У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати
Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка
С.М.

суддів

Паневіна
В.О., Пекного С.Д.

за
участю прокурора захисника та
засуджених

Дев'ятка
В.В. ОСОБА_1. ОСОБА_2. і ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 січня 2007
року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, касаційними скаргами потерпілої
ОСОБА_4, засуджених ОСОБА_2. і ОСОБА_3, захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6. на вирок
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2006 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина
України, судимого:

- 01.07.2003
року за ст. 140 ч. 2 КК України

1960 року на 3
роки позбавлення волі, звільненого

на підставі
ст. 104 КК України з іспитовим строком 1 рік,

- 03.08.2004 року за ст. 189 ч. 2, 71 КК України

на 3 роки 6 місяців позбавлення
волі,

- за ч. 4 ст.
187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 10 років
позбавлення волі без конфіскації майна;

- за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 14 років позбавлення волі без конфіскації
майна.

На
підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_2. призначено
покарання у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна, а на підставі
ч. 4 ст. 70 КК України йому остаточно
призначено 14 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина
України, судимого:

21.10.2002
року за ст. 185 ч. 3 КК України

на 3 роки
позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком 1 рік,

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на
13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_3. призначено
покарання у виді 13 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а
на підставі ст. 71 КК України йому
остаточно призначено 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю.

Згідно з вироком, ОСОБА_2. і ОСОБА_3 визнано винними у
вчиненні за попередньою змовою між собою розбійного нападу, поєднаному
із умисним вбивством двох осіб за таких обставин.

ОСОБА_2,
маючи потребу в грошах, знаючи про їх наявність
в своїх діда та баби ОСОБА_7, жителів смт. Єзупіль Тисменицького району, домовився напередодні 19 січня 2003 року
з ОСОБА_3про насильницьке
заволодіння ними.

Спільно обумовивши план злочинних дій, озброївшись ножем
та дерев'яним кілком, використавши маски, змазавши клеєм пальці
рук, вони в період з 19 по 26 січня 2003 року ввечері між 20
і 22 годинами, дочекавшись на горищі житлового будинку сприятливого моменту,
вчинили розбійний напад на подружжя потерпілих з проник­неням
в їх житло.

Під час розбійного нападу, діючи узгоджено, попередньо
розподіливши ролі, здійснюючи єдиний злочинний умисел на
заволодіння коштами потерпілих, ОСОБА_3, з метою
позбавлення життя ОСОБА_8. в приміщенні коридору старого
житлового будинку наніс їй в життєво важливі органи - грудну клітку, живіт та
інші частини тіла значну кількість ударів ножем. Для завершення спільного умислу
на вбивство ОСОБА_8., передбачаючи і бажаючи настання смерті, підсудний ОСОБА_2
тим же ножем наніс їй кілька різаних ран шиї.

Продовжуючи здійснювати єдині злочинні наміри, ОСОБА_2,
близько 22 год., діючи із корисливих мотивів та з метою
позбавлення життя, передбачаючи і бажаючи настання смерті,
наніс кілька сильних ударів заздалегідь приготовленим дерев'яним кілком в
життєво важливий орган - голову ОСОБА_9, який зайшов в той же коридор.
Для завершення спільного умислу на вбивство потерпілого, підсудний ОСОБА_3
також наніс потерпілому ножем рани шиї та обличчя.

Після цього підсудні заволоділи 300 доларів США (1599
грн. 80 коп.), які знайшли в одязі ОСОБА_9, зняли з
вух вбитої ОСОБА_8. і забрали золоті сережки.

Для укриття слідів злочинів підсудні в наступні після
вчиненого два дні, у вечірній час разом вивезли на тачці трупи
потерпілих і викинули їх в каналіза­ційний колодязь
Сілецького свинокомплексу, що знаходиться неподалік від місця злочину, знищили сліди
крові на місці події, викинули дерев'яний кілок, недопалки цигарок та одяг
ОСОБА_2, а підсудний ОСОБА_3 спалив одяг і взуття, в якому
був під час вчинення злочину, а також гроші, отримані від ОСОБА_2
після вчинення злочинів.

