ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
№ 1кп/0202/391/2013
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Дружиніна
К.М.

при секретарі - Дьяченко О.І.

за участю прокурора - Дорошенко А.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження № 0003920 за
обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Москва Російської
Федерації, громадянина України, освіта
середня, не одруженого, не працюючого,
раніше судимого:

- 10.06.1996 року Новомосковським міським
судом Дніпропетровської області за
ст.ст. 140 ч.2, 81 ч.3, 42, 46-1 КК України до 3
років позбавлення волі, з відстрочкою
на 2 роки;

- 20.01.1999 року Новомосковським міським
судом Дніпропетровської області за
ст.ст. 17 ч.2, 81 ч.3, 140 ч.2, 140 ч.3, 141 ч.2, 42, 43 КК
України до 4 років позбавлення волі;

- 27.06.2002 року Новомосковським міським
судом Дніпропетровської області за
ст.ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.1, 187 ч.2, 15 ч.2, 152 ч.2,
153 ч.2, 70 КК України до 8 років
позбавлення волі;

- 18.02.2009 року Новомосковським міським
судом Дніпропетровської області за
ст.ст. 186 ч.2, 71 КК України до 4 років 1
місяця позбавлення волі;

- 27.08.2013 року Новомосковським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років
позбавлення волі;

- 10.10.2013 року Дніпропетровським
районним судом Дніпропетровської
області за ст.ст. 152 ч.2, 153 ч.2, 186 ч.2, 70 КК
України до 6 років позбавлення волі;

проживаючого АДРЕСА_1, в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.186 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_1, 13 березня 2013 року
близько 13 години, знаходячись на
перехресті вул. Журналістів та вул.
Байкальської у м. Дніпропетровську,
повторно, маючи раптово виниклий
умисел, направлений на відкрите
викрадення чужого майна, застосовуючи
насильство, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, штовхнув
потерпілого ОСОБА_2, в наслідок чого
останній впав на землю. Після того,
ОСОБА_1, діючи умисно, з корисливих
мотивів, вчинюючи злочин повторно,
відкрито викрав з кармана сорочки
потерпілого чуже майно, а саме
мобільний телефон «Nokia 1100», вартістю 100
гривень та грошові кошти в сумі 850
гривень, після чого з місця скоєння
злочину втік. Таким чином,
обвинувачений ОСОБА_1 спричинив
потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
загальній сумі 950 гривень.

ОСОБА_1 свою вину визнав повністю,
пояснив суду, що 13 березня 2013 року
близько 13 години, знаходячись на
перехресті вул. Журналістів та вул.
Байкальської у м. Дніпропетровську,
раптово вирішив викрасти майно
потерпілого. З цією метою, він штовхнув
потерпілого ОСОБА_2, який впав на землю.
Після того, ОСОБА_1 забрав з кармана
сорочки потерпілого мобільний телефон
«Nokia 1100» та грошові кошти в сумі 850
гривень. Розмір завданої шкоди він не
заперечує.

Про винність ОСОБА_1, суд робить
висновок виходячи з наступних доказів:
протоколу огляду місця вчинення
злочину (а.п.15-17); протоколу пред'явлення
особи для впізнання (а.п.24-27), в ході
якого потерпілий впізнав
обвинуваченого, як особу яка скоїла
зазначений злочин.

Інші докази, здобуті в ході досудового
слідства не досліджувались в судовому
засіданні, в зв'язку з визначенням
порядку та об'єму дослідження доказів,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України,
оскільки свідчення ОСОБА_1
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження та ніким не
заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність вини обвинуваченого
ОСОБА_1 у відкритому викраденні чужого
майна (грабіж), поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого,
вчиненому повторно, тобто у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд
відповідно до ст. 65 КК України, враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
дані про його особу, обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_1 вчинив умисний тяжкий злочин,
раніше неодноразово судимий.

ОСОБА_1 повністю визнав вину, що судом
враховується як пом'якшуюча його
покарання обставина.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що виправлення обвинуваченого можливо
тільки в місцях позбавлення волі, саме
таке покарання буде необхідним і
достатнім для його виправлення і
попередження вчинення ним нових
злочинів. Підстав для застосування
ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає,
оскільки обставин, які б суттєво
знижували тяжкість скоєного
кримінального правопорушення не
встановлено, при цьому у суду не
виникає переконання в тому, що
виправлення обвинуваченого можливе
без реального виконання покарання.

Суд вважає за необхідне призначити
остаточне покарання ОСОБА_1 за
правилами ч.4 ст. 70 КК України, бо
останній вчинив зазначений злочин до
постановлення вироку
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 10.10.2013
року.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та
призначити йому покарання у виді п'яти
років позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України, призначити
покарання за сукупністю злочинів,
поглинувши призначене менш суворе
покарання у вигляді п'яти років
позбавлення волі, більш суворим
покаранням у вигляді шести років
позбавлення волі, призначеним за
вироком Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 10
жовтня 2013 року, остаточно призначити
ОСОБА_1 до відбуття покарання у виді
шести років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання
відраховувати з 31 жовтня 2013 року,
зарахувавши в строк відбуття
покарання, строк тримання під вартою за
попереднім вироком з 16 червня 2013 року
по 30 жовтня 2013 року включно, міру
запобіжного заходу залишити без змін у
вигляді тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляція в
судову палату по кримінальним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області на протязі тридцяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий:
Дружинін К.М.