печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3299/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.03.2015 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005363 від 01.10.2014, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, з повною загальною середньою освітою, який не працює, зареєстрований та до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , такого, що не має судимості, відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , вчинивши 23.09.2014 злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України, за який він в подальшому був засуджений 09.12.2014 вироком Печерського районного суду м.Києва на 4 роки позбавлення волі, на шлях виправлення не став і 30.09.2014, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, повторно, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозами застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за наступних обставин.

30.09.2014, приблизно о 23 год. 40 хв., невстановлена особа, відносно якої матеріали справи виділені в окреме провадження, знаходячись за адресою м. Київ, вул. Кіквідзе, 43, діючи з корисливих спонукань, запропонувала ОСОБА_4 відкрито викрасти чуже майно, на що останній погодився.

Діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою, повторно, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Кіквідзе, 43 в м. Києві, побачили раніше незнайомого ОСОБА_6 , якого вибрали об`єктом свого посягання.

Перебуваючи біля вищевказаного житлового будинку, невстановлена особа, погрожуючи застосуванням до потерпілого ОСОБА_6 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, почала провокувати останнього на бійку, натягнувши своїми руками на голову потерпілого його же светр. В цей час ОСОБА_4 підбіг з боку та відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон «Sony Xperia P LT 22 I» чорного кольору вартістю 2 200,00 грн. із сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 15 грн., а всього на загальну суму 2315 грн.00 коп.

Після цього, ОСОБА_4 та невстановлена слідством особа залишили місце вчинення злочину, розпорядились викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2315, 00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, дав показання, що відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, не оспорював вартість майна, яким заволодів, а також погодився з юридичною оцінкою його дій ч. 2 ст. 186 КК України за відповідними кваліфікуючими ознаками. По суті фактичних обставин справи пояснив, що на початку вересня 2014 року на автовокзалі станції «Видубичі» він познайомився з хлопцем на ім`я « ОСОБА_7 », якого випадково зустрів о 23.00 год. 30.09.2014 в районі станції метро «Дружби Народів». Вона разом провели якийсь час. Коли вони приблизно о 24.00 год. йшли біля будинку № 43 по вул. Кіквідзе в м. Києві, то помітили незнайомого хлопця, який розмовляв по мобільному телефону. « ОСОБА_7 » зачепив останнього плечем, на вказаному підґрунті між ними виникла словесна суперечка, яка переросла в обопільну штовханину. « ОСОБА_7 » натягнув на голову потерпілого його же светр та посадив на асфальт, в цей час підбіг він ( ОСОБА_4 ), вирвав з рук потерпілого мобільний телефон, після чого з « ОСОБА_7 » побіг в напрямку Залізничного шосе. По дорозі він витягнув з телефона сім-картку та викинув її. В подальшому він заклав викрадений мобільний телефон в ломбард за 600 грн., а вилучені гроші порівно поділив між ним та « ОСОБА_7 ». Причину вчинення злочину пояснив потребуванням грошей на той період. Свої дії охарактеризував негативно.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 30.09.2014 приблизно о 22 год.50 хв. він йшов по вул.Кіквідзе у м.Києві. Проходячи повз будинку №43 він помітив двох підозрілих хлопців, які йшли на відстані 20 метрів один від одного. Перший хлопець, проходячи повз нього, спитав його, чого він дивиться. Не бажаючи провокувати конфлікт, він намагався піти далі. В цей момент підійшов раніше не знайомий ОСОБА_4 , який сказав йому: «нікуди ти не підеш». Коли він намагався уйти від них, перший чоловік схопив його за светр, з якого він, в свою чергу став чинити спроби вирватись, але застряг. Знаходячись в такому положенні, зі светром на голові, він згрупувався та присів, розуміючи, що зараз ці особи можуть застосувати до нього насильство. В цей момент обидва хлопці почали обшукувати його одяг, щоб щось викрасти. Він намагався вирватись з такого положення, але його двічі вдарили по спині, сказавши не рухатись, або буде гірше. Ці погрози він сприймав як реальні. Він присів. Один із вказаних хлопців витяг з правої кишені його штанів мобільний телефон «Sony Xperia P LT 22 I» чорного кольору. Потім хлопці спитали його, чи є в нього ще гроші, на що він відповів, що не має. Тоді вони його залишили, а самі пішли по вулиці, а він в подальшому викликав працівників міліції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи та змісту тих кваліфікуючих ознак, які йому інкримінуються за відповідною статтею кримінального закону, що в судовому засіданні підтвердив потерпілий ОСОБА_6 , положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження решти доказів щодо фактичних обставин справи, які сторонами кримінального провадження не оспорювались.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 допустимими доказами у справі, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, повторно, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозами застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого.

ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, хоча і судимість погашена, проте належних висновків для себе не зробив, не працював, хоча має середню освіту, суспільно корисною працею не займався, одружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у вчиненому, що визнається судом обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом під час розгляду справи в межах висунутого обвинувачення не встановлено.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимий за вчинення аналогічного злочину, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, справедливе й достатнє для досягнення цілей покарання.

Оскільки, ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні злочину, подія якого мала місце до постановлення попереднього вироку від 09.12.2014, суд призначає йому остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень до ч. 9 ст.100 КПК України. Судові витрати та цивільний позов у справі відсутні.

Керуючись ст. 371, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири ) роки 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення призначеним покаранням покарання, призначеного ОСОБА_4 за вироком Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2014, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання рахувати з моменту, встановленого ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 23.12.2014 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою по даному кримінальному провадженні, з 22 грудня 2014 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_4 під вартою в порядку попереднього ув`язнення та відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2014, тобто в період з 04.10.2014 по 22.12.2014.

Речові докази: мобільний телефон «Sony Xperia P LT 22 I» чорного кольору, що знаходиться на зберіганні у свідка ОСОБА_8 (т.1 а.с. 66), - повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя - ОСОБА_1