У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Таран Т.С., Пекного С.Д.

за участю прокурора

Яковенко Р.І.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 22 січня
2008 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь
у розгляді справи судом першої інстанції, і за касаційними скаргами засуджених
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на вирок апеляційного суду.

Вироком апеляційного суду Одеської
області від 23 березня 2007 року засуджені:

ОСОБА_2, 1979 р.на-

родження, громадянин України, згідно ст.89

КК України не судимий,

за ст.
152 ч.3 КК України на 8 років позбавлення волі; за ст. 152 ч.4 КК України на 9
років позбавлення волі; за ст. 115 ч.2 п.п. 10,12 КК України на 14 років та 6
місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
суд визначив ОСОБА_2. остаточне покарання - 14 років 6 місяців позбавлення
волі;

ОСОБА_3, 1985 р.народ-

ження, громадянин
України, не судимий,

за ст.
152 ч.3 КК України на 7 років позбавлення волі; за ст. 152 ч.4 КК України на 8
років позбавлення волі; за ст. 115 ч.2 п.п. 10,12 КК України на 13 років
позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів суд
визначив ОСОБА_2. остаточне покарання - 13 років позбавлення волі;

ОСОБА_4, 1989р.на-

родження, громадянин України, згідно ст.89

КК України не судимий,

за ст.
152 ч.3 КК України на 7 років позбавлення волі; за ст. 152 ч.4 КК України на 8
років позбавлення волі; за ст. 115 ч.2 п.п. 10,12 КК України, із застосуванням
ст. 69 КК України, на 9 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_4. остаточне покарання - 9 років позбавлення волі;

ОСОБА_5, 1986

р. народження, згідно ст. 89 КК України не

судимий,

за ст.
152 ч.3 КК України на 8 років позбавлення волі; за ст. 152 ч.4 КК України на 9
років позбавлення волі; за ст. 115 ч.2 п.п. 10,12 КК України на 14 років 6
місяців позбавлення волі; за ст. 304 КК України на 3 роки позбавлення волі. На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_5.
остаточне покарання - 14 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджені ОСОБА_2., ОСОБА_3,
ОСОБА_5. та ОСОБА_4. визнані винуватими у зґвалтуванні та умисному вбивстві,
поєднаному із зґвалтуванням, неповнолітньої ОСОБА_6, вчинених за наступних
обставин.

10 вересня 2006 року, приблизно о 2 год. ночі, засуджені
ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_5. та ОСОБА_4., перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння на стадіоні села Стара Царичанка Білгород-Дністровського району,
зустріли потерпілу ОСОБА_6, 21 листопада 1989 р. народження. Достовірно знаючи
про її неповнолітній вік, ОСОБА_5. запропонував їй вступити у статевий зв'язок.
Коли потерпіла відмовилась, засуджені ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_5. та
неповнолітній ОСОБА_4., якого у вчинення цього злочину втягнув ОСОБА_5.,
спільно застосовуючи до ОСОБА_6 фізичне насильство з тим, щоб подолати опір,
який чинила потерпіла, роздягли її, повалили на землю і почергово зґвалтували.
Коли потерпілу ґвалтував один із засуджених, інші утримували її, закривали
рукою рот. Відразу після того, як останнім ОСОБА_6 зґвалтував ОСОБА_3
засуджені, діючи спільно та узгоджено, вчинили її умисне вбивство. При цьому
ОСОБА_3, ОСОБА_5. та ОСОБА_4. утримували її за руки та ноги, а ОСОБА_2.
здавлював потерпілій шию руками, в результаті чого від механічної асфіксії
смерть ОСОБА_6 настала на місці подій.

У касаційних скаргах та поданні:

засуджений ОСОБА_4., як видно із змісту його скарги,
фактично, просить про пом'якшення призначеного йому покарання. Крім того, він
указує на відсутність змови між засудженими на зґвалтування потерпілої та її
вбивство і зазначає, що все сталось у зв'язку з тим, що він перебував у стані
значного алкогольного сп'яніння;

засуджений ОСОБА_2., фактично, також ставить питання про
пом'якшення призначеного йому покарання. Визнаючи себе повністю винуватим, він
теж посилається на те, що на час вчинення злочину не міг керувати своїми діями,
оскільки перебував у стані значного алкогольного сп'яніння;

прокурор просить змінити вирок суду, виключивши із нього
вказівки про судимість ОСОБА_2., ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що згідно
ст. 89 КК України їх слід вважати такими, що не мають судимості. Крім того, у
касаційному поданні ставиться питання про виключення із вироку висновку суду
про необхідність кваліфікації дій всіх засуджених за ст. 152 ч.3 КК України,
оскільки така кваліфікація є зайвою при наявності кваліфікації дій засуджених
за ст.152 ч.4 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав
касаційне подання і вважав, що для
задоволення скарг засуджених підстав не має, перевіривши матеріали справи та
обговоривши викладені у касаційних скаргах та у касаційному поданні доводи,
колегія суддів вважає, що скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2. задоволенню не підлягають,
а касаційне подання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності вини засуджених ОСОБА_2.
та інших у вчиненні ними злочинів при зазначених у вироку обставинах
відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, із показань засудженого ОСОБА_2. видно, що 9 вересня
2006 року, у другій половині дня, разом з іншими засудженими він вживав
спиртне. Вночі, вони знаходились на стадіоні і зустріли там ОСОБА_6, до якої
першим почав чіплятись ОСОБА_5., але вона чинила йому опір. З тим, щоб подолати
опір, вони застосували до неї фізичну силу. При цьому, коли один із засуджених
ґвалтував потерпілу, інші її утримували, тримаючи за руки, закриваючи їй рот.
Коли це останнім робив ОСОБА_3, а інші засуджені утримували потерпілу, він,
ОСОБА_2., руками почав давити її за шию до тих пір, поки вона перестала
подавати ознаки життя. Після цього вони залишили місце вчинення злочину.

Засуджені ОСОБА_3, ОСОБА_5. та ОСОБА_4. у судовому
засіданні підтвердили достовірність своїх показань, які вони неодноразово
давали в ході досудового слідства, у тому числі під час відтворення обстановки
та обставин події, і у яких обставини вчинення неправомірних дій щодо
потерпілої співпадають з показаннями ОСОБА_2.

Ні під час досудового слідства, ні у судовому засіданні
засуджені не оспорювали того, що потерпілу вони знали раніше і їм було відомо
про її неповнолітній вік.

Об'єктивно достовірність показань засуджених щодо
обставин застосування насильства до потерпілої та причин її смерті
підтверджується сукупністю інших досліджених судом і наведених у вироку
доказів.

Так, дані судово-імунологічних експертиз свідчать про
можливість походження від потерпілої ОСОБА_6 слідів крові, виявленої на одязі
засуджених.

Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть
потерпілої настала від механічної асфіксії в результаті здавлювання шиї руками.

Оцінивши та проаналізувавши ці та інші, перелічені у
вироку досліджені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність вини засуджених ОСОБА_2., ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3.
у вчиненні ними, групою осіб, зґвалтування неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6,
що спричинило особливо тяжкі наслідки, а також в умисному вбивстві потерпілої,
вчинене ними за попередньою змовою і поєднане із зґвалтуванням.

Посилання засуджених у скаргах на відсутність між ними
попередньої змови на зґвалтування та вбивство потерпілої і на те, що вони не
могли керувати своїми діями у зв'язку з перебуванням у стані алкогольного
сп'яніння колегія суддів не може розцінити як підставу для внесення у вирок
відповідних змін, виходячи із наступного.

З врахуванням встановлених по справі безпосередніх
обставин застосування засудженими фізичного насильства до потерпілої як під час
її зґвалтування, так і під час вбивства, коли вони, долаючи її опір, всі разом
тримали потерпілу в ході почергового зґвалтування і продовжували тримати тоді,
коли ОСОБА_2. став душити потерпілу за горло до тих пір, поки вона перестала
подавати ознаки життя, - все це суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як
свідчення узгодженості дій засуджених, спрямованих як на зґвалтування
потерпілої, так і на позбавлення її життя.

Дані висновків судово-психіатричних експертиз указують на
те, що в момент вчинення злочинних дій щодо потерпілої засуджені ОСОБА_2. та
ОСОБА_4. ніякими психічними захворюваннями не страждали, не перебували під
впливом тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а знаходились у
стані простого (непатологічного) алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з цим кваліфікація дій засуджених за ст.ст. 152
ч.3, 152 ч.4, 115 ч.2 п.п. 10,12 КК України є правильною.

Що стосується призначеного ОСОБА_2. та ОСОБА_4.
покарання, то вирішення судом першої інстанції цього питання відповідає
положенням, передбаченим ст. 65 КК України, оскільки суд врахував ступінь
тяжкості вчинених ними злочинів, характеризуючі засуджених дані та обставини,
що пом'якшують і обтяжують покарання.

Підстав для пом'якшення призначеного їм покарання колегія
суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які
перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і
постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок по справі не
встановлено.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним,
задовольняючи у цій частині подання прокурора, виключити як із вступної, так й
з мотивувальної частин вироку посилання на судимість ОСОБА_2., ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
оскільки з врахуванням положень, передбачених ст. 89 КК України їх слід вважати
такими, що не мають судимості.

Із змісту постанов про пред'явлення ОСОБА_2., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. та ОСОБА_3. обвинувачення та обвинувального висновку видно, що
формулюючи обвинувачення за ч.4 ст. 152 КК України, органи досудового слідства
обвинувачували їх у зґвалтуванні, що спричинило особливо тяжкі наслідки. Такі
кваліфікуючі ознаки як зґвалтування неповнолітньої, вчинене групою осіб у цьому
обвинуваченні не були указані. За цими кваліфікуючими ознаками їм було
пред'явлено обвинувачення за ч.3 ст. 152 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшовши
до висновку про доведеність вини засуджених у вчиненні ними як групою осіб
зґвалтування неповнолітньої, що спричинило особливо тяжкі наслідки, і,
дотримуючись вимог ст. 275 КПК України щодо меж судового розгляду, обґрунтовано
кваліфікував дії засуджених за ч.4 ст. 152 КК України та за ч.3 ст. 152 КК
України.

У зв'язку з цим, а також з врахуванням вимог ст. 33 КК
України, подання прокурора в частині виключення із вироку як зайвої
кваліфікації дій засуджених за ст. 152 ч.3 КК України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Одеської області від 23 березня
2007 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити - виключити із цього вироку
вказівку про те, що названі засуджені були раніше судимі.

У решті цей же вирок щодо ОСОБА_2., ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3. залишити без зміни.

Судді:

Таран Т.С.
Пекний С.Д. Федченко
О.С.