Провадження № 11-кп/792/193/15
Справа №688/5598/14-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.03.2015 Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000684 від 02.10.2013 року за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду від 02 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою, постановленою за наслідками підготовчого судового засідання, задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та повернуто обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000684 від 02.10.2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, Нетішинському міському прокурору для усунення протягом розумного строку виявлених судом та вказаних в ухвалі недоліків.
Таке рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки обвинувативши ОСОБА_7 в умисному нанесенні з 16 серпня по 29 серпня 2005 року руками та ногами в життєво важливі органи - голову, грудну клітину, тулуб та інші частини тіла небезпечних для життя та здоров`я співмешканки ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які в своїй сукупності обумовили розвиток травматичного шоку та настання 29 серпня 2005 року її смерті, в обвинувальному акті не вказано конкретних з цього періоду днів та конкретних тілесних ушкоджень, які, на думку сторони обвинувачення, були заподіяні саме обвинуваченим, чим порушується право останнього на захист.
В апеляційних скаргах:
прокурор прокуратури м.Нетішина просить ухвалу суду скасувати та призначити по цьому кримінальному провадженню у суді першої інстанції новий його розгляд, посилаючись на те, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні відповідає вимогам закону, оскільки у ньому час, місце, спосіб вчинення злочину вказані в такому вигляді, в якому вони встановлені, що для уточнення часу заподіяння тілесних ушкоджень за постановою слідчого було проведено повторну судово-медичну експертизу, якою встановлено спричинення тілесних ушкоджень потерпілій в період з 16.08.2005 року по 29.08.2005 року, а з метою перевірки отриманих висновків на судовому слідстві може бути призначена повторна експертиза.
Процитувавши положення ч.3 ст.4 КК України стверджує, що за її змістом «…часом вчинення злочинів із матеріальним складом є час вчинення особою суспільно-небезпечної дії або бездіяльності, незалежно від часу настання їх суспільно-небезпечних наслідків, настання яких свідчить про закінчення злочину. Часом вчинення продовжуваного злочину є час вчинення останньої дії з числа декількох тотожних дій, об`єднаних єдиним наміром, які лише у сукупності складають єдину дію»;
обвинувачений ОСОБА_7 також просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, посилаючись на те, що суд, в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону, вдаючись на стадії підготовчого засідання до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, незаконно повернув прокурору обвинувальний акт, який містить чіткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення.
Акцентує увагу й на порушенні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що досудове слідство у справі триває понад 9 років та 6 місяців, а суд, не розглянувши кримінального провадження по суті та не досліджуючи докази, в ухвалі дав оцінку періоду виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої та передчасно визнав його винуватим.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені у них доводи, захисника ОСОБА_8 у їх заперечення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони до задоволення не підлягають з наступних підстав.
В силу імперативного припису, викладеного у п.«а» ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Оскільки спірний обвинувальний акт цій конвенційній нормі та нормі чинного кримінального процесуального закону не відповідав, то суд першої інстанції, слідуючи положенням п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підставно повернув його прокурору для виконання цих вимог чинного законодавства, а не на подальше розслідування, як стверджується в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .
Таке його рішення, на думку колегії суддів, є правильним, а викладені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 доводи, про зворотнє не переконують.
Так, обвинувативши ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, із зазначенням в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 проживаючи на протязі 2003-2005 років в квартирі АДРЕСА_1 зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , в період з 16.08.2005 року по 29.08.2005 року, в ході неодноразових сварок, що виникали між ними на побутовому сімейному ґрунті з приводу вживання ОСОБА_10 алкогольних напоїв та переходили в бійки, умисно наносив їй множинні удари руками та ногами в життєво-важливі органи, а саме голову, грудну клітину, тулуб та інші частини тіла, які є небезпечні для життя та здоров`я в момент їх заподіяння, спричинивши таким чином в сукупності для ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, що спричини її смерть, орган досудового розслідування в обвинувальному акті не указав, у який конкретно із цих днів у період з 16 по 29 серпня 2005 року та які конкретно небезпечні для життя та здоров`я тілесні ушкодження були заподіяні потерпілій ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_7 , порушивши при цьому право останнього на захист.
Посилання прокурора на ч.3 ст.4 КК України із довільним трактуванням її змісту у даному випадку недоречне, оскільки нею у контексті з іншими її частинами визначено принцип дії закону про кримінальну відповідальність у часі, тоді як в оскарженій ним ухвалі суду мова йде про порушення, внаслідок викладеного в обвинувальному акті неконкретного обвинувачення, права ОСОБА_7 на захист.
Більше того, відповідно до положень ст.42 КПК України, обвинувачений має право, у тому числі, знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, збирати й подавати слідчому, прокурору, суду докази, а в силу імперативного припису п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, і подія кримінального правопорушення, як то: час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Як обвинувачений ОСОБА_7 та його захист може скористатися цими правами, коли в обвинувальному акті не указано у який (які) із цих 13 днів, що передували смерті потерпілої та які небезпечні для життя та здоров`я тілесні ушкодження були їй заподіяні обвинуваченим, і які в їх сукупності обумовили розвиток травматичного шоку та настання 29.08.2005 року смерті.

Передбачене кримінальним процесуальним законодавством право суду на призначення на судовому слідстві з метою перевірки отриманих висновків експертиз повторної експертизи не дає права прокурору чи слідчому при складанні обвинувального акта нехтувати вимогами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України та не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів уважає, що висновки суду про відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення, що порушує право на захист, є обґрунтованими.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду від 02 лютого 2015 року про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000684 від 02.10.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, Нетішинському міському прокурору для усунення протягом розумного строку виявлених судом та вказаних в ухвалі недоліків залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2