Ухвала

іменем україни

13 травня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005020, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Боярки, Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останній раз 28 вересня 2009 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого 24 липня 2013 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 роки.

Також вироком суду вирішені питання речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд, призначаючи засудженому покарання, безпідставно застосував ст. 75 КК України, не дав правової оцінки тяжкості, характеру та ступеню суспільної небезпечності скоєного злочину, даним про особу засудженого. Також зазначає, що всупереч вимогам ст. 67 КК України суди визнали обтяжуючою обставиною рецидив злочину.

Згідно вироку суду ОСОБА_1 4 жовтня 2014 року близько 17 години 30 хвилин діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» за адресою: АДРЕСА_2, де здійснює підприємницьку діяльність з продажу одягу ПП ОСОБА_2 та вважаючи, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, викрав чоловічу зимову пухову жилетку, після чого з метою утримання у себе вже викраденого ним майна, застосував до працівника магазину ОСОБА_3 психічне насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, яке виразилось у погрозі нанесення останньому тілесних ушкоджень та мало реальний характер і сприймалося потерпілим, як таке, що могло бути реалізоване. Продовжуючи свою злочинну діяльність, з місця вчинення злочину зник в невідомому напрямку, викраденим мав реальну можливість розпорядитися на власний розсуд, проте, через деякий час повернувся до приміщення зазначеного магазину, де залишив викрадену ним річ, після чого знову з місця вчинення злочину зник в невідомому напрямку, чим завдав згідно звіту про проведення товарознавчої експертизи рухомого майна від 24 січня 2014 року, матеріальну шкоду ПП ОСОБА_2 на загальну суму 882 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати, а по кримінальному провадженню призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оскаржуються.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності доводи касаційної скарги, про те, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не врахували усіх обставин скоєного злочину та особу засудженого і прийшли до помилкового висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного йому покарання.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. ст. 65, 75 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів. Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, суди першої та апеляційної інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання та можливість виправлення засудженого ОСОБА_1 без ізоляції його від суспільства, належним чином врахували тяжкість скоєного ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу засудженого, який раніше судимий за умисний корисливий злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дочку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, обставини, що пом'якшують покарання: щире каяття у вчиненому та усунення заподіяної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини вироку з урахуванням положень статей 32, 34 КК України належить виключити обставину, що обтяжує покарання, - «рецидив злочину», оскільки ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторність», а згідно з ч. 4 ст. 67 КК України в разі, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена у статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Дана обставина залишена поза увагою суду апеляційної інстанцій.

Враховуючи дані про особу засудженого, а також те, що він щиро розкаявся у скоєному та усунув наслідки заподіяної злочином шкоди, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про можливість виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.

Призначене засудженому ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора і вірно визнав їх необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КК України.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішень обставину, що обтяжує покарання, - «рецидив злочину».

В решті вирок та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7