У касаційному поданні прокурора порушено питання про
скасування вироку щодо засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3 за м'якістю призначеного
їм покарання. Крім того прокурор зазначає, що посилання на ст. 69 КК України
при призначенні ОСОБА_2. покарання без конфіскації майна є зайвим, оскільки
засуджений вчинив злочини у неповнолітньому віці.

У касаційних
скаргах та доповненнях до них:

- потерпіла ОСОБА_4 просить вирок щодо засуджених ОСОБА_2.
і ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи та істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону,
допущені, на її думку, як органами досудового слідства, так і судом першої
інстанції. Крім того потерпіла вважає, що судом першої інстанції дано
неправильну та необ'єктивну оцінку фактично усім наведеним у вироку доказам, що
свідчить про неповноту досудового та судового слідства;

- засуджені ОСОБА_2. і ОСОБА_3., захисники ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2. та
ОСОБА_6. в інтересах ОСОБА_3 просять вирок щодо обох засуджених скасувати,
а справу закрити на підставі п. 2 ст. 6
КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину, посилаючись при цьому на
порушення кримінально-процесуального закону органами досудового слідства при
збиранні доказів винності засуджених, а судом при досліджені та оцінці фактично
усіх наведених у вироку доказів, які на їх думку не підтверджують висновки
суду, а свідчать про відсутність у засуджених складу злочинів, за якими їх
визнано винними.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який частково
підтримав касаційне подання і просив лише про виключення з вироку як зайве
посилання суду на застосування ст. 69 КК України при призначенні засудженому
ОСОБА_2. покарання за ч. 4
ст. 187 і п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України без конфіскації майна та
залишення касаційних скарг потерпілої, засуджених і захисників без задоволення,
пояснення захисника ОСОБА_1., який підтримав касаційні скарги щодо засудженого ОСОБА_2., засуджених
ОСОБА_2. та ОСОБА_3, які підтримали свої касаційні скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання та касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає частковому задоволенню, а
касаційні скарги потерпілої, засуджених та їх захисників задоволенню не
підлягають.

Перевіркою матеріалів справи за доводами касаційних скарг
потерпілої, засуджених та їх захисників колегією суддів встановлено, що
висновки суду про винність засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів
за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, грунтуються на доказах,
які з достатньою повнотою та об”єктивністю були зібрані органами досудового
слідства та ретельно досліджені у судовому засіданні. При цьому колегія суддів
приходить до однозначного висновку та переконання, що усім дослідженим у справі
доказам суд дав всебічну, повну та об'єктивну оцінку як кожному окремо, так і у
їх сукупності, незважаючи на намагання близьких родичів засудженого ОСОБА_2.
реабілітувати його у вчиненні злочинів щодо своїх же рідних діда та баби
ОСОБА_7.

До переконання у правильності та
об'єктивності висновків суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_2.
та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом і викладених у
вироку, колегія суддів прийшла з наступних підстав.

Так, із явки з повинною ОСОБА_2, протоколів допиту його
як підозрюваного та обвинуваченого вбачається, що під час досудового слідства
він повністю визнавав свою вину у вчиненні за попередньою змовою із своїм
однокласником ОСОБА_3 умисного вбивства своїх рідних діда та баби ОСОБА_7,
поєднаного із заволодінням їхніми грошима у сумі 300 доларів США, вчинених 26
січня 2003 року за місцем проживання потерпілих. При цьому ОСОБА_2 детально
розказав про обставини вчинених злочинів, свою роль та роль ОСОБА_3 у їх
вчиненні, а також їхні з ОСОБА_3 дії по приховуванню трупів потерпілих та
знищенню слідів злочину.

Зазначені показання ОСОБА_2 під час досудового слідства
суд обгрунтовано визнав допустимими і достовірними, оскільки явку з повинною
ним було дано добровільно та написано власноручно, а показання як підозрюваний
та обвинувачений давав у присутності захисника. При цьому ОСОБА_2, повністю
визнаючи свою вину у вчиненні умисного вбивства своїх діда та баби ОСОБА_7,
поєднаного із розбійним нападом на них, зазначив, що його показання є
правдивими і добровільними, даними ним без будь-якого фізичного або психічного
тиску на нього з боку органів дізнання та слідчих.

Підстав вважати зазначені явку з повинною та показання
ОСОБА_2 недопустимими доказами у справі внаслідок порушення слідчими
процесуального порядку їх отримання, у колегії суддів немає, оскільки
перевіркою матеріалів справи
встановлено, що ці докази були отримані органами досудового слідства у
відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону.

У колегії суддів також немає підстав вважати вказані
докази неправдивими, оскільки вони об'єктивно підтверджуються власноручно
написаною явкою з повинною ОСОБА_3, його показаннями як підозрюваного та
обвинуваченого, даними протоколів очної ставки між ним та ОСОБА_2, відтворення
обстановки і обставин події з кожним із них, проведених органами досудового
слідства з участю захисників також відповідно до вимог кримінально-процесуального
закону.

Зазначені докази (явка з повинною ОСОБА_3, його показання
як підозрюваного та обвинуваченого, показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час очної
ставки між ними та при відтворенні обстановки і обставин події) судом також
обгрунтовано визнані достовірними і допустимими доказами, оскільки свої
показання під час проведення вказаних слідчих дій ОСОБА_2 і ОСОБА_3 давали
добровільно, в присутності захисників, а самі слідчі дії були проведені
органами досудового слідства згідно з вимогами статей 172, 173 та 194 КПК
України.

Тому, даючи оцінку показанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
окремим розбіжностям у викладенні ними обставин вчинених злочинів, які зокрема
стосуються власних дій при вчиненні злочинів, у сукупності з іншими доказами у
справі, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що ці
показання вони давали добровільно, без будь-якого незаконного впливу на них з
боку органів дізнання і досудового слідства, а незначні розбіжності у їх
показаннях пояснюються намаганням кожного із них пом'якшити свою роль у
вчиненні злочинів та відповідальність за їх вчинення.

Показання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про фактичні обставини
вчинених ними злочинів об'єктивно в цілому та деталях узгоджуються із
показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та інших про окремі
обставини готування, вчинення та приховування засудженими слідів вчинених
злочинів, даними протоколів огляду місця події, місця виявлення трупів
потерпілих та ножа, визнаного речовим доказом, висновками судово-медичних
експертиз про кількість, локалізацію та характер заподіяних тілесних ушкоджень
і причини смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8., висновками судово-криміналістичних,
судово-імунологічної та судово-біологічної експертиз, правильність яких у
судовому засіданні підтвердили експерти ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18 та ОСОБА_19. Перевіркою матеріалів справи встановлено, що при збиранні цих доказів органами досудового
слідства, а також при їх дослідженні та оцінці судом порушень вимог
кримінально-процесуального закону допущено не було. Безпідставними є і доводи
касаційних скарг про неповноту та однобічність досудового і судового слідства,
оскільки ці доводи суперечать матеріалам справи та наведеним у вироку доказам.

Органами досудового слідства та судом ретельно
перевірялися твердження ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та їх захисників про те, що явки з
повинними, їх показання як підозрюваних та обвинувачених, у тому числі при
проведенні очної ставки між ними та при відтворенні обстановки і обставин
події, були отримані слідчими внаслідок застосування до них незаконних методів
слідства. Вказані твердження засуджених обгрунтовано визнані судом
безпідставними, оскільки дійсно об'єктивних даних застосування до них
незаконних методів ведення слідства, істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону при проведенні зазначених слідчих дій
органами досудового слідства судом під час розгляду справи, не встановлено.
Підстав для визнання висновків суду першої інстанції в цій частині
неправильними або необ'єктивними, у колегії суддів немає, а тому з урахуванням
наведеного, висновки суду щодо цих тверджень засуджених та їх захисників,
колегія суддів вважає правильними та об'єктивними.

Виходячи із сукупності досліджених у справі доказів, колегія судді вважає правильним і висновок
суду про те, що послідуюча зміна ОСОБА_2 і ОСОБА_3 своїх показань під час
досудового слідства та заперечення своєї причетності до вчинених злочинів з
посиланнями на незаконні дії органів дізнання і досудового слідства, доводи про
їх вчинення іншими особами, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним
обставинам справи і є намаганнями уникнути кримінальної відповідальності за
вчинені злочини.

Тому доводи потерпілої, захисників та самих засуджених у
своїх касаційних скаргах про непричетність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до вчинення
інкримінованих їм злочинів, колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням
сукупності зібраних та наведених у вироку доказів, колегія суддів вважає
правильною й оцінку судом першої інстанції показань потерпілої ОСОБА_20, свідків
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24., ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28., ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32., ОСОБА_33., ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37 про непричетність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до розбою та
вбивства ОСОБА_7, перебування засуджених під час вчинення цих злочинів в іншому
місці, тощо, як таких, що суперечать наведеним у вироку доказам винності
засуджених, оскільки потерпіла та частина свідків дійсно є родичами засуджених,
а частина їх друзями або друзями їхніх батьків, доброзичливими сусідами та
знайомими, які в силу зазначених обставин є особами, зацікавленими в
результатах розгляду справи щодо засуджених. Підстав для сумніву в правильності
такої оцінки показань потерпілої та вказаних свідків у колегії суддів немає й
тому, що як видно із матеріалів справи та протоколу судового засідання, суд
ретельно дослідив усі зібрані докази і дав їм об'єктивну та неупереджену оцінку
у вироку відповідно до вимог ст. 67 КПК України.

Правильно встановивши усі фактичні обставини вчинених
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. злочинів, у тому числі щодо часу їх вчинення, суд вірно
кваліфікував їхні злочинні дії за ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 6, 12 та ст. 187 ч. 4
КК України.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що під час
дізнання, досудового та судового слідства істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону у справі не допущено. Тому доводи касаційних
скарг і в цій частині колегія суддів не бере до уваги через їх безпідставність.

Доводи касаційних скарг на неповноту та однобічність
досудового і судового слідства, неправильне встановлення фактичних обставин
справи та істотні порушення кримінально-процесуального закону при проведенні
окремих слідчих дії, необ'єктивну оцінку зібраних у справі та покладених в
основу вироку доказів, колегія суддів також вважає такими, що спростовуються
матеріалами справи не грунтуються на вимогах кримінально-процесуального закону.

Тому підстав для скасування вироку та направлення справи
на додаткове розслідування, а тим більше для закриття кримінальної справи щодо
засуджених за доводами касаційних скарг, у колегії суддів немає.

Покарання засудженим ОСОБА_2 і ОСОБА_3у судом призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених
ними злочинів, даних про їхні особи та обставин, що обтяжують і пом'якшують
покарання.

Доводи касаційного подання про невідповідність
призначеного ОСОБА_2 і ОСОБА_3 покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та
їх особам внаслідок м'якості, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки
призначене засудженим покарання є необхідним і достатнім для виправлення
засуджених та попередження нових злочинів.

Разом з тим, із вироку підлягає виключенню як зайве
посилання суду на ст. 69 КК України при призначенні засудженому ОСОБА_2
покарання за ч. 4
ст. 187 та п .п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115
КК України без конфіскації
майна, оскільки на момент вчинення злочинів він був неповнолітнім, тоді як
згідно зі ст. 98 КК України, додаткове покарання у виді конфіскації майна
неповнолітньому не може бути призначено.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги потерпілої
ОСОБА_4, засуджених ОСОБА_2. і ОСОБА_3, захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6. залишити
без задоволення.

Касаційне подання прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 28 квітня 2006 року щодо засудженого ОСОБА_2
змінити, виключити як зайве посилання суду на ст. 69 КК України при призначенні йому покарання за
ч. 4 ст. 187 та п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115
КК України без конфіскації
майна.

В решті цей же вирок щодо
засудженого ОСОБА_2 та в цілому щодо засудженого ОСОБА_3 залишити без зміни.

СУДДІ:

Міщенко С.М. Паневін В.О. Пекний С.Д.