АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1766/14 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 427/7594/13-к Доповідач : ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 382 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження №0002207 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Свердловського міського суду Луганської області від 25 вересня 2013 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловська Луганської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 382 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Свердловського міського суду Луганської області від 15.04.2011 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Суд першої інстанції встановив, що із ОСОБА_7 рішенням Свердловського міського суду Луганської області №2-1393 від 20 серпня 2012 року стягнуто на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, а на користь ОСОБА_9 матеріальні збитки в сумі 4200 гривень.

Із 20.08.2012 року ОСОБА_7 умисно , з метою ухилення від виконання зазначеного рішення, будучи працездатною особою, що не працевлаштовується і не звертається з цього питання до роботодавців, а також у Свердловський міськрайцентр зайнятості, не займається офіційно іншою діяльністю, з метою отримання доходу для погашення заборгованості за вищевказаним рішенням суду, та в порушення вимог Конституції України від 28.06.1996 року та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, а саме :

- ст.. 124 Конституції України «…Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України…» ;

- ст..13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «…Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України….Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом…»

не робить будь-яких інших дій на виконання рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20 серпня 2012 року по цивільній справі №2-1393/12.

В апеляційній скарзі із доповненнями, в т.ч. викладеними письмово та поданими до суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину. Вказує на те, що судом не враховано відсутність у нього умислу на невиконання рішення суду, так як реальні збитки громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 він відшкодував під час розгляду кримінальної справи за ч.1 ст. 185 КК України, а в подальшому зобов`язальну розписку написав через тиск та оману з боку потерпілих, а тому рішення в цивільній справі вважає незаконним з цих підстав. Також зазначає, що суд не приділив уваги тому, що перебуваючи на обліку в кримінально-виконавчій інспекції під час іспитового строку за попереднім вироком, він намагався стати на облік в центр зайнятості, проте йому було відмовлено за відсутності паспорта й коду. Внаслідок цього він заробляв на життя тимчасовими заробітками. Так як він хворіє на гепатит «С», проживає разом із бабусею та хворою матір`ю, тому зароблених коштів йому не вистачало на погашення боргових зобов`язань перед громадянами Ворошило. Суд зазначені обставини не врахував, зробивши висновок про наявність умисного невиконання рішення суду.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Із формулювання, викладеного в мотивувальній частині вироку, вбачається що обвинувачений ОСОБА_7 умисно, з метою ухилення від виконання рішення, що ухвалено в цивільній справі та набрало законної сили, будучи працездатним, не влаштовується на роботу, не стає на облік в центр зайнятості , не займається офіційно іншою діяльністю з метою отримання доходу для погашення заборгованості згідно рішення суду та не здійснює будь-яких інших дій на його виконання. При цьому суд кваліфікував діяння ОСОБА_7 за ч.1 ст. 382 КК України.

Колегія суддів не погоджуюється із такими висновками суду.

За змістом диспозиції ч.1 ст. 382 КК України умисне невиконання судового рішення це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» в ред.. Закону № 3773-УІ від 22.09.2011 року( із змінами та доповненнями). Відповідальність у виконавчому провадженні визначена Главою 10, в тому числі за невиконання рішення ( стаття 89 Закону), яка передбачає можливість притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Проте ці положення застосовуються до боржника, який не виконує рішення, яким його зобов`язано виконати певні дії.

Рішення Свердловського міського суду Луганської області від 20 серпня 2012 року по цивільній справі №2-1393/12, по якому видано виконавчі листи із зазначенням про набрання законної сили рішенням суду 03.09.2012 року ( т.1 а.с.14, 15), носить майновий характер стягнення грошових коштів із боржника ОСОБА_7 , та не зобов`язує його вчинити певні дії.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» перелічені заходи примусового виконання рішень у виді : звернення стягнення на кошти та інше майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату( заробіток), доходи , пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до загального порядку звернення стягнення на майно боржника( Глава 4 Закону України «Про виконавче провадження») готівкові кошти, виявлені у боржника вилучаються, а майно підлягає арешту, вилученню та примусовій реалізації.

Відповідальність боржника у виконавчому провадженні майнового характеру настає в разі умисного перешкоджання виконанню рішення у випадках, визначених ст.. 90 Закону України «Про виконавче провадження».

Висунутим обвинуваченням відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 не обвинувачується в перешкоджанні виконанню судового рішення.

Таким чином, колегією суддів не встановлено будь-яких заходів, передбачених законом і судовим рішенням від 20 серпня 2012 року по цивільній справі №2-1393/12, необхідних для його виконання, які обвинувачений ОСОБА_7 був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати,

Висновки про ухилення ОСОБА_7 від виконання рішення суду через те, що він не працює , не займається пошуком роботи з метою отримання доходу для погашення заборгованості, суперечать положенням ст.. 43 Конституції України, якою гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Все вищенаведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого.1 ст. 382 КК України.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що судом допущена помилка при застосуванні положень кримінального закону про склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що є підставою для скасування вироку. Разом із тим, у зв`язку із наявністю обставини, передбаченої п.2 ч.1 ст.284 КПК України, відповідно до вимог ст.. 417 КПК України суд апеляційної інстанції повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження.

Керуючись: ст.ст.404, 405, 407, 417, 418, 419, ч.2 ст. 376, 284 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Свердловського міського суду Луганської області від 25 вересня 2013 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-суддя:
Судді: