АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/199/15 Справа № 707/503/13-к Категорія: ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК УкраїниГоловуючийпо 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляціями обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в

АДРЕСА_1 ,

проживаючий в с.Писарівка Новосанжарського району

Полтавської області (дачне поселення без конкретної

адреси), українець, громадянин України, з середньою

освітою, одружений, непрацюючий, раніше неодноразово

судимий, останній раз 25.01.2005р. Новосанжарським

районним судом Полтавської області за ч.2 ст.121 КК

України до покарання у виді 7 років позбавлення волі,

звільнений 02.09.2011р. по відбуттю строку покарання,

судимість не знята і не погашена, -

засуджений за:

- ч.4 ст. 187 КК України до 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.2 ст. 121 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишений попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_10 рахується з моменту затримання - з 04 вересня 2012 року.

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та проживаючого в

АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з

неповною середньою освітою, одружений, непрацюючий,

раніше несудимий, -

засуджений за:

- за ч. 4 ст. 187 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_11 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_11 рахується з моменту затримання - з 03 вересня 2012 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволений повністю: стягнуто із засудженого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 кошти в сумі 10000 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_10 матеріальної шкоди в сумі 5000 грн. - залишені без розгляду за заявою потерпілої.

Стягнуто із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у справі на загальну суму 2338,44 грн., по 1169 грн. 22 коп. з кожного.

Вирішено долю речових доказів

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винними та засуджено за те, що 29 серпня 2012 року в період часу з 21.00 до 22.00 години, ОСОБА_10 за попередньою змовою та разом з ОСОБА_11 , маючи умисел на відкрите заволодіння майном, вчинили напад на подружжя ОСОБА_12 , шляхом проникнення на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час якого, умисно нанесли потерпілому удари руками та ногами і подолавши його опір зв`язали мотузкою йому руки та ноги залишили лежати в приміщенні веранди. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обшукали приміщення житлового будинку і заволоділи грошовими коштами подружжя ОСОБА_12 в сумі 1150 грн. та з місця вчинення злочину зникли.

Під час нападу потерпілому ОСОБА_14 нанесли тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, рани на нижній губі зліва, саден на лівій вушній раковині, рани в лівій завушній ділянці, синець на правій боковій поверхні живота, синці садна на обох передпліччях, синець на правій сідниці, синець на підборідді зліва, синці обох гомілок, які у відповідності до висновків судово-медичної експертизи № 705/1 від 16.01.2013 року відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень; а також закритої травми грудної клітки з чисельними переломами ребер з обох сторін, перелому лівої ключиці, що ускладнилась розвитком травматичного шоку, які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких потерпілий помер.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду обвинуваченим ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу в якій він, просить вирок місцевого суду змінити, та при вирішенні питання про обрання йому міри покарання просить врахувати пом`якшуючі його вину обставини та застосувати відносно нього ст. 69 КК України, посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги фактичні обставини справи, які могли істотно вплинути на його висновки і неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , в якій вона просить скасувати вирок Черкаського районного суду від 23.12.2014 року та ухвалити новий вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_11 з ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, застосувати до ОСОБА_11 ст. 75 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, звільнивши останнього з-під варти з залу суду. Обґрунтовуючи свою апеляцію адвокат посилається на те, що матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та перевіреними під час судового розгляду, кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 та за ч. 4 ст. 187 КК України не підтвердилась, а також судом не враховано, що ОСОБА_11 не наносив ОСОБА_14 тілесні ушкодження, не вчиняв дій, які б призвели до смерті особи.

Прокурор в поданій апеляції просить вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23.12.2014 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особам обвинувачених внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_10 призначити остаточне покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Засудити ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням ОСОБА_11 призначити остаточне покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_8 в його інтересах та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора з вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_11 та його адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляцію обвинуваченого та його адвоката в його інтересах з наведених у ній мотивів та заперечували проти задоволення апеляції прокурора, потерпілої ОСОБА_7 на підтримку апеляції прокурора в частині збільшення міри покарання відносно лише ОСОБА_10 , вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним із проникненням у житло, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а саме потерпілому ОСОБА_14 ; та умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікація їхніх дій за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винність обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 , повідомивши ОСОБА_11 про те, що в одних діда і баби в с.Тіньки Чигиринського району є гроші запропонував їх пограбувати. 29.08.2012 року ОСОБА_11 попросив свого знайомого ОСОБА_15 їх відвезти в село Тіньки, сказавши при цьому, що їдуть в гості до знайомих. З собою взяли рукавички, шапки та мотузку. Зайшовши до домоволодіння потерпілих ОСОБА_12 зі сторони городу, наділи шапки і перчатки, щоб їх ніхто не впізнав та щоб не залишати слідів. До них з будинку назустріч вийшов потерпілий ОСОБА_14 , оскільки гавкала собака. Так, під час нападу, потерпілого ОСОБА_14 вдвох повалили на землю і ОСОБА_10 , притискаючи коліном своєї ноги його грудну клітину до землі разом з ОСОБА_11 зв`язали потерпілому руки і піднявши з землі повели його попід руки до будинку. ОСОБА_10 двічі вдарив потерпілого кулаком в нижню частину спини. При цьому обвинувачений ОСОБА_11 хоча і сказав ОСОБА_10 не бити потерпілого, все ж таки не припинив неправомірні дії, а навпаки тримав потерпілого ОСОБА_14 в будинку в коридорі на підлозі, в той час коли ОСОБА_10 його зв`язував, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, рани на нижній губі зліва, саден на лівій вушній раковині, рани в лівій завушній ділянці, синець на правій боковій поверхні живота, синці садна на обох передпліччях, синець на правій сідниці, синець на підборідді зліва, синці обох гомілок, які у відповідності до висновків судово-медичної експертизи № 705/1 від 16.01.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та закритої травми грудної клітки з чисельними переломами ребер з обох сторін, перелому лівої ключиці, що ускладнилась розвитком травматичного шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких потерпілий помер.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_11 на ч.3 ст.186 КК України та застосування до нього покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується твердження апелянта ОСОБА_11 про те, що в його діях мав місце ексцес виконавця, оскільки ОСОБА_10 без його на те згоди вийшов за межі їхньої домовленості та вчинив більш тяжкі злочини ніж ті, про вчинення яких вони попередньо домовлялися, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки дане твердження в ході розгляду справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не знайшло свого об`єктивного підтвердження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд визнав рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_10 суд не вбачав, а тому вірно дійшов висновку про можливість перевиховання ОСОБА_10 лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини, внаслідок вчинення яких настала смерть людини, раніше був засудженим до тривалого строку ув`язнення за тяжкий умисний злочин проти особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд врахував тяжкість вчинених злочинів, які є тяжким та особливо тяжким, позитивні характеристики за місцем проживання та попередньої роботи, посередньої за місцем тримання під вартою. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку, вчинення злочину вперше, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та вірно дійшов висновку про можливість перевиховання ОСОБА_11 в умовах ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини внаслідок вчинення яких настала смерть людини.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, знаходиться в межах санкції Особливої частини Кодексу і є достатнім для перевиховання обвинувачених, а тому апеляція прокурора про збільшення міри покарання, як того просить прокурор до задоволення не підлягає.

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Не вбачаючи підстав для зміни, чи скасування вироку суду, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засуджено за ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Головуючий :

Судді :