Ухвала

іменем україни

23 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_13,
суддів:ОСОБА_14, ОСОБА_15,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_16,
захисника ОСОБА_5,
прокурора ОСОБА_17,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003392 щодо

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, захисник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, порушує питання про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 118 КК. Також захисник зазначає про те, що суд при призначенні засудженому покарання належним чином не врахував наявності у справі обставин, які пом'якшують покарання.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області 1101,24 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат на проведення дактилоскопічної експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він 13 квітня 2013 року приблизно об 11.00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2, будучи у стані алкогольного сп'яніння, після сварки з ОСОБА_8, що виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, з метою позбавлення життя останнього умисно тричі ударив його кухонним ножем в область грудної клітини, заподіявши тяжких тілесних ушкоджень у вигляді: колото-різаної непроникаючої рани передньої поверхні грудної клітини зліва між середньо-ключичною та передньою лініями; колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітини зліва по передній пахвовій лінії між 6-м і 7-м ребрами з пошкодженням околосерцевої сумки; колото-різаної непроникаючої рани передньої поверхні грудної клітини зліва по передній пахвовій лінії. Смерть ОСОБА_8 настала на місці події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційних вимог, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги та вказував на відсутність правових підстав для зміни чи скасування судових рішень, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

У касаційній скарзі захисник оспорює правильність установлення судом фактичних обставин кримінального провадження. Проте ці обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК перегляду в касаційному порядку не підлягають. Суд касаційної інстанції також не перевіряє вироків й ухвал щодо неповноти судового розгляду. Тому при розгляді доводів, викладених у касаційній скарзі, колегія судів виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник посилається на неповноту судового розгляду і просить дати доказам у провадженні з точки зору достовірності іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду не віднесена.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок про подію злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд зробив, дотримуючись вимог КПК України, на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні з точки зору належності, допустимості й достатності, оцінених у їх сукупності й докладно наведених у постановленому вироку.

Зокрема, такого висновку суд дійшов насамперед на підставі аналізу показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, експерта ОСОБА_12, даних протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та інших матеріалів у провадженні.

Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність показань свідків, судом не встановлено.

Суд належним чином перевірив висунуту ОСОБА_7 версію про те, що мотивом його дій був захист від посягання на його життя з боку потерпілого і він, застосував кухонний ніж з метою захисту. При цьому суд, враховуючи конкретні обставини справи, здійснив аналіз та оцінив відсутність суспільно небезпечного посягання на ОСОБА_7 з боку потерпілого.

Проаналізувавши поведінку засудженого, природу й характер його умисних дій - механізм заподіяних тілесних ушкоджень та локалізацію поранень, напрямок удару ножем у життєво важливі органи, а також події, які передували вчиненню цих дій, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 розумів можливі наслідки своїх дій, передбачав й бажав настання смерті потерпілого.

Таким чином, виходячи зі змісту розглянутих доказів, суд дійшов переконливого висновку про спрямованість умислу ОСОБА_7 на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8

Висновок суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК відповідає й правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах, прийнятим за результатами розгляду справ відповідної категорії.

Врахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_8, а також про те, що засуджений оборонявся від раптового нападу потерпілого, є безпідставними і спростовуються доказами у провадженні, яким суди першої та апеляційної інстанцій дали належну оцінку.

У зв'язку з цим твердження захисника про те, що ОСОБА_7 захищався від нападу потерпілого, а тому був змушений ударити його ножем, суперечить фактичним обставинам провадження, а отже, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК немає.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за участю засудженого та його захисника за доводами, аналогічними касаційним, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Суд касаційної інстанції не встановив порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених у вироку доказів з боку суду першої інстанції. Крім того, згідно зі ст. 94 КПК оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК врахував усі пом'якшуючі обставини та дані про особу засудженого, зокрема й ті, на які є посилання у касаційній скарзі, і призначив покарання у мінімальних межах санкції статті, пов'язане з ізоляцією від суспільства, мотивовано визнавши його необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 й попередження вчинення нових злочинів.

Разом із тим суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (особливо тяжкий), та вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК, воно відповідає вчиненому та особі засудженого, визначено у мінімальному розмірі санкції ч. 1 ст. 115 КК. Підстав вважати захід примусу за його розміром явно несправедливим унаслідок суворості немає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13ОСОБА_14ОСОБА_15