ун. № 759/5511/15-к
пр. № 1-кп/759/392/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва
в складі: головуючого - судді: ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001851 відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в Кримській області, Джанкойському районі, с. Лобаново, громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , 2012 року народження інваліда дитинства та сина ОСОБА_5 , 2014 року народження, освіта середня, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 березня 2004 року Апеляційним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, п.п. 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі, 12 грудня 2013 року звільнений від подальшого відбування покарання на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2013 року умовно-достроково на строк 1 рік 10 місяців 7 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в м. Кривий Ріг, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, працюючого охоронцем в ТОВ «ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ КОБРА 2000», проживаючого в АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , раніше судимого 28 березня 2012 року Бородянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 350 КК України до 3 років обмеження волі; 09 листопада 2012 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 23 червня 2014 року відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 13 червня 2014 року, на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народився в Херсонській області, Іванівському районі, с. Першотравневе, громадянина України, українця, освіта неповна середня, неодруженого, має на утриманні сина ОСОБА_8 , 2013 року народження, працюючого автомийщиком в ТОВ «СТ-КІБІС», проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , інші учасники провадження: потерпілий ОСОБА_14 ,-
в с т а н о в и в:
26 лютого 2015 року, приблизно в 23.00 годин ОСОБА_7 , знаходячись разом зі своїм братом ОСОБА_3 та знайомим ОСОБА_6 біля будинку № 11-А по вул. Чистяківській в м. Києві, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_14 , чуже майно якого вирішили відкрито викрасти, вступивши між собою в попередню злочинну змову.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, 26 лютого 2015 року, приблизно в 23.15 годин, наздогнали ОСОБА_14 позаду та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 руками, стиснутими в кулаки, нанесли ОСОБА_14 по одному удару в область голови, на що ОСОБА_14 відштовхнув їх від себе. В цей час ОСОБА_7 , наніс ОСОБА_14 удар кулаком в голову, від чого останній впав на землю.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з метою подолання волі ОСОБА_14 до опору, який в цей час лежав на землі, продовжили застосовувати насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наносячи останньомуудари руками та ногами по голові, заподіявши потерпілому фізичний біль. Подолавши таким чином у ОСОБА_14 намір чинити опір, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , повторно, діючи за попередньою змовою, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, зірвали з плеча ОСОБА_14 рюкзак, вартістю 240 гривень, в якому знаходились особисті речі потерпілого, що не представляють для останнього матеріальної цінності, після чого ОСОБА_3 , перевіривши вміст кишень одягу ОСОБА_14 , відкрито викрав належний останньому шкіряний гаманець, вартістю 232 гривні, в якому знаходились гроші в сумі 700 гривень, а також особисті документи, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого, а саме: паспорт громадянина України та ідентифікаційний номер платника податків на ім`я ОСОБА_14 .
З відкрито викраденим в ОСОБА_14 чужим майном, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власним розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1172 гривні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та показав, що 26лютого 2015 року, приблизно в 23.15 годин, він разом зі своїм другом ОСОБА_6 та братом ОСОБА_7 проходили по вул. Чистяківська, 11-а в м. Києві, де на зустріч їм йшов раніше їм незнайомий, потерпілий ОСОБА_14 , який перебував в нетверезому стані, тримаючи в руках пляшку пива, з яким він якимось чином зачепився. Він зробив зауваження потерпілому, проте останній почав грубо йому відповідати, висловлюватись нецензурною лайкою, поводив себе агресивно, у зв`язку з чим між ними розпочалася сутичка, що переросла в бійку, під час якої він, захищаючись, наносив потерпілому удари кулаками в обличчя та тулуб.ОСОБА_7 та ОСОБА_6 почали йому допомагати, розбороняти їх, при цьому також наносили потерпілому удари в обличчя. Після бійки потерпілий сидів на землі. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали йти з місця бійки, а він затримався, побачивши що під час бійки в потерпілого на землю випав гаманець темного кольору, який він підняв, та поклав до кишені своєї куртки. Наздоганяючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дорогою, він роздивився вміст знайденого ним гаманця, в якому виявив гроші в сумі 600 гривень, купюрами по 100 гривень, паспорт на ім`я потерпілого та якісь папірці. Взявши з гаманця 200 грн, він поклав їх в кишеню своїх штанів, папірці дорогою викинув. Наздогнавши брата та ОСОБА_6 , він дав кожному з них по 200 грн, які знаходились у знайденому ним гаманці, та які він порівну поділив, пояснивши їм, що знайшов гаманець. При цьому він показав ОСОБА_7 гаманець, який останньому сподобався і ОСОБА_7 попросив подарувати його йому, що він і зробив, передавши знайдений гаманець разом з паспортом потерпілого ОСОБА_7 , який відразу поклав гаманець собі в кишеню. Після цього, через 20-30 хвилин вони були затримані працівниками міліції, які виявили у нього в кишені 200 гривень, які знаходились у знайденому ним гаманці.

Заперечує пограбування потерпілого та стверджує, що між ним, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ніякої попередньої домовленості щодо пограбування потерпілого не було. Також зазначив, що в той день в ОСОБА_14 ніякого рюкзака з собою не було, тому ніхто в нього його відібрати не міг.
Просив суд суворо не карати, призначити покарання з іспитовим строком.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та показав, що 26 лютого 2015 року приблизно в 23.15 годинвін разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 гуляли по вул. Чистяківській в м. Києві, де їм назустріч йшов раніше їм незнайомий, потерпілий ОСОБА_14 , який якимось чином зачепив ОСОБА_3 . Після чого останній зробив потерпілому зауваження, на яке ОСОБА_14 , тримаючи в руках пляшку пива та перебуваючи в стані сп`яніння, почав агресивно реагувати та між ними почалась бійка, проте хто перший почав наносити удари він не бачив. Він, разом із ОСОБА_7 , почали захищати ОСОБА_3 , розбороняти його з потерпілим. Під час даної бійки він декілька разів наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, після чого останній був повалений не землю. Чи наносили його друзі удари потерпілому, він не бачив. Він не бачив, щоб хтось із його друзів забирав якісь речі в потерпілого. Він особисто ніяких речей у потерпілого не викрадав та попередньої домовленності про це між ними не було. Після бійки, яка тривала кілька хвилин, вони з місця події пішли, та в подальшому були затримані працівниками міліції, разом з якими знаходився і потерпілий. У нього особисто ніяких речей потерпілого не вилучалось.
Визнає що бив потерпілого, захищаючи свого друга ОСОБА_3 , проте заперечує попередню змову з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 щодо пограбування потерпілого та викрадення майна потерпілого. Просить призначити йому умовне покарання.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та показав, що 26 лютого 2015 року він разом зі своїм братом ОСОБА_3 та другом ОСОБА_6 , приблизно в 21.10 годин зустрілись погуляти. Приблизно в 23.15 годин проходячи по вул. Чистяківській, 11-А в м. Києві, їм на зустріч йшов раніше незнайомий їм, потерпілий ОСОБА_14 , який якимось чином зачепив за куртку його брата ОСОБА_3 . Потерпілий вів себе агресивно, у зв`язку з чим між останнім та його братом розпочалась сутичка, яка переросла в бійку, проте він не бачив хто і кому перший наніс удари. Потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння, бо було відчутно запах алкоголю, а в руках тримав пляшку пива.

Він разом з ОСОБА_6 почали їх розбороняти. Проте, ОСОБА_14 ніяк не міг заспокоїтись, чинив їм опір, відштовхував його, бився з ОСОБА_3 , тому вони з ОСОБА_6 , з метою припинити сутичку та захищаючи брата, також почали наносити потерпілому удари руками по обличчю. Він особисто наніс потерпілому два удари. Після бійки, яка тривала близько 3 хвилини, потерпілий начебто заспокоївся, сидів на землі, а він разом із ОСОБА_6 пішли з місця бійки. Пройшовши метрів 10, їх наздогнав ОСОБА_3 , який показав їм гаманець, зазначивши, що знайшов його та дав йому та ОСОБА_6 по 200 гривень. При цьому він попросив брата подарувати йому гаманець, оскільки на той час він не мав гаманця, на що брат погодився. Він не питав у брата звідки в нього даний гаманець, та не дивився, що в ньому знаходиться. Після чого вони були затримані працівниками міліції, які при поверхневому огляді виявили в нього 200 гривень, купюри номіналом по 100 гривень та гаманець, в якому, як виявилося, знаходився паспорт на ім`я потерпілого, які дав йому його брат.

Стверджує, що між ним, його братом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ніякої попередньої домовленості щодо заволодіння майном потерпілого не було. Ніяких речей у потерпілого, під час бійки, він не забирав.

Просив суворо не карати, призначити покарання з іспитовим строком.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинувачених, їхня винуватість у вчиненні інкримінованих діянь в обсязі пред`явленого обвинувачення за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 показав, що обвинувачених він раніше не знав.

26 лютого 2015 року приблизно 23.00 годин він йшов до своїх знайомих. Проходячи біля будинку 11-а по вул. Чистяківській в м. Києві, раптово відчув поштовх в спину після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 почали наносити йому удари з обох сторін. Він відштовхнув одного з нападників, після чого відчув сильний удар в голову, який наніс йому ОСОБА_7 , після якого він впав на коліна на землю. В цей час троє нападників продовжили наносити йому чисельні удари руками та ногами по голові, яку він намагався прикривати руками, щоб не так сильно відчувати біль від ударів тазірвали з його плеча рюкзак, вартістю 240 гривень в якому знаходились продукти харчування, які не представляють для нього матераільної цінності. Хтось з нападників став вимагати у нього гаманець та мобільний телефон, на що він відповів щоб вони забирали його гаманець, який знаходиться в курточці. Продовжуючи прикривати голову руками, він відчував, як один із нападників,засунув руку у внутрішню кишеню його куртки, звідки забрав шкіряний гаманець, вартістю 232 гривні, в якому знаходились гроші в сумі 700 гривень, банківські картки, що не представляють для нього матераільної цінності, а також паспорт та ідентифікаційний номер на його ім`я. Також нападники хотіли забрати його телефон, но в цей час двері в під`їзді будинку відкрилися та вони різко втекли в напрямку станції метро «Нивки». Його побиття тривало 3-4 хвилини. В результаті нанесених йому ударів у нього було розбито обличчя, з носа та з брови текла кров. Місце здійснення на нього нападу освітлювалось фонарями та, він розгледів одяг, статуру та обличчя нападників, дії яких на його думку, між собою були погоджені.

Після пограбування, він прийшов до своїх знайомих, звідки викликав працівників міліції, яким повідомив про пограбування, а також прикмети трьох нападників, які він запам`ятав, описавши одяг в який останні були одягнуті. Один патруль працівників міліції поїхав шукати нападників, а він з іншим патрулем направились в райвідділ писати заяву про злочин, проте дорогою, отримали повідомлення від іншого патруля що в районі станції метро «Нивки» затримали трьох осіб, схожих за описом на нападників. Приїхавши на місце та побачивши затриманих осіб, він відразу повідомив працівникам міліції, що зазначені особи не є особами, які на нього напали. Через декілька хвилин від іншого патруля надійшло повідомлення, що по пр-ту Перемоги, біля заводу Антонова, затримано трьох осіб, які підпадають під опис нападників. Приїхавши на місце, він побачив трьох чоловіків, яких затримали працівники міліці, в яких він відразу впізнав обвинувачених, які його пограбували. Після чого було викликано слідчо-оперативну групу, яка в присутності понятих в одного з нападників виявила належний йому гаманець з його документами, після чого його було доставлено до райуправління, де він надав показання щодо обставин скоєнного відносно нього пограбування та при проведенні впізнання, серед представлених йому для впізнання осіб, він по одягу, обличчю, статурі,впізнав ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , як осіб, що здійснили його пограбування.

Всього у нього було викрадено майна на загальну суму 1172 гривні. Викрадені у нього гаманець, гроші, паспорт, ідентифікаційний номер йому були повернуті.

Обвинувачених він раніше не знав, підстав обмовляти їх не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він працює на посаді інспектора роти патрульної служби Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві. 26 лютого 2015 року він, разом з інспектором ОСОБА_16 та водієм ОСОБА_17 , перебував на чергуванні в складі автопатруля по охороні громадського порядку у Святошинському районі м. Києва. Під час знаходження на вул. Туполєва в м. Києві, від чергового по місту, ними було отримано, виклик про те, що троє чоловіків напали на заявника ОСОБА_14 , відібрали гаманець, в якому знаходився паспорт на його ім`я та гроші. Їм було повідомлено прикмети нападників.
Оглядаючи територію по АДРЕСА_4 ними було виявлено троє осіб, які йшли швидкою ходою, та постійно озиралися назад. Зупинивши даних осіб та встановивши їхні особи, якими виявилися обвинуваченні, вони провели їхній поверхневий огляд, під час якого, в ОСОБА_7 було вивлено гаманець, в якому знаходився паспорт на ім`я ОСОБА_18 . Також, у кожного з обвинувачених, було виявлено грошові кошти в розмірі 200 гривень. Після чого ними було викликано слідчо-оперативну групу. Також на місце приїхав автопатруль разом із потерпілим, який відразу вказав на затриманих, як на осіб, які напали на нього та заволоділи його майном. На обличчі у потерпілого були тілесні ушкодження, на їх запитання, останній повідомив, що дані тілесні ушкодження, спричинили затриманні особи, які на нього напали. У затриманих будь-яких видимих тілесних ушкоджень не було.
В подальшому, обвинувачених було доставлено до райвідділу міліції та складено відповідний рапорт щодо обставин їх затримання.
Наведені показання потерпілого та свідка знайшли своє підтвердження під час дослідження судом:

