АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2015 Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпропетровську, кримінальне провадження № 0002108 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , гр-на України, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, працює водієм ТОВ «Тревел Тайм», раніше, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

В с т а н о в и л а:

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього, належного йому, майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього, належного йому, майна.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним та йому призначено покарання за те, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту, у невстановлені в ході досудового розслідування місці та час, з невстановленого слідством джерела, незаконно придбав речовину, масою 0,3478 г. та 0,5997 г., яка містить психотропну речовину «метамфетамін», масою 0,1531 г. та 0,4215 г. відповідно, яку обвинувачений, незаконно, з метою збуту, зберігаючи при собі, переніс до перехрестя пр. Героїв та пров. Добровольців в м. Дніпропетровську, де 08 липня 2014 року, у період часу з 21.10 години до 22.40 години, незаконно збув за 500,00 грн. ОСОБА_10 частину вищезазначеної речовини масою 0,3478 г., яка містить психотропну речовину «метамфетамін», масою 0,1531 г.
При цьому психотропну речовину масою 0,5997 г., яка містить «метамфетамін» масою 0,4215 г., ОСОБА_6 продовжив незаконно зберігати при собі з метою збуту, до 08 липня 2014 року, коли в період часу з 22.45 години до 23.20 години був затриманий співробітниками міліції поблизу буд. 6 по пр. Героїв в м. Дніпропетровську та у нього, в присутності понятих, було виявлено та вилучено вищезазначену речовину, масою 0,5997 г., що містить психотропну речовину «метамфетамін», маса якого становить 0,4215 г.
Крім цього, в період часу з 23.30 години 08 липня 2014 року, до 00.30 години 09 липня 2014 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання обвинуваченого, в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , співробітниками міліції, в присутності понятих, було виявлено та вилучено речовину, масою 0,3287 г. та 0,4667 г., які містять психотропну речовину «метамфетамін», маса якого становить 0,2527 г. та 0,3409 г. відповідно, які ОСОБА_6 , вчинюючи злочин повторно, зберігав за місцем свого проживання з метою подальшого збуту.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення та доведеність вини, просить вирок суду змінити через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, в апеляційній скарзі вказує, що суд при призначенні покарання не дав належної оцінки його щиросердечному каяттю те, що він раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимий, позитивно характеризується, а також, не врахував, що він має на утриманні малолітню дитину, дружину, яка не працює та бабусю пенсіонерку похилого віку, яка страждає на ряд захворювань, також зазначає, що суд безпідставно не відніс до обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили вирок суду, в частині призначеного покарання, змінити, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її необґрунтованою, а вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим і просив залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та юридична кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим в ході судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і ці обставини не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Аналізуючи доводи обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання: характер та тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристики, те, що він позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше, відповідно до ст. 89 КК України, не судимий, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, що суд правильно відніс до пом`якшуючих його покарання обставин, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено таких обставин, які б дозволяли прийти до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а враховуючи тяжкість та характер вчинених злочинів, таке звільнення від відбування покарання не буде мати виховного впливу на обвинуваченого.

За таких умов колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції його від суспільства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, висловленні в судовому засіданні, щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання, - є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Разом з тим, доводи обвинуваченого та його захисника, що суд першої інстанції не врахував обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину: активне сприяння розкриттю злочину, те, що він офіційно працевлаштований, має на утриманні дружину, яка не працює та бабусю похилого віку, яка страждає на ряд захворювань, на думку колегії суддів, обгрунтовані.

Так, апеляційним судом встановлено, що на момент затримання ОСОБА_6 працював водієм в туристичній компанії ТОВ «Тревел Тайм», має на утриманні непрацюючу дружину та надає допомогу своїй бабусі, ОСОБА_11 , 1938 року народження.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно з п. 3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Погоджуючись з встановленими обставинами, які суд першої інстанції врахував при призначенні покарання, колегія суддів звертає увагу, що по даній категорії справ потрібно суворо додержуватись принципу індивідуалізації покарання, враховувати характер допущенного правопорушення, ставлення обвинуваченого до нього, особу винного й інші обставини, що впливають на вид і міру покарання, що суд першої інстанції не виконав належним чином.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року иПро виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, разом з тим не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, ступінь його вини, обставини за яких був вчинений злочин.

У зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, а також враховуючи дані про особу винного і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_6 не уникав за вчинений ним злочин, а також другорядну роль кари як мети покарання, його поведінку за період кримінально - процесуального провадження, розкаяння та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши до нього положення ст. 69 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, - змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч.1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч.2 ст. 307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, з конфіскацією всього, належного йому, майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього, належного йому, майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4