У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Косарєва В.І., Гриціва М.І.

розглянула в судовому засіданні в
м.Києві “ 3 “ квітня 2007 року кримінальну справу за касаційними
скаргами засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 в
інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова
від 31 серпня 2005 року, яким

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України,
не працюючий,

судимий 15 квітня 2003 року за ст.ст.185 ч.2,
15-185 ч.2 КК України

на 3 роки
позбавлення волі із застосуванням ст.74 КК України

умовно з
іспитовим строком на 1 рік -

засуджений:

- за ст.121 ч.2
КК України на 7 років позбавлення волі;

- за ст.296 ч.2 КК України на 4
роки позбавлення волі;

- за ст.186 ч.2 КК України на 4
роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначено шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим - 7 років позбавлення волі.

На підстав ст.71 КК України до призначеного покарання приєднано частково не
відбуте покарання за попереднім вироком і остаточно визначено 8 років
позбавлення волі.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянин
України, працюючий вантажником,

не судимий -

засуджений:

- за ст.296 ч.2
КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ст.121 ч.2 КК України на 7
років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначено шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим - 7 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2006 року
виключено з вироку вказівку про визнання такими, що обтяжують покарання ОСОБА_4
і ОСОБА_1, обставини вчинення ними злочину групою осіб за попередньою змовою, а
також вчинення ОСОБА_4 злочину повторно. В решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнані винними в тому, що вони 23 вересня 2003 року
близько 20-21 години поблизу станції метро “Московський проспект” у м.Харкові,
групою осіб скоїли хуліганство відносно
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, напали на них та побили, заподіявши потерпілим легкі
тілесні ушкодження. Потерпілому ОСОБА_6 групою осіб у складі ОСОБА_4 і ОСОБА_1
також були умисно заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

Крім того, ОСОБА_7 3 травня 2004 року близько 16 год.30 хв. у підвальному
приміщенні по АДРЕСА_1 із погрозами фізичного насильства, повторно відкрито
заволодів майном неповнолітнього ОСОБА_8 на суму 502 грн. 28 коп..

У касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зі змінами та доповненнями посилається на
однобічність і неповноту слідства, упередженість суду, невідповідність його
висновків фактичним обставинам справи, стверджує, що його дії за ч.2 ст.121 КК
України не можна вважати умисними, оскільки він захищався від потерпілого, який
також тяжко його ображав. ОСОБА_1 стверджує, що суд не врахував його щирого
каяття у вчиненні хуліганства та інших даних про його особу, а ухвала
апеляційного суду не відповідає вимогам ст.377 КПК України, і просить судові
рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд;

- захисник ОСОБА_2 заперечує
причинний зв'язок між діяннями ОСОБА_1 та виникненням у потерпілого ОСОБА_6
тяжких тілесних ушкоджень, посилається на невідповідність призначеного
покарання особі засудженого, а також на однобічність і неповноту слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, і просить
виправдати ОСОБА_1 за ст.121 ч.2 КК України та застосувати ст.75 КК України;

- захисник ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_4 стверджує, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 заподіяні
лише ОСОБА_4, що конфлікт із потерпілими ОСОБА_5 і ОСОБА_6 виник на ґрунті
неприязних стосунків, а не з хуліганських мотивів, що потерпілому ОСОБА_8
засуджений не погрожував, що суд безпідставно зазначив стан алкогольного сп'яніння
та не врахував ряд обставин, що пом'якшують покарання. Захисник просить вирок
змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч.2 ст.186 на ч.2 ст.190 КК України, з
ч.2 ст.121 на ч.1 ст.121 КК України, виправдати засудженого за ч.2 ст.296 КК
України та призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в хуліганстві та
заподіянні ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень ґрунтується на ретельному аналізі
сукупності зібраних у справі доказів, яким дано належну оцінку. Дії обох
засуджених вірно кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

Потерпілий ОСОБА_6 послідовно, в тому числі в ході очних ставок із
засудженими, стверджував, що вони били його лише по верхній частині тіла, що
підтверджується судово-медичними дослідженнями, причому одночасно, знаходячись
по різні боки - ліворуч і праворуч - від ОСОБА_6, який стояв на колінах та
ліктях і закривав руками голову від ударів. Таким чином, підстав для
перекваліфікації діянь ОСОБА_4 з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України та для
виправдання ОСОБА_1 за цим епізодом немає.

Твердження засудженого ОСОБА_1 у доповненнях до касаційної скарги про те,
що він захищався від потерпілого ОСОБА_6, який тяжко ображав його честь,
гідність і ділову репутацію, що викликало у засудженого стан сильного душевного
хвилювання, не мають підтвердження в матеріалах кримінальної справи. Тому
діяння ОСОБА_1 не підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.121 КК України на ст.123
чи ст.124 КК України.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України, то колегія
суддів вважає її правильною, оскільки ОСОБА_7 зміг відкрито заволодіти майном
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 саме тому, що останній боявся фізичної
розправи з боку засудженого, а не тому, що ОСОБА_7 обманув його чи ввів у
оману.

Про перебування ОСОБА_4 і ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння засвідчили працівники охорони, які їх затримали на місці скоєння
хуліганства та побиття потерпілого ОСОБА_6.

Підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів невідповідності
її змісту вимогам ст.377 КПК України немає.

Колегія суддів також не вбачає можливості для пом'якшення призначеного ОСОБА_4
покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та для звільнення ОСОБА_1
від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, підстав для внесення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 у касаційний розгляд з метою перегляду судових рішень щодо них з
мотивів, наведених у касаційних скаргах, немає.

Керуючись ст.ст.304, 395 КПК України, -

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 і його
захисника ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4.

судді:

Синявський О.Г. Косарєв В.І. Гриців М.І.