Справа № 1-239/10
Провадження № 1/369/41/15
В И Р О К

іменем України

01.06.2010 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бурбели Ю.С.,

за участю секретаря Євтушок Ю.О.,

прокурора Будника І.А.,

захисника ОСОБА_1,

законного представника неповнолітнього підсудного ОСОБА_2,

цивільного позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має базову середню освіту, учня ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, раніше засудженого 10.11.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільненого з іспитовим строком на 2 роки, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_4, будучи раніше засудженим 10.11.2008 року Києво-Святошинським райсудом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільненим від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і під час іспитового строку повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Так, 30.11.2009 року, близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_4, перебуваючи під час уроку в учбовому класі № 2 Боярської вечірньої школи по вул. Дзержинського, 28, в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, зловживаючи при цьому довірою учня цієї ж школи неповнолітнього ОСОБА_5, повторно, незаконно заволодів його мобільним телефоном марки Nokia 2600, ІМЕІ: 354 190 021 472 890, вартістю 300 грн., який після цього незаконно зберігав при собі. Після викриття його злочинних дій потерпілим ОСОБА_6 та очевидцями злочину, які були присутні на навчанні в школі, ОСОБА_4 продовжив злочинні дії та продовжив відкрито утримувати при собі вказаний мобільний телефон, який в подальшому власнику не повернув, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Підсудний ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно 30.11.2009 року, близько 17 год. 50 хв., він прийшов до Боярської вечірньої школи на навчання. В учбовому класі розпочався зведений урок математики для 10, 11 та 12 класів школи. Там був учень 12 класу вечірньої школи потерпілий ОСОБА_5 Він попросив у нього, телефон погратися. ОСОБА_5 одразу ж віддав йому свій телефон і він з ним грався до того як вчителька, не зробила йому зауваження. Він поклав телефон собі у кишеню. Після цього по закінченні уроку він вийшов з класу разом з телефоном, який мав намір привласнити. За ним вийшов ОСОБА_5 та просив віддати телефон, на що він відповідав, що телефон знаходиться у учбовому класі, намагаючись ввести того в оману. Проте ОСОБА_5 продовжував йти за ним та просити, щоб він повернув телефон. На вул. Б.Хмельницького викрадений ним телефон, який був у його кишені декілька разів дзвонив. Після цього він разом з ОСОБА_6 та іншими учнями вечірньої школи ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дійшли до магазину «Акваріум», та розійшлись у різних напрямках. Викрадений телефон він втратив цього ж вечора, однак при яких саме обставинах не знає. Заявлений до нього батьком потерпілого цивільний позов визнає повністю. У вчиненому кається.

Винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, також підтверджується доказами дослідженими в процесі судового слідства.

Так, в судовому засіданні були досліджені показання потерпілого та свідків, які вони давали під час проведення досудового слідства по справі.

Згідно дослідженого в судовому засіданні протоколу допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5, останній під час проведення досудового слідства по справі показав, що 30.11.2009 року, о 18 год. 40 хв. у вечірній школі, де він навчається, розпочався урок математики, на якому були присутні два класи, а саме його 12 клас та 10 клас вечірньої школи. Учень 10 класу по імені ОСОБА_2 попросив подивитися його мобільний телефон марки Nokia 2600, він на це погодився, дав йому свій телефон. Під час уроку він побачив, що його телефон марки вже перебував в руках у ОСОБА_4. Під час уроку він не вимагав його повернення, так як боявся помсти зі сторони ОСОБА_4 та його однокласників. Він бачив, що ОСОБА_4 поклав його мобільний телефон до кишені. Після уроку підійшов до ОСОБА_4 і попросив, щоб той повернув телефон. Той не відповів та вийшов зі школи. Він разом з ОСОБА_7 пішов за ним і знову просив повернути телефон. На виході зі школи ОСОБА_4 намагався ввести його в оману, повідомивши що телефон залишився під партою в класі. Але він точно знав, що телефон знаходиться у ОСОБА_4. Потім той сказав, що якщо він бажає повернення телефону, то нехай купить йому морозива, на що він не погодився. Він продовжував йти за ним і чув як на його телефон хтось подзвонив. Він зрозумів, що це був батько, який після уроків завжди телефонує йому. ОСОБА_4 витягнув з кишені його телефон, ввімкнув режим розмови і почав сміятися, після чого телефон вимкнув та поклав назад у кишеню. Він й надалі просив його, щоб він повернув мені телефон, однак ОСОБА_4 цього не робив, насміхався з нього, та у подальшому пішов від нього так і не повернувши телефон (а.с. 16-17).

Неповнолітній свідок ОСОБА_7, під час досудового слідства по справі показав, що 30.11.2009 року у Боярській вечірній школи, на уроці він сидів разом зі своїм однокласником ОСОБА_6. За іншою партою сидів учень 10-ого класу ОСОБА_4. ОСОБА_4 часто насміхався з ОСОБА_6, який з дитинства хворіє важкою хворобою. ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_5 його мобільний телефон марки Нокіа, який на його прохання той надав. Після уроку він чув як ОСОБА_5 просив у ОСОБА_4 віддати йому мобільний телефон, однак той повідомив, що у нього телефону немає. Він підійшов до Роиманченка та сказав, щоб той припинив насміхатися і повернув телефон. ОСОБА_4 відповів, що поверне телефон. Але у продальшому цього так і не зробив. ОСОБА_5 весь цей час просив повернути йому телефон, але ОСОБА_4 у відповідь лише сміявся з нього. (а.с. 26-27).

Свідок ОСОБА_8, під час досудового слідства по справі дав свідчення, які за змістом аналогічні свівдченням свідка ОСОБА_7 (а.с. 49-50).

Свідок ОСОБА_9, під час досудового слідства по справі показала, що працює вчителем математики Боярської вечірньої школи. 30.11.2009 року викладала урок математики для 10, 11 та 12 класів Боярської вечірньої школи. Вона побачила, що ОСОБА_4, грався мобільним телефоном та її не слухав і робила йому зауваження з цього приводу Той після її зауважень поклав телефон. Після закінчення уроку ОСОБА_4 вийшов зі школи разом з мобільним телефоном, з яким грався на уроці, оскільки вона не бачила, щоб він комусь віддавав цей телефон. Наступного дня вона від завуча школи дізналася, що ОСОБА_4 викрав мобільний телефон у ОСОБА_5. ОСОБА_5 має інвалідність і являється хворою дитиною. (а.с. 33-34).

Свідок ОСОБА_10, під час досудового слідства по справі показала, що працює технічним працівником Боярської вечірньої школи, вона добре знає учня ІНФОРМАЦІЯ_5, який являється хворою дитиною та за ним персонал школи особливо піклується. 30.11.2009 року, близько 19 год. 20 хв., вона знаходилася у вестибюлі першого поверху школи на своєму робочому місці та коли учні покидали приміщення школи вона бачила, як йшли ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Вона чула, що ОСОБА_5 жалібно просив у ОСОБА_4, щоб той віддав йому його мобільний телефон, на що той мовчав. Вона, зробила йому зауваження та попросила повернути телефон, ОСОБА_4 відповів що віддасть телефон. (а.с. 31-32).

Свідок ОСОБА_11, під час досудового слідства по справі показала, що перебуває на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Боярської вечірньої школи 30.11.2009 року, близько 21 год. 30 хв. до неї додому прийшли учень школи ОСОБА_5 та його батько, які повідомили, що учень 10 класу школи ОСОБА_4 в приміщенні школи під час уроку викрав у ОСОБА_5 його мобільний телефон. (а.с. 47-48).

В своїх поясненнях цивільний позивач ОСОБА_3, показав суду, що його син ОСОБА_5 з народження хворіє хворобою Гіршпруда, внаслідок чого часто лікується стаціонарно та у звязку з чим навчається у Боярській вечірній школі. 30.11.2009 року, близько 19 год. 30 хв., він здійснив дзвінок на номер мобільного телефону свого сина, однак слухавку зняв невідомий хлопець, котрий сміявся, але не спілкувався. Після цього телефон вимкнули. Коли син повернувся додому, то розповів, що учень ОСОБА_4 забрав у нього його мобільний телефон, та не повернув. Даний телефон він придбав у новому стані 31.08.2008 року на Одеському ринку за 499 грн., та подарував сину. На момент викрадення вказаний телефон перебував у робочому стані та був без ушкоджень. Просив стягнути з підсудного на його користь заподіяну злочином шкоду в сумі 400 гривень (а.с. 24-25).

Винність підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- даними із заяви ОСОБА_3 від 30.11.2009 року, згідно якої він просить прийняти міри до розшуку мобільного телефону його сина ОСОБА_5 марки Nokia 2600, ІМЕІ: 354 190 021 472 890, який зник був викрадений в приміщенні Боярської вечірньої школи (а.с.5);

- даними з довідки про вартість мобільного телефону Nokia 2600, згідно якої вона може становити 300 гривень ( а.с. 10).

Оцінюючи, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд визнає, що показання, які підсудний дав суду, та показання, які потерпілий та свідки давали під час проведення досудового слідства, підтверджуються іншими дослідженими доказами по справі та свідчать про скоєння ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), вчиненого повторно, оскільки він, будучи засудженим за вчинення умисного злочину проти власності, не відбувши покарання, 30.11.2009 року в учбовому класі Боярської вечірньої школи, зловживаючи довірою учня ІНФОРМАЦІЯ_6, заволодів його мобільним телефоном марки Nokia 2600 вартістю 300 гривень і став незаконно зберігати при собі. Після викриття його злочинних дій потерпілим ОСОБА_6 та очевидцями злочину, він продовжив злочинні дії та відкрито утримував при собі вказаний телефон, який в подальшому власнику не повернув, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Суд визнає, що дії підсудної вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, яка помякшує покарання підсудного, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.

Обставинами, які обтяжують покарання підсудного, суд визнає рецидив злочину та вчинення злочину, щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані.

Суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином; що підсудний є неповнолітнім, згідно пояснень даних суду його законним представником його матірю, жив та виховувався в нормальних умовах, у повній родині, проте батьки втратили свій вплив на нього, є особою раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем навчання характеризується негативно, переховувався від суду, перебував у розшуку, у звязку з чим йому було змінено запобіжний захід на тримання під вартою, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у нарколога з приводу побутового пияцтва, згідно висновку комплексної амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 37 від 03.02.2010 року, вживання підсудним спиртних напоїв має характер побутового пияцтва і зумовлене зниженням контролю над емоціями, нестриманістю потягів, обмеженістю інтересів та уявлень. Він не потребує обовязкового медичного лікування від алкоголізму (а.с.73).

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені вище дані про особу винного, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього підсудного, а також обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання, суд вважає, необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті. Остаточне покарання призначити у відповідності до ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання призначеного за попереднім вироком до покарання призначеного за новим вироком, з урахуванням вимог ст. 102 КК України.

Приймаючи до уваги обставини справи, що помякшують та обтяжують покарання підсудному, з урахуванням особи винного, суд не вбачає підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, або для переходу до іншого більш мякого виду покарання, не зазначеного в санкції статі за ці злочини.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 400 гривень у відповідності до ст. 28 КПК України та ст. 1179 ЦПК України, зважаючи на спричинення цієї шкоди внаслідок неправомірних дій підсудного та визнання ним позову у повному обсязі, підлягає до задоволення повністю.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

У відповідності до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання призначеного за попереднім вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2008 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 29 квітня 2010 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час його перебування в ІТТ Києво- Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області, Житомирській УВП № 8 та в СІЗО № 13 ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в закону силу залишити попередній - тримання під вартою в Житомирській УВП № 8.

Цивільний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 400 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же термін з дня вручення копії вироку.

Суддя Ю.С. Бурбела