Ухвала

іменем україни

19 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_18,

суддів: ОСОБА_19, ОСОБА_20,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_21,

за участю прокурора ОСОБА_22,

засуджених: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захисників: ОСОБА_4, ОСОБА_23,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035, за обвинуваченням:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вулканешти Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Кишинева Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК,

установив:

У касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_2, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не доведена його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Стверджує, що в основу вироку покладено недопустимі докази, а саме: протокол огляду місця події, який був проведений із порушенням вимог КПК. Вважає, що суд не не дослідив обставин, які мають істотне значення;

захисник засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_24 просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому звертає увагу суду на те, що докази, які покладено в основу обвинувального вироку, є недопустимими;

захисник засудженого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_23, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник стверджує, що судом першої інстанції не було здобуто достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому вирок ґрунтується на припущеннях. При цьому стверджує, що в основу вироку покладено недопустимі докази, а саме: протокол огляду місця події, який був проведений із порушенням вимог КПК.

Вироком Городянського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2013 року ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено:

за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 3 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК із урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК, - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Зазначеним вироком ОСОБА_3 визнано винуватим і засуджено:

за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 3 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 3 місяці з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК із урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Вирішено питання речових доказів і процесуальних витрат.

За апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_2, захисників ОСОБА_24, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 24 квітня 2014 року змінив вирок суду першої інстанції.

Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.

Перекваліфікував діяння засуджених з ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК.

Постановив вважати ОСОБА_2 засудженим:

за ч. 3 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК із урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК, - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Постановив вважати ОСОБА_3 засудженим:

за ч. 3 ст. 307 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК із урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК, - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією наркотичного засобу - канабісу вагою 4204,84 г, що був предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

У решті вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Як встановив суд апеляційної інстанції, у березні 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3, вступивши в злочинну змову між собою, за невстановлених слідством обставин із метою збуту придбали 4204,84 г особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, який розподілили в 21 пакет і стали зберігати в порожнині покришки колеса автомобіля марки «Мерседес E290D» державний номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_2

Далі обвинувачені на цьому автомобілі попрямували територією України в напрямку митного поста «Сеньківка» Чернігівської митниці, де під час поглибленого митного контролю та проведеного 11 березня 2013 року огляду місця події у запасному колесі зазначеного автомобіля було виявлено і вилучено приховані від митного контролю 21 пакет із канабісом, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, вага якого в перерахунку на суху речовину становила 4204,84 г.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за попередньою змовою між собою виконали всі дії, які вважали необхідними для незаконного, з приховуванням від митного контролю, переміщення через митний кордон України особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу в особливо великих розмірах, але злочин не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони були викриті правоохоронними органами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисників на підтримання касаційних скарг, прокурора, який вважав, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на таке.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_2, захисники ОСОБА_24 і ОСОБА_23 оспорюють правильність установлення судом фактичних обставин кримінального провадження. Проте ці обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винуватими за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, прийшов до висновку, що судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів для доведеності винуватості засуджених за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК й закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Внаслідок цього апеляційний суд прийшов до висновку, що відпадає правова необхідність у кваліфікації діяння останніх за ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК й перекваліфікував їх діяння на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК.

При цьому апеляційний суд зазначив, що доведеність винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими сукупністю розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_8, який пояснив, що 20 березня 2013 року він, виконуючи свої службові обов'язки старшого інспектора митного поста «Сеньківка», виявив під час огляду автомобіля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 запасне колесо, на яке зреагувала службова собака і в якому, як згодом з'ясувалось, знаходились приховані пакунки з речовиною невідомого походження. Це ж підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 Також свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які є працівниками шиномонтажу, стверджували, що засуджені звернулись до них із проханням відремонтувати пробите в дорозі колесо і замінити його на запасне. При цьому свідки зауважили про дещо дивну поведінку обвинувачених, які швидко самі забрали зняте колесо та сховали його в багажник. Крім того, винуватість засуджених підтверджується даними, що містяться у висновку експерта від 13 березня 2013 року № 6315, у протоколах огляду місця події від 11 березня 2013 року, огляду транспортного засобу від 12 березня 2013 року і пред'явлення речей для впізнання від 13 березня 2013 року, а також проведення слідчого експерименту від 06 червня 2013 року, які було досліджено та оцінено судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Сукупність цих доказів дали апеляційному суду обґрунтовані підстави визнати засуджених винуватими в незаконному зберіганні й перевезенні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, та в закінченому замаху на контрабанду особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Докази винуватості ОСОБА_2 і ОСОБА_3, на які посилалися органи досудового розслідування, як убачається з мотивувальної частини вироку, судом першої інстанції належним чином перевірені та згідно зі ст. 94 КПК відповідно оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності.

Доводи скаржників стосовно того, що апеляційний суд, визнаючи допустимими доказами результати негласних слідчих дій, порушив вимоги ст. 87 КПК, оскільки ухвала слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області від 13 березня 2013 року про дозвіл на проведення таких дій була отримана слідчим до проведення експертизи, є необґрунтованими, тому що висновок експерта (підтвердження доцільності кваліфікації кримінального правопорушення як особливо тяжкого) датований також 13 березня 2013 року.

Стосовно доводів засудженого та захисників про те, що протокол огляду місця події був проведений із порушенням вимог КПК, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки огляд транспортного засобу 11 березня 2013 року проведений відповідно до вимог Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 червня 2008 року № 505/642, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 серпня 2008 року за № 753/15444 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2003 року № 1989, зокрема, пункти 3.3, 6.2 з урахуванням положень Митного кодексу України.

Зазначені доводи, крім іншого, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, обґрунтувавши своє рішення даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Засуджений ОСОБА_2, захисники ОСОБА_24 та ОСОБА_23 не навели в касаційних скаргах належних доводів, які би спростовували висновки судів, а також на обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є безумовною підставою для скасування чи зміни судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов'язаний прийняти таке рішення.

Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, діяння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК суд перекваліфікував на ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305 КК.

Поряд із цим, враховуючи, що в диспозиції ст. 305 КК міститься така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, додаткове посилання судів першої та апеляційної інстанцій на ч. 2 ст. 28 КК є зайвим і підлягає виключенню.

Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_2, захисників ОСОБА_24 та ОСОБА_23 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 квітня 2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінити. В порядку ст. 433 КПК виключити із судових рішень посилання на застосування ч. 2 ст. 28 КК.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20