Справа № 461/3392/15-к
Провадження № 1-кп/461/232/15
У Х В А Л А
02.04.2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в залі суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0003974 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту та подальший збут наркотичного засобу обіг якого обмежений, незаконно придбав наркотичний засіб бупренорфін (Субітекс), який незаконно зберігав при собі, та 21 жовтня 2014 року, знаходячись по вул. Шпитальній у м. Львові, поблизу ТЦ «Магнус», збув громадянці ОСОБА_6 за 100 гривень. Дані дії ОСОБА_5 кваліфіковані як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, тобто за ч. 1 ст. 307 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 , маючи вищевказаний умисел 28 листопада 2014 року, 16 січня 2015 року, 04 лютого 2015 року також незаконно збував аналогічні наркотичні речовини громадянці ОСОБА_6 у м. Львові, шляхом продажу. Відповідно до висновків експертів №3/1486 від 16 грудня 2014 року, №3/44 від 26 січня 2015 року, №3/177 від 18 лютого 2015 року, збуті речовини містять бупренорфін, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Дані три епізоди дій обвинуваченого кваліфіковані як повторне незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, тобто за ч. 2 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив усне клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 мотивуючи його наступним. ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину і тяжкість покарання може примусити його переховуватись від суду; під час досудового розслідування обвинувачений проживав за різними адресами; може впливати на свідків у кримінальному провадженні та продовжити злочинну діяльність. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні іншого злочину і йому оголошено підозру. Апеляційним судом Львівської області залишено в силі рішення слідчого судді Галицького районного суду міста Львова про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою. Просив подовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Зауважив, що відсутність електронних пристроїв не забезпечить належним чином виконання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого домашній арешт. Зазначив, що клопотання в порушення вимог КПК України подане менш як за 5 днів до розгляду справи, заявлене усно, а не в письмовому виді. Термін покарання за санкцією статті, яка інкримінується ОСОБА_5 , не може служити підставою для продовження терміну перебування під вартою. З боку обвинуваченого не було жодних дій, які свідчили про тиск на свідків. Прокурор не довів, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу не знизилися та не надав суду доказів про існування ризиків на момент розгляду усного клопотання про продовження строку тримання під вартою. Обвинувачений має постійне місце проживання, одружений та має малолітню дитину.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, зобов`язався належним чином виконувати обов`язки.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та про необхідність зміни запобіжного заходу виходячи з наступного.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку , встановленому законом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Тобто, обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

В судовому засіданні прокурором не надано жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків. Крім того, зазначаючи, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення прокурор не надав копії відповідного процесуального документу. Не доведено також ухилення обвинуваченого від слідства (документи, підтверджуючі факти його проживання за різними адресами відсутні). До клопотання не долучені дані про особу обвинуваченого, що на думку прокурора, мають істотне значення під час розгляду клопотання (наявність судимостей тощо), але їх відсутність врахована судом при відмові у задоволенні клопотання. Взагалі, прокурор обмежився усним клопотанням, не надав суду жодного документу на підтвердження зазначених ним обставин.

Згідно з положенням ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання в судовому засіданні прокурором не було в повній мірі доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 . Достатніх підстав вважати, що останній може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме буде переховуватися чи іншим чином впливати на кримінальне провадження, не встановлено.

Приписами ч.3 ст. 315 КПК України встановлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

До клопотання додаються:

1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу;

3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Виходячи з буквального тлумачення приписів зазначеної статті, а саме, що «клопотання слідчого, прокурора подається до місцевого суду…», суд погоджується з позицією сторони захисту, що клопотання повинно бути саме у письмовому виді, оскільки усне клопотання подати до суду не вбачається можливим. Крім того, законодавчо визначена необхідність долучення до клопотання певних документів.
Під час розгляду клопотання судом також було враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації в м. Львові, одружений та виховує малолітню дитину, не має наміру переховуватися від суду і вказане не спростоване прокурором.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про те, що у клопотанні прокурора слід відмовити, а до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово. Такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
На думку суду, рішення узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, оскільки небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною,що це не може служити виправданням утримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 28 січня 1993 року у справі W. проти Швейцарії).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 369-372, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , відмовити.

Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово; спілкуватися зі свідками по справі ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зобов`язати ОСОБА_5 носити електронний засіб контролю (браслет) у разі прийняття рішення про його застосування; здати до прокуратури Галицького району м. Львова на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст. 181 КПК України, працівники органів внутрішніх справ мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває з метою контролю за його поведінкою.

Строк дії ухвали визначити до 01 червня 2015 року.

Копію ухвали направити для виконання до Львівського слідчого ізолятора УДПтС України у Львівській області та Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області для негайного звільнення з-під варти і доставлення ОСОБА_5 до місця проживання в порядку ст. 202 КПК України.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 02 квітня 2015 року проголошено її вступну та резолютивну частини. Повний текст ухвали проголошений 03 квітня 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1