Даними протоколу огляду місця події від 27 лютого 2015 року, згідно якого, в присутності заявника ОСОБА_14 було оглянуто ділянку місцевості, що має асфальтоване покриття, яка розташована неподалік проїжджої частини та будинку № 11-А по вул. Чистяківській в м. Києві, як пояснив під час огляду заявник ОСОБА_14 , 26 лютого 2015 року близько 23.15 годин за адресою: м. Київ, вул. Чистяківська, 11 - А, невідомі особи побили його та забрали рюкзак з грошовими коштами, паспортом та продуктами харчування, після чого зникли у невідому напрямку ( т. 1 а.с. 128-129).
Даними протоколу огляду місця події від 27 лютого 2015 року, згідно якого, в присутності понятих, було оглянуто ділянку місцевості, розташовану на пр-ті Перемоги, 100/1 в м. Києві, на якій на відстані близько 3 метрів один від одного стоять три особи, біля яких знаходяться працівники патрульної служби. При поверхневому огляді особи, яка представилась ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 249 гривень, одна із грошових купюр номіналом 200 гривень.
При поверхневому огляді особи, яка представилась ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено гаманець (портмане) чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , грошові кошти в розмірі 201 гривні.
При поверхневому огляді особи, яка представилась ОСОБА_3 , було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 319 гривень. Як пояснив ОСОБА_3 , дані грошові кошти він відібрав у невідомого чоловіка, якого побив зі своїми товаришами неподалік вул. Чистяківська в м. Києві. Також в ході огляду ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зізнався в тому, що вони вчинили напад поєднаний із застосуванням насильства до ОСОБА_14 та відібрали в нього грошові кошти, гаманець та документи. ОСОБА_6 пояснив, що вилучені грошові кошти належать йому (т. 1 а.с. 130-132).
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27 лютого 2015 року, згідно якого, серед представлених осіб потерпілий ОСОБА_14 , в присутності понятих, вказав на ОСОБА_3 , як на особу, яка 26 лютого 2015 року в 23.15 годин вчинила відносно нього злочин, зазначивши сукупність ознак, за якими він впізнав дану особу, зокрема: за одягом курточкою, штанами, кросівкам та по рисам обличчя (т. 1 а.с. 133-136).
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27 лютого 2015 року, згідно якого, серед представлених осіб потерпілий ОСОБА_14 , в присутності понятих, вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка 26 лютого 2015 року в 23.15 годин вчинила відносно нього злочин, зазначивши сукупність ознак, за якими він впізнав дану особу, зокрема: за одягом та рисам обличчя (т. 1 а.с. 137-140).
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27 лютого 2015 року, згідно якого, серед представлених осіб потерпілий ОСОБА_14 , в присутності понятих, вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка 26 лютого 2015 року в 23.15 годин вчинила відносно нього злочин, зазначивши сукупність ознак, за якими він впізнав дану особу, зокрема: за одягом штанами, кросівкам (т. 1 а.с. 141-144).
Даними висновку судово-медичної експертизи № 584 від 02 березня 2015 року, згідно якого, при проведенні судової медичної експертизи ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено: синці- на повіках обох очей з переходом на підочні ділянки; садна - на лівому крилі носу, передній поверхні правого колінного суглобу. Вказані ушкодження спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), могли утворитись 26 лютого 2015 року внаслідок не менш чотирьох травматичних впливів та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т. 1 а.с. 146 148).
Приєднаними до кримінального провадження, згідно постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27 лютого 2015 року, речовими доказами - грошовими коштами, шкіряним чоловічим гаманцем та паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , переданими на берігання потерпілому ( т. 1 а.с. 152).

Показання потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_15 є послідовними, узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, а крім цього узгоджуються з наведеними письмовими доказами.

Суд, не бере до уваги як доказ у кримінальному провадженні наданий стороною обвинувачення та досліджений в судовому засіданні висновок спеціаліста щодо вартості викраденого майна від 16 березня 2015 року, наданий ПП «Юридична контора Малецького» та засвідченого печаткою ПП « ОСОБА_19 », яким встановлено дійсну (реальна) вартість поданого на дослідження чоловічого шкіряного гаманця коричневого кольору, на момент вчиненя злочину 27 лютого 2015 року (т. 1, а.с. 151), оскільки зазначений висновок спеціаліста, відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КПК України не є процесуальним джерелом доказів.

В судовому засіданні захисники обвинувачених посилалися на ту обставину, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 27 лютого 2015 року, згідно яких, потерпілому пред`являлись для впізнання особи, не містять відомостей щодо місця проживання понятих, в присутності яких проводились зазначені процесуальні дії, що позбавляє сторону захисту викликати даних осіб в якості свідків, та зазначені протоколи є недопустимими доказами, оскільки складені з порушенням вимог п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України.
Відсутність у вступній частині протоколів пред`явлення особи для впізнання від 27 лютого 2015 року відомостей про місце проживання понятих, на думку суду, не виключає допустимість цих документів, як доказу у кримінальному провадженні, оскільки клопотання про допит в якості свідків осіб, в присутності яких потерпілому ОСОБА_14 27 лютого 2015 року пред`являлись особи для впізнання, стороною захисту не заявлялось.
Показанняобвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про те, що попередньої змови на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_14 вони не мали та, майном потерпілого, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого не заволодівали; що потерпілий йшов їм на зустріч та агресивно поводив себе по відношенню до ОСОБА_3 ; що ОСОБА_3 знайшов гаманець, який належить потерпілому, суд оцінює критично, оскільки зазначені обвинуваченими обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Показання обвинувачених в цій частині спростовуються цілеспрямованністю дій обвинувачених, а також показаннями свідка ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_14 щодо обставин викрадення у нього майна, які суд приймає до уваги та визнає достовірними й допустимими, показання яких є послідовними, логічними та підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, сукупністю доказів досліджених в кримінальному провадженні, й, не вірити їм, у суду немає підстав. Крім того, перед початком допиту, потерпілий попереджався судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, судом було з`ясовано, що до 26 лютого 2015 року потерпілий з обвинуваченими не був знайомий, і зазначене не заперечувала сторона захисту, та підстав для обмови обвинувачених не має.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при затриманні його працівниками міліції виявлені у нього гроші в сумі 249 гривень належали йому, суд також оцінює критично, оскільки зазначені обвинуваченим обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та спростовуються показаннями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які показали, що ОСОБА_3 перед затриманням їх працівниками міліції, також надав 200 гривень і ОСОБА_6 , які в подальшому були вилучені в останнього працівниками міліції. Факт передачі ОСОБА_3 200 гривень, ОСОБА_6 під час судового розгляду не оспорювався.

Показання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 суд розцінює, як спосіб захисту, обраний ними, усвідомлюючи всю тяжкість скоєного ними злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Таким чином, оцінивши зібранні в кримінальному провадженні докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення повністю доведена й кваліфікація дій, кожного окремо, за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно, відкрито викрали чуже майно; ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин проти власності, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за останнім місцем відбування покарання в Житомирській ВК № 4, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, скоїв злочин після застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання призначеного за вироком суду від 18 березня 2004 року, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до скоєного, стан його здоров`я, його роль у вчиненні злочину, позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 66 КК України судом не встановлено, та вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі так як приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 , скоїв злочин після застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання призначеного за вироком Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2004 року, на підставі ч. 4 ст. 81, ст. 71 КК України, суд вважає необхідним частково приєднати йому до призначеного покарання невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин проти власності, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи та посередньо за останнім місцем відбування покарання в Житомирській ВК № 4, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, неодружений, на час вчинення кримінального правопорушення працював, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до скоєного, стан його здоров`я, його роль у вчиненні злочину, позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 66 КК України судом не встановлено, та вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі так як приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин проти власності, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, на час вчинення кримінального правопорушення працював, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до скоєного, стан його здоров`я, його роль у вчиненні злочину, позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 66 КК України судом не встановлено, та вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі так як приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного ОСОБА_3 покарання невідбуте ним покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2004 року, призначивши йому остаточну міру покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожному окремо, до вступу вироку в закону силу, залишити без змін, тримання під вартою в Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожному окремо, рахувати з 27 лютого 2015 року.

Речові докази по справі: грошові кошти загальною сумою 769 гривень, шкіряний гаманець та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 залишити потерпілому ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: