справа № 201/989/15-к
провадження № 1-кс/201/517/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 січня 2015 року надійшла вищевказана скарга, в обґрунтування якої скаржник зазначив, що ним було 16 січня 2015 року прокурору Дніпропетровської області подано заяву про вчинення злочину суддею Кіровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_4 , а також громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , але його заява до ЄРДР внесена не була, що скаржник вважає неправомірним. Відмова в прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

В судове засідання скаржник не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду наполягав на своїй скарзі і просив її розглянути в судовому засіданні без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю заявника з огляду на вищезазначене.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмовому зверненні до суду проти задоволення скарги заперечував, наполягав на своїй позиції і просив справу розглянути в судовому засіданні без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю прокурора з огляду на вищезазначене і положення ст. 306 КПК України.

З`ясувавши позицію і думку сторін, дослідивши і оцінивши скаргу, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що скаржник 16 січня 2015 року звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з заявою про вчинення злочину, про що свідчить копія відповідної заяви з відміткою про її прийняття вказаною установою.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах, або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З фактичних обставин справи витікає, що скаржник звернувся до прокурора Дніпропетровської області з заявою про вчинення, на його думку, злочину суддею Кіровського району м. Дніпропетровська ОСОБА_4 , а також громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 шляхом винесення неправосудних ухвал та рішень у конкретній цивільній справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що заява скаржника у даній справі не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину, про наявність усіх необхідних ознак злочину, а зводиться до незгоди скаржника з рішеннями суду у конкретній цивільній справі і його суб`єктивної оцінки вказаних рішень.

Крім того, слід зазначити, що можливі наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляд справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій.

Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.

Доходячи до такого висновку суд також керується положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.

Відповідно до ст. 47 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя суддя є незалежними від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.

Також, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», визначено, що оскільки незалежність суддів є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, суддя при здійснені правосуддя підкорюється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, заявник раніше вже неодноразово звертався з аналогічними скаргами до суду, ці скарги були ретельно досліджені в судових засіданням і по ним винесені відповідні ухвали (про відмову в задоволенні скарг).

Всебічне дослідження обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки вона спростовується вищенаведеним і ніякими іншими об`єктивними належними документами чи доказами не підтверджується.

З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для внесення прокурором цих даних до ЄРДР в даному випадку, факту невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, суд вважає вимоги скаржника не обґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1