілого були зафіксовані в історії хвороби. Його стан був середньої тяжкості і потерпілого госпіталізували, при цьому було взято кров на аналіз.
Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що:
- опікунська рада незаконно призначила ОСОБА_7 , який не пройшов для цього медкомісію, опікуном над його хворим з дитинства сином і він став одержувати пенсію за сина-інваліда, який з ним не живе, що це незабаром буде оскаржуватись ними в суді;
- ОСОБА_7 , маючи власну пенсію у розмірі понад 3000 гривень, бо одержав травму під час строкової служби в армії і оформив собі посвідчення інваліда війни, має безкоштовні комунальні послуги та безкоштовний проїзд в усіх видах транспорту, по кілька разів на рік за рахунок бюджету відпочиває в санаторіях та в Бердичівському шпиталі;
- раніше в Житомирському районному суді розглядалася кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_7 у побитті його матері ОСОБА_13 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ця справа направлялася на новий судовий розгляд. Під час повторного слухання справи він погодився на закриття кримінальної справи щодо нього за амністією, чим визнав свою вину у побитті потерпілої;
- ОСОБА_7 колись впав і одержав черепно-мозкову травму, а тому припускає, що 06 вересня 2014 року він теж, перебуваючи у нетверезому стані, сам впав, а потім вирішив навісити на нього «хуліганський напад» і велику моральну шкоду.
В зв`язку з чим, апеляційний суд вважає вище зазначені доводи безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказані ОСОБА_10 обставини жодним чином не стосуються вказаного кримінального провадження і не можуть впливати на його вирішення, оскільки не є предметом його розгляду.
Апеляційні доводи ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції упереджено поставився до показань свідків захисту, несправедливо відкинувши їх і при цьому перекрутивши та не зазначивши всього того, що було ними заявлено є безпідставними, оскільки покази свідків сторони захисту містять розбіжності та протиріччя, а тому викликають сумніви щодо їх правдивості.
Так свідок захисту ОСОБА_19 12 лютого 2015 року в судовому засіданні пояснила, що 06 вересня 2014 року із семи до восьми вечора до неї у магазин «Світанок», що в м. Житомирі по вул. Щорса 129, приходив обвинувачений ОСОБА_10 разом із своєю матір`ю за речами для торгівлі. Пізніше їй стало відомо, що нібито ОСОБА_20 побив свого діда, хоча побити в цей час він не міг, оскільки був у неї в магазині. Однак на запитання головуючого, чи приходили обвинувачений із своєю матір`ю в інші дні до неї і коли саме, свідок ОСОБА_19 пояснити не змогла і чому запам`ятала саме цю дату також не змогла пояснити.
Свідки захисту ОСОБА_21 , ОСОБА_22 19 листопада 2014 року в судовому засіданні кожен окремо пояснили, що 06.09.2014 року, близько 17 години бачили як ОСОБА_10 разом із матір`ю від потерпілого йшли до дому. Вони були вже за селом і рухались в напрямку м. Житомира. При цьому свідок ОСОБА_21 зазначила, що вона ніякого конфлікту в будинку потерпілого не чула та бачила обвинуваченого з матір`ю на околиці села, про подію дізналася в селі від людей, а свідок ОСОБА_22 на додаткове питання головуючого зазначив, що не пам`ятає дати, коли це було, зазначивши тільки, що це було у вересні 2014 року.
Свідок захисту ОСОБА_23 04 грудня 2014 року в судовому засіданні пояснила, що 06.09.2014 року, близько 19 години біля магазину «Дастор», вона давала обвинуваченому та його матері пакет з речами для реалізації. Про подію дізналася від останньої, однак не могла надати обґрунтовану відповідь, у зв`язку з чим вона запам`ятала саме цю дату 06.09.2014 року, лише послалась на дату знайомства з чоловіком та дату одруження старшого брата.
Свідок ОСОБА_16 04 грудня 2014 року в судовому засіданні показала, що вони з сином дійсно були у батька в той день і близько 17 години поїхали додому. При цьому ніякої сутички в будинку потерпілого не було. Однак слід критично віднестися до показів останньої, оскільки вона є матір`ю обвинуваченого і перебуває у неприязних стосунках із потерпілим.
Свідок ОСОБА_24 19 лютого 2015 року в судовому засіданні жодних показів на спростування обвинувачення не надала, а лише намагалася ввести суд в оману, надававши непослідовні пояснення, які містили протиріччя з іншими показами свідків захисту.
Апеляційні доводи ОСОБА_10 та його захисника про те, що у вироку суду першої інстанції не вказано про те, що при надходженні до районної лікарні у ОСОБА_7 було встановлене алкогольне сп`яніння є безпідставними, оскільки всі матеріали справи досліджувалися судом і їм надана відповідна оцінка. Крім того алкогольне сп`яніння потерпілого ОСОБА_7 саме по собі не спростовує вину ОСОБА_10 .
Доводи обвинуваченого про те, що у висновку судово-медичної експертизи не встановлено дати одержання ушкоджень і не конкретизовано, від чого саме одержав садна на кінцівках ОСОБА_7 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки висновок експерта дає відповідь на питання, які поставлені перед експертом в постанові про призначення експертизи, а саме про наявність тілесних ушкоджень, ступінь їх тяжкості, механізм утворення та чи могли вони утворитись за вказаних в постанові обставин.
Апеляційні доводи ОСОБА_10 , що слідчий експеримент був проведений з порушеннями кримінального процесуального законодавства, бо до участі в ньому залучалась не нейтральна, нікому не знайома людина, а свідок ОСОБА_15 є безпідставним.
Відповідно до положень ч.240 КПК України слідчий експеримент - це слідча дія, яка виконується з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор має право провести експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Учасниками слідчого експерименту можуть бути: спеціаліст, підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 про те, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, а все обвинувачення ґрунтується на припущеннях є безпідставними та необґрунтованими і повністю спростовуються вищезазначеними показами свідків та висновками експертиз.
Доводи адвоката про те, що у свідка ОСОБА_12 склалися неприязні стосунки з внуком ОСОБА_7 - ОСОБА_10 та його матір`ю ОСОБА_16 , тому її показання не можуть прийматися до уваги є безпідставними та свідчать про намагання сторони захисту таким чином зменшити вину ОСОБА_10 , звинувативши при цьому сторонню людину, яка лише допомагає потерпілому по господарству.
Апеляційні доводи захисника про те, що судом не враховано, що в показах ОСОБА_12 є певні розбіжності щодо подій та те, що вона не змогла підтвердити кількість ударів, бо не спостерігали за конфліктом, а була в іншій кімнаті є безпідставними, оскільки вказані адвокатом розбіжності не впливають на доведеність вини ОСОБА_10 та не виключають злочинність дій останнього.
Твердження адвоката про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що тілесні ушкодження потерпілого могли утворитися внаслідок падіння його на дерев`яний піддон чи на цементні сходки при виході чи вході в його житловий будинок є припущенням захисника, оскільки жодних підстав з цього приводу в матеріалах провадження не вбачається.
Доводи адвоката про те, що ОСОБА_16 , вказала, що конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 у неї та обвинуваченого з потерпілим не було, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги є безпідставними та спростовуються показами останньої у судовому засіданні та протоколом допиту ОСОБА_16 , яка вказала, що в той день у неї з ОСОБА_7 виник конфлікт через гроші (а.с.22-24).
Крім того, що потерпілий надав покази під час розгляду справи в суді, іншими належними та допустимими засобами доказування не були підтверджені його покази, які б без жодних сумнівів підтвердили подію злочину та винність ОСОБА_10 у скоєнні злочину щодо нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.125 КК України.
В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи адвоката ОСОБА_11 про те, що висновки суду першої інстанції викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що вплинуло на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, висновки органів досудового слідства та суду про те, що в діях ОСОБА_10 присутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є цілком обґрунтованими і відповідають матеріалам справи.
На думку апеляційного суду призначене ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України є необхідним й достатнім, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Що стосується доводів ОСОБА_10 щодо завищеного розміру задоволеного цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з характеру фізичного болю та моральних страждань потерпілого, дотримуючись принципу розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявленої потерпілим моральної шкоди в сумі 3000 грн.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_10 - без змін.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді: