Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/24/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.07.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001164 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка, Компаніївського району, Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працює, проживає по АДРЕСА_1 , судимого:

-25.05.2011 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст..75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки.

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в розмірі 5 566 грн. 55 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисника-адвокат ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що 01.10.2013 року близько 03 год. 00 хв. ночі ОСОБА_9 , знаходячись поблизу території молочно-тваринної ферми № 1 фермерського господарства «Олександрівське», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при зустрічі з мешканцем села потерпілим ОСОБА_14 на ґрунті особистої неприязні затіяв з ним сварку, яка переросла в бійку, в ході якої, користуючись фізичною перевагою, повалив потерпілого на землю і почав кулаками бити його по голові і тілу, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до втрати потерпілим свідомості. Після цього підсудний відтягнув потерпілого до ями в лісосмузі, що розділяє територію ферми і вул. Гагаріна та зв`язавши руки потерпілого, залишив його. В результаті тяжких тілесних ушкоджень на місці події настала смерть потерпілого.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок районного суду щодо нього змінити і призначити йому 7 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що районний суд не врахував показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які бачили як потерпілий сам спровокував з ним скандал і вдарив декілька разів дерев`яною палкою.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений свою апеляцію змінив, вину у вчиненні згаданого правопорушення визнав частково, підтвердив факт бійки з потерпілим, проте заперечив факт зв`язування останньому рук і залишення його у ямі. Просив зменшити розмір стягнутої на користь потерпілої моральної та матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок районного суду щодо останнього змінити та призначити міру покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції виносячи вирок не врахував особу винного та обставини, що пом`якшують призначене покарання. Так, ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, працював на тваринній фермі, що підтверджують свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Крім того, просила врахувати те, що обвинувачений проживав та виховувався без батьків ніхто не цікавився його життям. Під час апеляційного розгляду підтримала апеляційні вимоги свого підзахисного.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в об`ємі допиту обвинуваченого та дослідження характеризуючих обвинуваченого матеріалів, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляцій без задоволення, захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляції і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданих апеляцій, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визнав повністю і пояснив, що дійсно при зустрічі вночі 21.10.2013 року між ним та потерпілим на території молочно-тваринної ферми №1 ФГ «Олександрівське» виникла сварка, в ході якої він побив потерпілого, що призвело до втрати його свідомості. В подальшому відтягнув ОСОБА_14 до ями в лісосмузі, де, зв`язавши йому руки, залишив на місці події.

Допитаний в апеляційній інстанції ОСОБА_9 свою вину в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення не визнав взагалі та пояснив, що між ним та потерпілим 21.10.2013 року на території молочно-тваринної ферми № 1 ФГ «Олександрівське» виникла сварка, в ході якої потерпілий завдавав йому удари, а він захищався від нападу. В подальшому потерпілий покинув ферму, але пішов не в бік свого дому, а в протилежному напрямку. При цьому ОСОБА_21 декілька разів наздогнав потерпілого ОСОБА_14 , та намагався силою змусити його йти додому, на що потерпілий не погоджувався і між ними виникала бійка. Вважає, що наносив удари потерпілому у стані необхідної оборони, оскільки під час сварки на фермі потерпілий перший напав на нього, маючи дерев`яну палицю, і в подальшому теж завдавав йому ударів по тулубу. При цьому рук потерпілому він не зв`язував та наміру наносити тілесні ушкодження потерпілому не мав, а лише оборонявся від нападу ОСОБА_14 .

Також зазначив, що на досудовому слідстві він себе обмовив у вчиненні згаданого кримінального правопорушення, оскільки органи досудового слідства перевищуючи свої службові повноваження, застосовували до нього психологічний тиск та фізичне насилля, тому він дав визнавальні показання.
Не зважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів його вина у вчиненні даного злочину повністю підтверджується зібраними доказами, дослідженими судом першої інстанції в повному обсязі.
Так, допитана під час судового розгляду судом першої інстанції свідок ОСОБА_22 пояснила, що є потерпілий є її чоловіком. Так, 21.10.2013 року її чоловік о 03 год. 00 хв. пішов на роботу на вище згадане ФГ чергувати і перевірити, як працюють охоронці, а вранці їй стало відомо, що чоловіка вбито. Як виявилось, її чоловіка вбив ОСОБА_9 , з яким у ОСОБА_14 раніше були конфлікти і склалися неприязні стосунки.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що в ніч з 20.10.2013 року на 21.10.2013 року він був на роботі чергував охоронцем на фермі в с. Олександрівка. Звечора бачив обвинуваченого на фермі, який вживав алкогольні напої. Був очевидцем, як вночі на ферму прийшов потерпілий, який назвався перевіряючим, а за ним на ферму прийшов ОСОБА_9 і між ними виникла бійка, в яку він втрутився і розборонив їх, однак ОСОБА_9 знову затіяв бійку. Він сказав ОСОБА_14 , щоб той тікав, а то ОСОБА_9 його вб`є. Потім ОСОБА_14 вдалося вибігти з приміщення, а за ним погнався ОСОБА_9 . Вранці йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що він вбив чоловіка.

Свідок ОСОБА_23 , який допитаний під час судового розгляду в районному суді пояснив, що він працює охоронцем на свинофермі в с. Олександрівка. Вранці 21.10.2013 року близько 05 год. 00 хв. він повернувся з чергування і на вул. Гагаріна зустрів ОСОБА_9 зі слідами тілесних ушкоджень на обличчі, який повідомив йому, що вбив чоловіка і що йому потрібно тікати з села. Як потім виявилось, біля ферми знайшли вбитого ОСОБА_14 .

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснив, що 21.10.2013 року близько 06 год. 00 хв. ранку до його двору в с. Олександрівка прийшов ОСОБА_9 , який був в стані алкогольного сп`яніння зі слідами тілесних ушкоджень на обличчі, і повідомив, що вбив ОСОБА_25 . Однак, зважаючи на стан сп`яніння ОСОБА_9 , він йому не повірив.

Свідок ОСОБА_26 , яка допитана під час судового розгляду в районному суді пояснила, що вранці 21.10.2013 року виявила в колишній силосній ямі тіло чоловіка без ознак життя, як потім виявилося, це був мешканець села ОСОБА_14 .

Крім даних пояснень свідків, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказам, а саме:
-протоколом огляду місця події від 21.10.2013 року, в ході якого на території між МТФ № 1 фермерського господарства «Олександрівське» та вул. Гагаріна в с. Олександрівка Олександрійського району в ямі виявлено труп ОСОБА_14 зі слідами тілесних ушкоджень голови і обличчя (т. а.п.);

-висновком судово-медичної експертизи № 359 від 19.11.2013 року з якої вбачається, що на трупі ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:а) закритого перелому кісток носу з явищами носової кровотечі та в комплексі з ознаками асфіксії, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні ознаки якого в ушкодженні не відбилися. Зважаючи на відсутність етилового спирту в крові (що встановлено при судово-медичній токсикологічній експертизі) можна припускати, що у потерпілого могла мати місце травма головного мозку, яка не супроводжувалася морфологічними змінами з боку тканини головного мозку. Враховуючи це, можна припускати, що така травма могла супроводжуватись втратою свідомості, що в свою чергу пояснювало б відсутність чи загальмованість кашльового рефлексу, що в подальшому призвело до аспірації крові в дихальні шляхи і появи ознак асфіксії. Дане ушкодження у живих осіб несе ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого;б) синців очниць, нижньої щелепи справа, лівої вилиці, лоба справа, правого коліна, ран правої брови, лівої тім`яної області, крововиливу у м`які тканини лоба справа, які могли виникнути від дії тупих твердих предметів. У живих осіб дані ушкодження несуть ознаки легких тілесних ушкоджень, оскільки викликають за звичайних обставин скороминущий розлад здоров`я на термін до 6 діб та в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходяться;

-протоколом проведення слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_9 на місці розповів та показав, при яких обставинах та яким чином наносив удари ОСОБА_14 і як потім відтягнув тіло до лісосмуги, де сховав його у ямі, при цьому зв`язавши руки потерпілому (т.2 а.п.35-37);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи № 359 від 21.12.2013 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, могли виникнути за обставин, викладених в протоколі слідчого експерименту (т. а.п.);

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів вважає, що на підставі достовірних і узгоджених між собою доказів районний суд обгрунтовано визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
При цьому колегія суддів критично ставиться до доводів обвинуваченого ОСОБА_9 , що інкримінований злочин він не вчиняв, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.
З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що конфлікт та бійка між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_14 виник вночі на фермі, де він працює охоронцем. При цьому свідок зазначав, що ОСОБА_21 був ініціатором конфлікту, і намагався за допомогою палиці душити потерпілого. Він втрутився в бійку і розборонив їх, однак ОСОБА_9 знову затіяв бійку. Потім ОСОБА_14 вдалося вибігти з приміщення, а за ним погнався ОСОБА_9 .

Такі пояснення свідка спростовують доводи обвинуваченого, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, а також спростовують доводи обвинуваченого щодо перебування у стані необхідної оборони, викликаної протиправними діями потерпілого. Крім того пояснення свідка ОСОБА_15 узгоджуються і з протоколом слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, в ході якого він розповів та показав, при яких обставинах наносив удари потерпілому, висновком додаткової судово-медичної експертизи № 359 від 21.12.2013 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, могли виникнути за обставин, викладених в протоколі слідчого експерименту та показаннями обвинуваченого, наданими апеляційному суду в частині того, що після конфлікту на фермі, він побіг за потерпілим та між ними продовжувалася бійка.

Хибними є і доводи обвинуваченого що всі удари, які він наніс потерпілому були легкої тяжкості, він не зв`язував рук потерпілому та не залишав його у ямі, оскільки вищевикладене спростовується матеріалами провадження, показаннями обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції, показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , яким обвинувачений повідомив про вбивство ним потерпілого.
Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 359 від 19.11.2013 року на трупі ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження, які у живих осіб несе ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, що відповідає об`єктивній стороні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. За таких обставин, смерть потерпілого настала внаслідок спричинених ударів, а не від того, що йому зв`язували руки та залишили у ямі. Після нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, всі послідуючі дії обвинуваченого (зв`язування рук та залишення у ямі) не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого щодо застосування до нього службовими особами Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області недозволених методів слідства при проведенні слідчих дій, а саме застосовували до нього психологічний тиск та фізичне насилля з метою отримання від нього визнавальних показань, суд апеляційної інстанції визнає їх також безпідставними, наданими з ціллю уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.

В ході розгляду провадження судом апеляційної інстанції перевірялись доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування відносно нього працівниками міліції недозволених методів досудового розслідування, що, зі слів обвинуваченого, стало підставою для дачі ними в ході досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції неправдивих показів. Однак, ці доводи свого підтвердження не знайшли, що підтверджується постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Кіровоградської області від 8.07.2015 року. Зазначена постанова обвинуваченим не оскаржувалася.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що за клопотанням обвинуваченого 22.10.2013 року йому було призначено захисника, і всі подальші слідчі дії (допит обвинуваченого, проведення слідчого експерименту та інші) та судовий розгляд провадження відбувалися за участю захисника.

При цьому ні під час досудового розслідування кримінального провадження, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, від обвинуваченого та його захисника будь-яких клопотань чи повідомлень щодо здійснення стосовно ОСОБА_9 фізичного чи психологічного впливу з боку працівників Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області не надходило.
Крім того, як вбачається з технічного аудіозапису фіксування судового розгляду, обвинувачений в судовому засіданні в суді першої інстанції на запитання свого захисника-адвоката ОСОБА_10 , про наявність у нього під час затримання тілесних ушкоджень, а саме: губи, шиї та грудної клітини, пояснив, що отримав їх в результаті бійки з потерпілим. При цьому, не вказував на застосування працівниками Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області до нього психологічного та фізичного насилля. Показання про вчинення згаданого кримінального правопорушення давав логічно, послідовно, з участю свого захисника-адвоката.

В ході апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 зазначав, що під час розгляду справи судом першої інстанції він не повідомляв суду про психологічний тиск з боку працівників Олександрійського РВ УМВС України, оскільки вони знаходилися в залі судового засідання і він побоювався за своє життя.
Колегія суддів критично відноситься до таких показань обвинуваченого, оскільки вони не підтверджені об`єктивними доказами. Будь-яких даних щодо знаходження в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції сторонніх осіб, зокрема працівників міліції, обвинуваченим не було надано. З технічного запису аудіо фіксації судового засідання також не вбачається присутність сторонніх осіб у залі судового засідання та здійснення психологічного впливу на обвинуваченого. Більше того, на думку колегії, ніщо не перешкоджало обвинуваченому в судовому засіданні заявити клопотання про видалення сторонніх осіб з залу суду (у разі їх присутності), та повідомити захисника та суд про здійснення на нього психологічного тиску. Крім того, в первісних апеляціях обвинувачений та захисник-адвокат в його інтересах просили врахувати те, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину та пом`якшити обвинуваченому покарання. Також в судових дебатах обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника в частині призначення йому більш м`якого покарання.
Така поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, спростовує його твердження щодо застосування до нього психологічного тиску з боку працівників міліції під час розгляду справи судом першої інстанції, і свідчить лише про намір затягнути розгляд кримінального провадження та уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
Твердження обвинуваченого що він не ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, не отримував обвинувальний акт і не знає, в чому його обвинувачують, а розписка про його отримання підписана не ним, а іншою особою, не підтверджуються жодними доказами.
Як вбачається з аудіо запису судового процесу, під час підготовчого судового засідання, судового розгляду справи у суді першої інстанції та на початку апеляційного розгляду обвинувачений не зазначав про те, що він не отримував обвинувальний акт. При цьому при розгляді справи в суді, обвинувальний акт оголошувався прокурором, районний суд роз`яснював суть обвинувачення ОСОБА_9 , з`ясовував, чи розуміє він, в чому його обвинувачують, та його ставлення до обвинувачення та цивільного позову, що підтверджується аудіо-записом судових засідань..
Твердження ОСОБА_9 , що про підробку його підпису на розписці про отримання обвинувального акту йому стало відомо лише в суді апеляційної інстанції, оскільки до цього часу він не ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, є хибними.
Розписка обвинуваченого ОСОБА_9 про отримання обвинувального акту міститься у томі 2 кримінального провадження (а.с.85)
В матеріалах кримінального провадження є розписка обвинуваченого від 23.04.2015 року про ознайомлення з матеріалами провадження (т.3 а.с.55) та від 26.06.2014 року про ознайомлення в повному обсязі з т.1 та т.2 матеріалів провадження (т.3 а.с.108) .
Тобто, у разі підробки підпису обвинуваченого на розписці про отримання обвинувального акту, ОСОБА_9 мав змогу з`ясувати це під час розгляду справи у суді першої інстанції. Однак жодних клопотань з цього приводу від обвинуваченого та його захисника не надходило.

Перевіркою всіх інших доводів, наведених у апеляціях сторони захисту, було встановлено, що вони також є безпідставними.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст..50, 65 КК України.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, місцевий суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, врахував обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку, а також обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому правопорушенні. Також, врахував і те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин, а тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання, обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і призначив покарання, в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.121 КК України.

Вид та термін призначеного покарання є на переконання колегії суддів, виваженим і відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним діяння та його особі і буде необхідним і достатнім для його виправлення, слугуватиме попередженню вчинення ним нових злочинів. підстави для застосування ст..75, 69 КК України відсутні.

Доводи обвинуваченого про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про його особу та невідповідності призначеного покарання особі винного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд всебічно і повно врахував як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого так і ті, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням всіх доводів, обґрунтовано призначив покарання пов`язане з позбавленням волі в мінімальних межах санкції ст. 121 ч.2 КК України, яке за вказаних вище обставин справи є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого, що він має постійне місце роботи, а також позитивно характеризується за місцем проживання, не підтверджується жодними доказами. В матеріалах провадження міститься негативна характеристика ОСОБА_9 за місцем проживання, яка і була врахована судом при призначенні покарання. При цьому сторона захисту, з огляду на засади змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, не скористалася у судовому засіданні своїм правом надати такі докази.

Враховуючи викладене, підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_9 та його захисника-адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в його інтересах залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2014 року стосовно ОСОБА_9 засудженого за ч.2 ст.121 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді- підписи

З оригіналом згідно

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2