Ухвала

іменем україни

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000817, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Діброва Миколаївського району,

який проживає за адресою: Львівська обл.,

АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

за касаційною скаргою прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Шевченківського районного м. Львова від 31 березня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року.

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У спільній касаційній скарзі прокурори, які брали участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просять їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурори мотивують тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу засудженого, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Посилаються також на те, що суд апеляційної інстанції не спростував доводів поданої апеляційної скарги, а тому постановлена ухвала не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На касаційну скаргу прокурорів захисником ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 подано письмове заперечення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 4 ст. 368 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки та з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_1 шостої категорії одинадцятого рангу державного службовця.

За вироком суду ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника відділу Держземагенства у Радехівському районі Львівської області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, пов'язані з погодженням документації з землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою подальшої їх безоплатної приватизації, діючи з корисливих мотивів, у період з серпня по жовтень 2013 року вимагав від ОСОБА_4, яка мала намір отримати у власність земельну ділянку, неправомірну вигоду в сумі 30 тис. доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 239 790 грн., за позитивне вирішення питання погодження, підготовки та видачі відповідних документів, які є підставою для одержання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,8 га за межами с. Вузлове Радехівського району Львівської області, в порядку безоплатної приватизації.

06 листопада 2003 року ОСОБА_1 у м. Львові одержав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США (за курсом НБУ становило 79 930 грн.), в якості першої частини обумовленої неправомірної вигоди, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про часткове підтримання поданої скарги та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, заперечення захисника проти касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та письмовому запереченні на неї, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 368 КК України в касаційному порядку прокурорами не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги прокурорів про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, то вони, на думку колегії суддів, є слушними.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання.

Цих вимог кримінального закону судом першої інстанції не враховано.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання дійшов висновку про можливість застосування до основного покарання положення ст. 75 КК України, виходячи із того, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, одружений, має незадовільний стан здоров'я, є інвалідом 3-ої групи, визнав свою винуватість та щиро розкаявся.

Проте такі висновки суду не можна вважати обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції належним чином не врахував характеру й ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину та його тяжкості.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням не відповідає вимогам статей 65, 75 КК України.

Суд апеляційної інстанції, на порушення вимог ст. 419 КПК України, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора щодо м'якості призначеного засудженому покарання та безпідставного застосування до основного покарання положення ст. 75 КК, не звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення та безпідставно залишив вирок без зміни, не спростувавши доводів прокурора, наведених в скарзі.

З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Якщо за наслідками ного розгляду суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині, то його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України слід визнати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, а, отже, неправильним.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 17 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7