Провадження № 1-кс/744/92/2014
Єдиний унікальний № 744/1457/14
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про відмову у задоволенні скарги

22 грудня 2014 року слідчий суддя Семенівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
старшого слідчого ОСОБА_4 ,
особи, яка подала скаргу, захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області скаргу захисника ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 від 18 грудня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000248 від 24 жовтня 2014 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бригинці Бобровицького району Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 07 лютого 1992 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 117, ст. 14 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
2) 08 червня 1995 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ст. 206, ч. 2 ст. 142, ст. 42 Кримінального кодексу України 1960 року до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк на 5 років з конфіскацією 1/2 частини майна;
3) 25 липня 2000 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ст. 102 Кримінального кодексу України 1960 року до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк на 2 роки 6 місяців;
4) 18 вересня 2003 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ст. 70 Кримінального кодексу України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
5) 23 вересня 2004 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 1 рік 3 місяці;
6) 27 грудня 2005 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України до покарання у виді обмеження волі на строк на 1 рік 6 місяців;
7) 01 липня 2008 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
8) 23 листопада 2010 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,
судимості в установленому законом порядку не зняті і не погашені,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав до суду скаргу на зазначену вище постанову слідчого, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та зобов`язати орган досудового розслідування Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області провести одночасний допит підозрюваного ОСОБА_6 зі свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також провести з підозрюваним ОСОБА_6 слідчий експеримент шляхом відтворення обстановки та обставин події злочину. В обґрунтування вимог скарги захисник у скарзі зазначив про те, що 18 грудня 2014 року він отримав копію постанови від 18 грудня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 24 жовтня 2014 року, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, що винесена старшим слідчим СВ Семенівського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 .. Зазначену постанову слідчого захисник вважає немотивованою, незаконною, і тому вона підлягає скасуванню, на переконання захисника, з таких підстав. 17 грудня 2014 року ОСОБА_6 під час допиту як підозрюваного по суті пред`явленої підозри свою вину визнав частково та дав показання, після чого у протоколі допиту заявив клопотання про проведення його одночасного допиту зі свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також попросив провести з ним слідчий експеримент, оскільки він бажає на місці події докладно все показати та розповісти про обставини подій, що відбувалися того дня. Слідчий умотивував відмову у задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту тим, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дали аналогічні свідчення, а ОСОБА_6 24 жовтня 2014 року дав свідчення, аналогічні свідченням згаданих свідків. Також слідчий вважає, що зміна показань ОСОБА_6 є його лінією захисту, а клопотання подане для затягування розслідування. Відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 слідчий умотивував тим, що 25 жовтня 2014 року ОСОБА_6 від слідчого експерименту відмовився, а 24 жовтня 2014 року він послідовно розповів про всі обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , отже, перевірки та уточнення дані свідчення не потребують. Зміна показань ОСОБА_6 є його лінією захисту, а клопотання подане для затягування розслідування. Проте, захисник вважає, що проведення одночасного допиту та слідчого експерименту є необхідним. Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дали однакові «слово в слово» показання, які різняться з показаннями ОСОБА_6 від 17 грудня 2014 року. Свідки не могли давати такі показання, де зовсім немає відмінностей, такі показання викликають певні сумніви. 24 жовтня 2014 року ОСОБА_6 показання давав, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки зранку того ж дня вжив багато спиртного. Слідчий навіть не запитав у ОСОБА_6 чому показання від 24 жовтня 2014 року різняться з показаннями від 17 грудня 2014 року. Того вечора, коли відбулася подія, ОСОБА_6 разом з померлою ОСОБА_10 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 разом вживали алкогольні напої, але дають різні показання. Отже, захисник вважає, що проведення їх одночасного допиту є необхідним з метою з`ясування причин розбіжностей та можливого з`ясування обставин, які виправдовують підозрюваного. Проведення слідчого експерименту також є необхідним, оскільки ОСОБА_6 17 грудня 2014 року дав дуже змістовні та послідовні покази, а також виявив бажання показати та розповісти про все на місці події шляхом відтворення обстановки та обставин цієї події, вважаючи, що при цьому можуть бути встановлені обставини, які будуть його виправдовувати. Слідчий відмовляється встановлювати обставини, які, на думку підозрюваного, його будуть виправдовувати. Посилання слідчого на те, що таким чином затягнеться досудове розслідування, не має під собою підґрунтя, адже строк розслідування прокурором було продовжено на цілий місяць, тобто до 24 січня 2014 року. Тобто прокурор вважав, що є необхідність в розслідуванні справи ще до 24 січня 2014 року, він міг продовжити розслідування і на менший строк, але цього не зробив, а зараз слідчий не прагне проводити необхідні слідчі дії.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали судового провадження за скаргою та оглянувши матеріали кримінального провадження із постановою про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, вислухавши у судових дебатах прокурора ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 , котрі скаргу не визнали повністю та просили у задоволенні скарги відмовити, захисника ОСОБА_5 , який підтримав скаргу та просив її задовольнити, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню за наступних обставин.
У відповідності до приписів ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.
Згідно з правилами ч. 4 ст. 95 Кримінального процесуального кодексу України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, значення показань, отриманих у ході досудового розслідування слідчим, не може бути безсумнівною основою для постановлення вироку у кримінальному провадженні.
З огляду на такі обставини, слідчий суддя вважає, що одночасний допит згаданих у скарзі осіб не сприятиме швидкому та раціональному розслідуванню кримінального провадження.
Поряд з цим, необхідність проведення слідчого експерименту положеннями ч. 1 ст. 240 Кримінального процесуального кодексу України пов`язано з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Втім, як у заявленому у ході досудового розслідування підозрюваним клопотанні, так і його захисником у скарзі, детально не обґрунтовано котрі саме насправді відомості у кримінальному провадженні потребують очевидного уточнення та перевірки.
За такої ситуації, жодних правових підстав для задоволення скарги слідчий суддя не убачає.
На підставі викладеного, керуючись п. 4 ч. 2 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і не може бути оскаржена.

Слідчий суддя: ОСОБА_1