АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/711/2012 Номер провадження 11/1690/711/2012Головуючий у 1-й інстанції Косик Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого Герасименко В.М.

суддів Костенка В.М., Гонтар А.А.

за участю прокурора Деряги Л.М.

захисника адвоката ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава кримінальну справу за апеляціями старшого помічника прокурора Машівського району Полтавської області, засудженого ОСОБА_3 на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 16 березня 2012 року.

Цим вироком

засуджений:

-за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі,

-за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 06.09.2011 року, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що він 26.02.2010 року близько 21 год. за попередньою змовою з ОСОБА_4, який засуджений за скоєння даного злочину і відбуває покарання в місцях позбавлення волі, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою викрадення чужого майна, прийшли до господарства ОСОБА_5, розташованого по ОСОБА_6 8, в м.Карлівка Полтавської області, та користуючись відсутністю господаря та тим, що їх ніхто не бачить, ОСОБА_4 залишився поруч подвіря вартувати, а ОСОБА_3 через хвіртку проник до території господарства, де з подвіря повторно, таємно викрав бувше у вжитку металеве ліжко вартістю 180 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вказану суму.

06.04.2010 року близько 14 год. ОСОБА_3, з метою викрадення чужого майна, прийшов до господарства ОСОБА_7 розташованого по провул.Ломоносова 12, в м.Карлівка Полтавської області, де користуючись тим, що його ніхто не бачить, шляхом відкривання вхідних дверей будинку, які були зачинені, проник до будинку, звідки умисно, таємно, повторно викрав бувший у вжитку мобільний телефон марки «LG KG 130» IMEI 036845, вартістю 204 грн., зі стартовим пакетом МТС вартістю 10 грн., який знаходився на столі кухні будинку, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, з подвіря даного господарства викрав бувший у вжитку велосипед марки «WINNER ALLIGATOR» вартістю 570 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 784 грн.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати в звязку з призначенням ОСОБА_3 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого та постановити новий вирок, яким остаточне покарання за сукупністю злочинів за правилами ч.4 ст.70 КК України призначити у виді 7 років 7 місяців позбавлення волі. Внести зміни у вступну частину вироку, зазначивши, що ОСОБА_3 засуджений вироком Бердянського міскрайонного суду Запорізької області від 22.03.2011 року за ч.1 ст.121, 71 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_3 в апеляції прохає суд вирок суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, оскільки в ході судового слідства було порушено його право на захист.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію з підстав в ній зазначених та заперечив проти задоволення апеляції засудженого, засудженого, який подану апеляцію підтримав та зауважив, що вину у вчиненні крадіжки металевого каркасу ліжка потерпілого ОСОБА_5 він визнає, однак дана крадіжка була вчинена ним та ОСОБА_4 в ніч з 25 на 26.02.2010 року, окрім того, по епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_7 заперечив вмінену йому кваліфікуючу ознаку «проникнення у житло», оскільки вказав, що спів мешкав з потерпілою та вони спільно користувалися майном, вислухавши захисника адвоката ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляції засудженого та заперечив проти задоволення апеляції прокурора, заслухавши виступи учасників судового розгляду у судових дебатах та останнє слово засудженого, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінальної справи, приходить до висновку, що апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_3 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненою повторно, за попередньою змовою групою осіб по епізоду від 26.02.2010 року та в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та поєднаній з проникненням у житло по епізоду від 06.04.2010 року.

Вина ОСОБА_3 підтверджена доказами, визнаними судом допустимими, належними, та достатніми, яким суд дав належну оцінку.

Так, вина ОСОБА_3 підтверджується його особистими визнавальними показаннями в ході досудового слідства про те, що він дійсно 26.02.2010 року разом з ОСОБА_4 викрав металеве ліжко з господарства ОСОБА_5 та 06.04.2010 року з будинку ОСОБА_7 викрав мобільний телефон, а з території господарства останньої велосипед.

Також вина засудженого ОСОБА_3 підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Так, ОСОБА_5 в ході судового слідства пояснив, що з ОСОБА_3 вони знайомі з шкільних років, бо є однокласниками. Останнього він запросив до себе додому в гості, а через тиждень після цього, поїхав до м.Полтави у власних справах, по поверненню додому помітив відсутність металевого ліжка, а саме каркасу, яким він постійно користувався та зберігав на території подвіря. Пізніше дізнався, що ліжко викрали ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Пот терпіла ОСОБА_7 в ході судового слідства пояснила, що також була знайома з ОСОБА_3, який доволі часто заходив до неї додому. 06.04.2010 року в обідній час вона відпочивала вдома, коли до неї прийшов ОСОБА_3, спиртних напоїв в цей день з ним вона не вживала. Через годину до будинку прийшла її сусідка ОСОБА_8, яка повідомила, що ОСОБА_3 взяв велосипед. Окрім того, з будинку, а саме в кухні, зник і її телефон. Зауважила, що дозволу ОСОБА_3 брати речі вона не давала, раніше без її дозволу він нічого не брав та за її відсутності до будинку не заходив.

