Єдиний унікальний номер 725/1524/15-к
Номер провадження 1-кп/725/56/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст.408 КК України, за наступних обставинах.

Так, 08 квітня 2014 року ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив на посаді номера обслуги 1 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат».

13 серпня 2014 року о 08.20 год. ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 , довів до особового складу військової частини наказ № 73 від 13 серпня 2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», згідно якого особовий склад, в тому числі солдат ОСОБА_5 , виключений із списків частини та переведений до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), та зобов`язаний прибути до нового місця служби 15 серпня 2014 року.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 зобов`язаний був діяти у відповідності до Конституції України, вимог Військової присяги та статутів Збройних Сил України.

Положеннями ст.ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 30, 37, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак в порушення зазначених вимог Військової присяги, військових статутів Збройних Сил України та Законів України солдат ОСОБА_5 , завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути до нового місця служби (військова частина НОМЕР_3 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відмову виконати наказ, близько 08.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи у військовій частині НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , відчуваючи свою безкарність, умисно, відмовився виконати наказ командира частини та отримувати припис на вибуття до нового місця служби і без поважних причин до військової частини НОМЕР_3 у призначений строк не прибув.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 всупереч вимогам ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, близько 08.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи на території військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, відмовився виконати вищезазначений наказ командира частини та у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 402 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення зазначених вимог закону та Статутів Збройних Сил України діючи умисно, з метою ухилитись від проходження військової служби та припинити виконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, 15 серпня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_3 при переведенні до нового місця служби, а перебуваючи за місцем постійної реєстрації в м. Чернівці, проводив час на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення до нового місця служби з метою ухилитись від військової служби, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому усі фактичні обставини вчинення ним інкримінованих йому кримінальноих правопорушень. При цьому вказав, що був призваний по першій хвилі мобілізації і перебував в зоні АТО. Після повернення із зони АТО був психологічно не готовий відбувати до м. Львова, у зв`язку із чим відмовився їхати, оскільки вважав, що буде вдруге направлений в зону АТО. Просив суворо його не карати.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 402 та ч. 1 ст. 408 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення належать до категорії злочинів середньої тяжкості.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризуються позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, виконував бойові завдання у зоні АТО, має на утриманні малолітню дитину та є особою молодого віку.

При цьому, щире каяття суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, що суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України, ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч. 1. ст. 408 КК України і за їх вчинення призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 402 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 408 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_5 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1