Ухвала

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця м. Ладижин Вінницької області,

за участю прокурора ОСОБА_6.,
засудженого ОСОБА_5,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_5 з вимогами про перевірку постановлених щодо нього судових рішень.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 ухвалено стягнути відповідно 6 557 грн. 10 коп. та 20 000 грн. Також з ОСОБА_5 ухвалено стягнути 229 грн. 40 коп. судового збору та 3 447 грн. 82 коп. витрат, понесених Тростянецькою центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7

На відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 ухвалено стягнути відповідно 17 018 грн. 70 коп. та 100 000 грн. Також з ОСОБА_5 ухвалено стягнути 1 000 грн. судового збору.

На відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_9 ухвалено стягнути 100 000 грн. та 1 000 грн. судового збору.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до неправильного застосування кримінального закону, що в свою чергу вплинуло на призначення йому такого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Зазначає ОСОБА_5 також і про недотримання судом норм цивільного та цивільно-процесуального закону при розгляді та вирішенні цивільних позовів потерпілих. Обґрунтовуючи скаргу, засуджений твердить, що розглядаючи провадження, суд порушив принцип змагальності сторін, зокрема безпідставно відмовив йому в проведені комплексної експертизи для зʼясування швидкості, з якою рухався потерпілий на мотоциклі, що могло призвести до ДТП. Засуджений твердить, що вказані істотні порушення вплинули на правильність кваліфікації його дій та на призначення покарання, яке, як вважає засуджений, суд мав би призначити із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того, ОСОБА_5 стверджує, що суд порушив вимоги цивільного процесуального закону, оскільки вирішив питання про задоволення цивільних позовів потерпілих, які не звертались до страхової організації, де ОСОБА_5 застрахував цивільну відповідальність. Засуджений просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 29 липня 2012 року приблизно о 0 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1, в місті Ладижин Вінницької області, рухаючись другорядною дорогою виїзду з мікрорайону «Прибережний», виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг перед зміною напрямку руху ліворуч, порушив вимоги ч. 1 п. 1.5, п. 2.3, п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення керованого ним автомобіля з мотоциклом НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_10, який рухався головною дорогою вул. Наконечного в напрямку Ладижинської ТЕС, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, пасажир мотоциклу ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу, прокурора, яка вважала судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення в касаційному порядку можуть бути лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону або невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, а тому при розгляді касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, та перевірених у апеляційному порядку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого є законним і обґрунтованим. Зазначений висновок підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.

У справі встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення засудженим вимог ч. 1 п. 1.5, п. 2.3, п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків, ОСОБА_5 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не відреагував на її зміну, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі.

Висновки про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину, суд зробив на підставі аналізу досліджених ним доказів, а саме: показань самого засудженого, який не оспорював фактичні обставини справи та свою причетність до ДТП, показань потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, часткових показань ОСОБА_20, даних висновків автотоварознавчої, судово-медичної експертиз, висновків експерта, протоколів слідчих дій, інших матеріалів провадження, яким суд дав належну оцінку. Суд належно оцінив усі наявні у провадженні докази у їх сукупності та взаємозвʼязку.

Доводи засудженого про порушення потерпілим правил дорожнього руху, внаслідок чого сталось зіткнення транспортних засобів, спростовано матеріалами справи. Із них видно, що аналогічні твердження засуджений висловлював у суді першої інстанції і в апеляційній скарзі на вирок суду. Із судових рішень видно, що зазначені доводи визнані такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів, із цього питання суди належним чином мотивували.

Долучений до касаційної скарги висновок експерта №04(103)-14 експертного автотехнічного дослідження проведено поза межами кримінального провадження та без дослідження його матеріалів. Крім того, ОСОБА_5 не надано будь-якої інформації про попередження експерта, відповідно до ст. 70 КПК України, про встановлену законом відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В касаційній скарзі засудженого, окрім даних про висновок експерта №04(103)-14, який із зазначених причин суд касаційної інстанції не може взяти до уваги, не наведено інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду першої та апеляційної інстанцій з обговорюваного питання.

Апеляційним судом також спростовано доводи ОСОБА_5 щодо порушення його права на захист, зокрема недотримання принципу змагальності сторін. Перевіривши всі докази вини засудженого, апеляційний суд дійшов вірного висновку про їх належність, допустимість, достовірність, та визнав вирок законним, обґрунтованим та вмотивованим - таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено процесуальних порушень, які ставили б під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку правопорушення.

Дослідивши усі докази у справі в їх сукупності, суд законно й обґрунтовано визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначене ОСОБА_5 покарання не є суворим і відповідає вимогам ст. 65 КК України. При його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та всі обставини провадження. Також суд урахував думку потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_9 щодо призначення засудженому покарання, і не вбачав підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням вимог ст. 75 КК України. Колегія суддів погоджується з таким рішенням місцевого суду.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих, суд врахував характер протиправних дій відповідача, його ставлення до потерпілих після події злочину, ступінь його вини, глибину фізичних і моральних страждань потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх житті.

Доводи засудженого про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову через незалучення страхової компанії не ґрунтуються на законі.

Залучити до участі у провадженні страхову організацію, яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу, суд має право виключно в передбаченому ст. 33 ЦПК України порядку, тобто за клопотанням позивача. В матеріалах провадження відсутні дані про те, що позивач, або інші сторони провадження, у тому числі й ОСОБА_5, заявляли клопотання про залучення в якості співвідповідача страхової організації, в якій засуджений застрахував свою цивільну відповідальність.

Рішення суду про задоволення цивільних позовів потерпілих належним чином мотивоване і ґрунтується на вимогах закону. Вирок в частині вирішення цивільного позову є законним й обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість судових рішень.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 5 травня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2