Також вина ОСОБА_3 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що в лютому місяці ОСОБА_4 та невідомий йому на той час ОСОБА_3 запропонували йому придбати в них залізне ліжко, на що він відмовився; вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 24.12.2010 року, який набрав законної сили, згідно даного вироку ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме у вчиненні 26.02.2010 року о 21 год. крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна - металевого ліжка з території господарства ОСОБА_5 в м.Карлівка Полтавської області по ОСОБА_10 8, вчиненої за попередньою змовою (а.с.58 т.2); показаннями свідка ОСОБА_4, який суду підтвердив, що саме з ОСОБА_3 вони увечері 26.02.2010 року з території господарства ОСОБА_5 викрали металеве ліжко; показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що 06.04.2010 року в обідній час вона зайшла до сусідки ОСОБА_7, то побачила в дворі ОСОБА_3, а коли через деякий час знову прийшла до ОСОБА_7, побачила, що в дворі немає велосипеда та повідомила про це останній, при цьому ОСОБА_7 зазначила, що в неї зник і мобільний телефон; показаннями свідка ОСОБА_11, який пояснив, що невідома йому раніше особа, яким в подальшому виявився ОСОБА_3, в один з днів запропонував йому придбати спортивний велосипед за 100 грн., запевнивши, що він не є краденим, на що він погодився; даними протоколу предявлення фотознімків на впізнання від 21.05.2010 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 серед представлених фотознімків впізнав на знімку №1 на якому зображений ОСОБА_3, особу, що 07.04.2010 року продав йому спортивний велосипед (а.с.67 т.1); показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що на пропозицію ОСОБА_3 він в останнього придбав мобільний телефон без сім-карти за 50 грн., який зберігав у себе вдамо, проте через кілька днів вказаний телефон в нього був вилучений працівниками міліції, оскільки виявився краденим; даними протоколу огляду від 11.04.2010 року з доданою фото таблицею, згідно якого в ході огляду господарства ОСОБА_13 в с.Попівка, було виявлено та вилучено мобільний телефон «LG KG130», який був викрадений з будинку ОСОБА_7 (а.с.23-26 т.1).

Приймаючи до уваги вищенаведені докази в їх сукупності, їх узгодженість з визнавальними показаннями ОСОБА_3, даними в ході досудового слідства, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

Відповідає вимогам ст.ст.65, 70 КК України і призначене ОСОБА_3 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу засудженого, ступеню тяжкості вчинених злочинів, відсутність обставин, що помякшують покарання.

З огляду на викладене, саме призначене ОСОБА_3 судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для винесення нового вироку апеляційним судом та, відповідно, призначення ОСОБА_3 більш суворого покарання у виді позбавлення волі за правилами ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного апеляція прокурора до задоволення не підлягає.

Засуджений ОСОБА_3 в принесеній апеляції вказує, як на підставу для скасування вироку суду та направлення справи за його звинуваченням на новий судовий розгляд, на порушення його права на захист під час судового слідства. Однак, його апеляція до задоволення не підлягає, оскільки, за змістом ст.45 КПК України, як при провадженні дізнання, досудового слідства, так і під час судового слідства по даній кримінальній справі участь адвоката не є обовязковою. Згідно матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції за клопотанням ОСОБА_3 призначив йому захисника, відповідно до положень Кримінально-процесуального закону, через адвокатське обєднання. З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення права на захист ОСОБА_3 при провадженні судового слідства.

Не заслуговують на увагу і пояснення засудженого надані під час апеляційного розгляду щодо дати вчинення крадіжки по першому епізоду. Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 вказав, що вину у вчиненні крадіжки металевого каркасу ліжка потерпілого ОСОБА_5 він визнає, однак дана крадіжка була вчинена ним та ОСОБА_4 в ніч з 25 на 26.02.2010 року, однак дане ствердження спростовується даними вироку Карлівського районного суду Полтавської області від 24.12.2010 року відносно ОСОБА_4, згідно якого встановлено дату та час вчинення даного злочину та показаннями самого ОСОБА_4, який був допитаний в суді першої інстанції в якості свідка по справі за звинуваченням ОСОБА_3, який підтвердив, що крадіжка майна гр.ОСОБА_5 була вчинена ним спільно з ОСОБА_3 саме 26.02.2010 року о 21 год.

Не приймає до уваги колегія суддів і заперечення засудженого щодо вміненої йому по епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло», з огляду на те, що він спів мешкав з потерпілою та вони спільно користувалися майном, оскільки дане ствердження ні матеріалами справи, ні показаннями самої потерпілої не підтверджено. Окрім того, будучи допитаною в суді першої інстанції потерпіла вказувала, що дозволу ОСОБА_3 брати її речі вона не надавала, раніше без її дозволу він речі не брав та за її відсутності до будинку не заходив.

З огляду на викладене, апеляція засудженого ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Разом з тим, у вступній частині вироку, в даних про особу засудженого не вірно зазначено остаточне покарання, визначене Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 22.03.2011 року, а саме не зазначено покарання, призначене за сукупністю вироків із застосуванням ст.71 КК України у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі, на що вказував і прокурор в своїй апеляції. Колегія суддів вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції, в порядку ст.409 КПК України, уточнити вказані питання.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 16 березня 2012 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_3 - без задоволення.

Рекомендувати суду першої інстанції, в порядку ст.409 КПК України, уточнити дані особи засудженого ОСОБА_3 в частині призначення засудженому ОСОБА_3 остаточного покарання за правилами ст.71 КК України за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.03.2011 року.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: