Справа № 591/5309/15-к
Провадження № 1-кс/591/1281/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми скаргу ОСОБА_5 на Постанову Слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_4 від 29 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000254, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеною скаргою і свої вимоги мотивує тим, що слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_4 , була прийнята чергова постанова, про закриття кримінального провадження №0000254 за повідомленням потерпілого ОСОБА_5 від 23.09.2014 року про вчинення кримінального правопорушення в.о. прокурора Лебединського району Сумської області ОСОБА_6 .. Дану постанову вважає такою яка порушує права ОСОБА_5 , не відповідає вимогам закону, суперечить дійсним обставинам кримінального провадження, слідчий, незаконно посилається на відсутність шкоди в діях вказаного прокурора. При цьому, слідчий ОСОБА_4 , проігнорував ухвалу Лебединського районного суду від 18 вересня 2014 року, яка набрала чинності. Вважає винесену постанову незаконною та просить її скасувати.

Захисник в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Слідчий повідомив, що постанова відповідає вимогам КПК України і підстави для її скасування відсутні.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000254, встановив наступне.

ОСОБА_5 подано 23.09.2014 року заяву про вчинення злочину в.о. прокурора Лебединського району Сумської області ОСОБА_6 , за фактом винесення постанови від 28.08.2014 року про закриття кримінального провадження за №0000131, за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого.

Судом при розгляді справи встановлено, що слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_4 , 29 квітня 2015 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000254, констатовано відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.365, ч.2 ст.367 КК України.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі установленої відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У конкретному кримінальному провадженні доказування здійснюється з урахуванням вимог диспозиції статті КК, за якою кваліфікується діяння, що підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду або слідчого речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених Кодексом. Статтею 56 КПК України передбачено права потерпілого під час досудового розслідування, серед яких подавати докази на підтвердження своєї заяви, заявляти клопотання тощо.

Слідчий суддя при розгляді скарги на постанову про закриття кримінального провадження не може здійснювати оцінку доказів або надавати перевагу окремим доказам, а лише перевіряє повноту слідчих дій.

Однак, у поданій скарзі не вказується про неповноту досудового розслідування, не зазначено про не проведення слідчих, розшукових дій, допиту обмеженого кола осіб, вимоги зведені до неправомірної правової кваліфікації слідчим дій прокурора щодо винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судом встановлено, що Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 18 вересня 2014 року, яка набрала чинності, скасовано постанову прокурора від 28.08.2014 року про закриття кримінального провадження №0000131, вказано на відсутність у прокурора компетенції з прийняття такого процесуального рішення.

Слідчим враховано дану обставину, вказано на те, що дії прокурора суперечать вимогам ст.284 КПК України.

Водночас, суд виходить з того, що не всі порушення вимог процесуального закону можуть бути кваліфіковані як злочин.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.364 КК України характеризується прямим умислом, поєднаним з корисливою метою.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять доказів, що при винесенні постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 переслідував корисливу мету для себе чи близьких осіб.

Не наполягав на отриманні неправомірної вигоди, незаконних переваг, будь яких привілеїв прокурором і потерпілий.

Крім того, кваліфікація умислу особи залежить від об`єктивного сприйняття своєї поведінки правопорушником.

Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч.1 ст.36 КПК України).
З протоколу допиту ОСОБА_6 встановлено, що, приймаючи процесуальне рішення, прокурор був переконаний у правомірності своїх дій, тому суд погоджується з позицією слідчого стосовно неможливості довести наявність вольової ознаки суб`єктивної сторони вчиненого злочину.

Також, при винесенні оскаржуваної постанови слідчий виходив з відсутності доказів завдання протиправними діями прокурора істотної шкоди.

Дійсно наявність такої шкоди є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочинів, передбачених ст.ст.364, 365, 367 КК України.

Потерпілим пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої шкоди в сумі 140000,00грн.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч.2 ст.91 КПК України). Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зазначені процесуальні норми суд доходить висновку, що доказуванню та належному обґрунтуванню також підлягає сума завданої шкоди, котра використовується при формулюванні об`єктивної сторони вчинених злочинів.

Однак, в обґрунтування завданої шкоди не надано належних та допустимих доказів, не доведено наявності прямого причинно наслідкового зв`язку між протиправним винесенням постанови та розміром заявленої шкоди.

Доводи цивільного позову фактично зведені до моральних страждань потерпілих внаслідок тривалого проведення досудового розслідування по справі стосовно смерті їх сина.

Проте, потерпілий та захисник помилково ототожнюють предмет досудового розслідування кримінального провадження №0000254, який стосується протиправного винесення постанови, наслідків саме від цієї дії та причинно наслідкового зв`язку між ними, з обсягом доказування у кримінальному провадженні №000131, в рамках якого визначаються обставини ДТП, протиправні дії водіїв та причинний зв`язок між ними і фактом смерті особи.

Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди, обсягу доказової бази слід враховувати період з 28.08.2014 року (винесення протиправної постанови) по 18.09.2014 року (скасування постанови судом).

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, котрі вказували б на те, що в результаті винесення прокурором постанови про закриття кримінального провадження було втрачено чи знищено речові докази, знято арешт з майна або спричинено інші тяжкі наслідки.

Проти зазначених обставин не заперечував і захисник потерпілого, вказуючи виключно на обставини завдання моральної шкоди.

Тому, захисником не доведено обставин завдання істотної шкоди громадським та державним інтересам, інтересам приватних осіб.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення (ст.ст. 2, 284 КПК України), процесуальним законом визначено порядок оскарження постанов прокурора.

Тому, скасування протиправної постанови вже свідчить про достатній захист порушених прав ОСОБА_5 .

Неможливість кваліфікації протиправних дій прокурора за КК України не позбавляє потерпілого можливості захищати свої права в інший спосіб, зокрема, шляхом ініціювання питання про притягнення посадової особи до дисциплінарної відповідальності, пред`явлення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в рамках цивільного судочинства, тощо.

Таким чином, скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 303-307 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 на Постанову Слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_4 від 29 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000254 - відмовити.

Про прийняте рішення повідомити прокурора, скаржника та слідчого.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання її копії шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1