Справа № 460/943/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Яворівський районний
суд Львівької області

в
складі головуючого судді: Гоцко В.І.,

при
секретарі: Домашовець М.Ф.,

з
участю прокурора: Назара С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Яворові
Львівської області справу про
обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста
Рава-Руська Жовківського району
Львівської області, українця,
громадянина України, освіта вища,
безпартійного, одруженого, не
військовозобов'язаного, тимчасово не
працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1,
такого, який не має судимості,-

за ст.122 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2013 року, близько 22 години,
обвинувачений ОСОБА_1, знаходячись в
кімнаті будинку АДРЕСА_1, на грунті
особистих неприязних відносин із
ОСОБА_2, під час суперечки, яка
переросла у сварку та шарпанину, умисно
наніс ОСОБА_2 удари кулаком в область
обличчя, спричинивши потерпілому
подвійний перелом нижньої щелепи в
ділянці кута справа та тіла зліва, який
згідно висновку судово-медичної
експертизи відноситься до середньої
тяжкості тілесних ушкоджень, за
ознакою тривалого розладу здоров'я.

Таким чином, своїми діями
обвинувачений ОСОБА_1 заподіяв
потерпілому умисне середньої тяжкості
тілесне ушкодження, тобто умисне
ушкодження, яке не є небезпечним для
життя і не потягло за собою наслідків,
передбачених у статі 121 цього Кодексу,
але таке, що спричинило тривалий розлад
здоров'я, тобто скоїв злочин,
передбачений ст. 122 ч.1 КК України.

Факт вчинення кримінального
правопорушення обвинуваченим ОСОБА_1
підтверджується такими зібраними по
кримінальному провадженні доказами.

Повним визнанням своєї вини
обвинуваченим ОСОБА_1, та його показами
в судовому засіданні про те, що він,
разом із своєю дружиною, малолітньою
дочкою і потерпілим ОСОБА_2, який є
рідним молодшим братом його дружини, а
також тещею, проживає в одному
житловому будинку АДРЕСА_1.

10 січня 2013 року, біля 22 години, він,
з малолітньою дочкою, знаходився в
кімнаті житлового будинку за місцем
свого проживання. Вдома також була теща
та молодший брат його дружини ОСОБА_2,
який у своїй кімнаті вів себе шумно і
тим самим не давав дитині спати. Він
неодноразово стукав у спільну стінку
кімнати, щоб ОСОБА_2 заспокоївся, але
той не звертав на це уваги. Тоді він
пішов до кімнати брата дружини і на
словах попросив його вести себе
спокійніше. ОСОБА_2, який стояв в своїй
кімнаті спиною до нього, повернувся
обличчям і по виразу обличчя він
оприділив, що той налаштований
агресивно, а коли ОСОБА_2 різко
направився в його сторону, він у
відповідь, наніс ОСОБА_2 два удари
кулаком в область обличчя. На нього
ззаду, накинулася його теща, яку він
відштовхнув в сторону і в цей час,
побачив в руці ОСОБА_2 кухонний ніж,
який йому вдалося вирвати з рук брата
дружини і відкинути в сторону. В момент,
коли потерпілий намагався піднятися на
ноги, він пішов до своєї кімнати, куди
через деякий час прийшли працівники
міліції, яким він і розповів про
згаданий конфлікт.

Пізніше, зі слів рідних, йому
стало відомо, що потерпілий ОСОБА_2
знаходиться в лікарні, оскільки у нього
виявили перелом щелепи.

Розуміє, що він був нестриманим і
неправим по відношенню до потерпілого
ОСОБА_2, просить у потерпілого
вибачення, щиро розкаюється у
вчиненому і також просить суворо його
не карати.

Крім повного визнання своєї вини
обвинуваченим ОСОБА_1, його вина в
скоєному кримінальному правопорушенні
підтверджується показами потерпілого
ОСОБА_2, показами свідків ОСОБА_3,
протоколом огляду місця події,
висновком судово-медичної експертизи
та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.349 КПК України,
суд, заслухавши думку учасників
судового розгляду, визнає недоцільним
подальше дослідження доказів, стосовно
фактичних обставин заподіяння
потерпілому середньої тяжкості
тілесних ушкоджень, так як вони ніким
не оспорюються і учасники судового
розгляду не заперечують проти цього.

Аналізуючи докази, що були добуті
та досліджені в судовому засіданні, суд
приходить до висновку, що вина
обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні ним
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.122 ч.1 КК України у
судовому засіданні доведена повністю і
кримінальне правопорушення
кваліфіковано вірно, оскільки він
заподіяв потерпілому умисне середньої
тяжкості тілесне ушкодження, тобто
умисне ушкодження, яке не є небезпечним
для життя і не потягло за собою
наслідків, передбачених у статі 121
цього Кодексу, але таке, що спричинило
тривалий розлад здоров'я.

Обираючи вид і розмір покарання,
суд враховує характер і ступінь
суспільної небезпеки вчиненого
кримінального правопорушення, особу
винного, який характеризується
позитивно, вперше притягується до
кримінальної відповідальності,
одружений, має на утриманні малолітню
дитину, такі обставини, які пом'якшують
покарання, як щире каяття та активне
сприяння розкриттю злочину, і
обставини, які обтяжують покарання,
вважає за необхідне призначити
обвинуваченому ОСОБА_1 покарання у виді
обмеження волі, із звільненням його від
відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України,
суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.122 ч.1 КК України,
призначивши покарання у виді обмеження
волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України,
ОСОБА_1 звільнити від відбування
призначеного покарання з
випробуванням, якщо він протягом
одного року іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

Згідно ст.76 КК України покласти на
засудженого ОСОБА_1. такі обов'язки:

- не виїзджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,

- повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання або роботи.

- періодично з'являтися для реєстрації
в органи кримінально-виконавчої
інспекції.

На вирок може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Львівської області протягом тридцяти
днів, з дня його проголошення, через
Яворівський районний суд Львівської
області.

Вирок виготовлений в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя:
Гоцко.В.І.