11-кп/775/116/2015(м)
265/6262/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 січня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Маріуполя Донецької області, громадянку України, вдову, непрацюючу, з професійною технічною освітою, раніше не судиму, мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_6 24 червня 2014 року, приблизно о 21 годині 40 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, переслідуючи мету умисного, протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , знаходячись на кухні вищевказаної квартири, з мийки взяла ніж, яким завдала не менше 10 ударів в область грудної клітини та рук потерпілого, в результаті чого спричинила останньому тяжкі тілесні ушкодженя, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння та такі, що спричинили смерть ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачена вказує, що вважає вирок незаконним. Стверджує, що її дії слід перекваліфікувати, оскільки в неї не було умислу на вбивство та її дії були необхідною обороною. Зазначає, що потерпілий спровокував її до відповідних дій, а саме почав її бити по ниркам, а потім по обличчю та голові. Після чого ОСОБА_8 взяв в руки обробну дошку та вдарив її, виривав волосся. Потім ОСОБА_8 взяв в руки ніж та почав їй погрожувати. Стверджує, що не пам`ятає як взяла в руки ніж та наносила удари. Зазначає, що сильно розкаюється за вчинене. Просить вирок скасувати, повернути матеріали кримінального провадження на нове досудове розслідування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченої, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали доводи апеляції обвинуваченої, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченої не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Висновки суду про те, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство відповідають фактичним обставинам провадження. Суд першої інстанції дав діям обвинуваченої ОСОБА_6 правильну юридичну оцінку, кваліфікувавши її дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд правильно зазначив, що вина ОСОБА_6 доведена повністю зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця події від 24 червня 2014 року з таблицями ілюстрацій до нього (а.п. 63-87), протоколом огляду місця події від 24 червня 2014 року (а.п. 88-89), висновком судово-медичної експертизи № 2243 (а.п. 90-91), висновком судово-медичної експертизи № 2243/88 (а.п. 92-93), протоколом проведення слідчого експерименту від 27.06.2014 року (а.п. 94-103), висновком експерта № 2530 (а.п. 108-112), висновком експерта № 3506 (а.п. 114-117), висновком експерта № 202 (а.п. 118-124).

Суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив здобуті у провадженні докази, дав їм правильну оцінку, дійшов до обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації її дій саме за ст. 115 ч. 1 КК України, з якими погоджується колегія суддів.

Викладені у апеляції обвинуваченої доводи стосовно перекваліфікації її дій на ст. 116 або ст. 118 КК України, а саме, що ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання або умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, неспроможні та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Суд правильно зазначив, що в діях обвинуваченої не міститься склад злочину, передбачений ст. 116 КК України або ст. 118 КК України.

Відповідно до ст. 116 КК України умисне вбивство визнається вчиненим у стані сильного душевного хвилювання, якщо таке хвилювання виникло раптово внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» роз`яснено, що потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачено статтею 116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди).

Також суд правильно зазначив те, що обвинувачена ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_8 , прийшовши додому почали разом спільно розпивати спиртні напої, в процесі чого між ними і виник конфлікт, який закінчився бійкою.

Обвинувачена ОСОБА_6 сама не оспорювала конфліктних відносин з чоловіком, уточнивши, що до правоохоронних органів зверталася з цього приводу неодноразово, але відповідних заяв про притягнення його до відповідальності не писала, так як шкодувала його.

Крім того, відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 545 від 02 вересня 2014 року обвинувачена ОСОБА_6 в період інкримінованого правопорушення психічним захворюванням не страждала, в стані тимчасового розладу психічної діяльності не знаходилася і могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, її протиправні дії носили послідовний, цілеспрямований, ситуаційно-обумовлений характер і не свідчили про хворобливе сприйняття та трактування нею отоючого.

За таких обставин суд зробив правильний висновок, що ситуація конфлікту 24 червня 2014 року між обвинуваченою ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_8 не мала ознак афектогенної, конфлікти на побутовому рівні на ґрунті вживання алкогольних напоїв між сторонами виникали часто, емоційний стан обвинуваченої не знижував її здатності усвідомлювати свої дії, про що свідчить її поведінка після вчиненого та акт судово-психіатричної експерти № 545, а стан сильного душевного хвилювання у ОСОБА_6 на момент вчинення дій, в яких вона обвинувачується, був відсутній.

Стаття 118 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 року для того, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Також, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року № 2, відповідальність за ст. 118 КК України за вбивство в разі перевищення меж необхідної оборони, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Доводи апеляції стосовно того, що потерпілий спровокував ОСОБА_6 до відповідних дій, а саме почав її бити по ниркам, а потім по обличчю та голові спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Сама обвинувачена поясняла, що після того, як чоловік спричинив їй тілесні ушкодження, вона взяла з мийки ніж і коли потерпілий, захищаючись, намагався відібрати у неї цей ніж, вона нанесла потерпілому удари ножем.

Відповідно до висновку експерта № 2243/88 ОСОБА_8 було заподіяно 10 тілесних ушкоджень, які були спричинені колючо-ріжучим предметом та призвели до смерті, деякі з пошкоджень свідчать про можливу самооборону.

За таких обставин дії потерпілого ніякої загрози для життя чи здоров`я обвинуваченої не мали, оскільки саме обвинувачена взяла в руки ніж і спричинила ним потерпілому ушкодження під час того, як ОСОБА_8 намагався відібрати ніж у обвинуваченої.

Тому суд правильно зазначив, що умисел ОСОБА_6 був спрямований саме на вбивство.

Той факт, що раніше та в день смерті ОСОБА_8 спричиняв ОСОБА_6 тілесні ушкодження також свідчить про те, що між ними на протязі тривалого часу склалися неприязнені стосунки, що підтверджує направленість її умислу саме на спричинення смерті потерпілого.

Крім того суд правильно зазначив, що ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту неодноразово висловлювала свою злість та помсту щодо чоловіка як наслідок ставлення до неї.

Також у висновку експерта № 2243/88 встановлено, що всі виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відповідають показанням ОСОБА_6 , даним нею в ході слідчого експерименту від 27.06.2014 року, щодо характеру, механізму та локалізації виявлених на тулубі потерпілого тілесних ушкоджень.

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченої саме за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною і підстав для її зміни не має.

Покарання, призначене обвинуваченій, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкції ст. 115 ч. 1 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винної, конкретних обставин даного провадження. На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене покарання ОСОБА_6 є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляція є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: