АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

02 червня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0002351 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпропетровська, яка проживає у будинку АДРЕСА_1 , вдову, із повною середньою освітою, пенсіонерку, яка не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, раніше не судиму,
визнано винним за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляціях обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду відносно першої та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, апелянти зазначають, що кримінальне провадження сфабриковано співробітниками міліції, обвинувачена не наносила тілесних ушкоджень потерпілому. При цьому зазначають, що судом при ухваленні вироку не дано оцінки показам потерпілого, який, на думку апелянтів, говорив відверто неправду та покази якого суперечать показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які стверджували, що подружжя ОСОБА_13 вели себе агресивно та були у стані алкогольно сп`яніння, зазначали що ОСОБА_13 не скаржився на ОСОБА_14 , не заявляв про тілесні ушкодження, яких ОСОБА_11 не бачив, і ніякої крові або розрублення руки у ОСОБА_13 не було, про що повідомив і свідок ОСОБА_12 . Суд не прийняв до уваги, що працівниками міліції не проводилося огляду місця події, дактилоскопічних слідів з лопати не знімали, слідів крові з паркану та лопати також не вилучались. Зазначають що свідок ОСОБА_15 повідомила суд про події зі слів свого чоловіка і то неправильно, так само, на думку апелянтів, суд не проаналізував її покази та покази свідка ОСОБА_16 та не порівняв їх з показами свідків-співробітників міліції. Вказують що протокол про прийняття заяви було складено не у той день коли начебто сталося кримінальне правопорушення і вважають що ця заява не може бути доказом. Слідчий експеримент проводився лише зі слів ОСОБА_13 , а висновки експерта не містять ніяких висновків щоб відповідали будь-яким фактичним обставинам і, на думку апелянтів, не є об`єктивними доказами, що саме обвинувачена спричиняла тілесні ушкодження ОСОБА_13 . При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на покази свідка ОСОБА_17 , яка правдиво та мотивовано показала, що була у обвинуваченої вдома в той день та час коли ОСОБА_6 начебто нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 .Крім того апелянти зазначають, що слідчий без присутності адвоката змушував підписувати ОСОБА_6 всі документи підряд.

Стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок за ч. 1ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнана винною за те, що вона, 30.05.2014 приблизно о 18:30 годині ОСОБА_6 знаходилась за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де між нею та її сусідом ОСОБА_10 , який перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на фоні особистих неприязних відносин, склався словесний конфлікт. В ході даного конфлікту у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень, цього ж дня приблизно о 18:40 годині, продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, ОСОБА_18 , діючи умисно, взяла невстановлений слідством предмет та нанесла один удар вказаним предметом по правій руці потерпілого ОСОБА_10 , який на той момент тримався правою рукою за металеву огорожу, розташованої між домоволодіннями АДРЕСА_2 .
В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта № 4225-е від 30.10.2014, вона спричинила потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: рани по тильній поверхні правої кисті в проекції міжфалангового суглобу 4 пальця, двох саден - по тильній поверхні правої кисті в проекції голівки 3 п`ясної кістки та міжфалангового суглобу 2 пальця, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просили задовольнити їх апеляції з підстав зазначених в них.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_10 просили вирок суду залишити без змін, а апеляції обвинуваченої та її захисника без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинуваченої та її захисника, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції обвинуваченої та її захисника задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Порушень в ході судового розгляду вимог кримінального процесуального законодавства, які могли бути підставою для скасування або зміни вироку суду, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Доводи апеляцій обвинуваченої та її захисника, що діях першої не міститься склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та вона взагалі не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілому, колегія суддів вважає такими, що суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам.

Так, як вбачається з технічного запису та журналу судового засідання, обвинувачена ОСОБА_6 не визнавала себе винною в скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення та наводила доводи на свою користь, які суд належним чином перевірив.

Так, перевіряючи такі доводи обвинуваченої, суд допитав потерпілого, який вказував на обвинувачену ОСОБА_6 , яка 30 травня 2014 року спричинила йому тілесні ушкодження; допитав свідків, зокрема, ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , покази яких підтверджуються письмовими доказами, а саме: протоколами проведення слідчих експериментів з фото-таблицею від 26 жовтня 2014 року та від 29 жовтня 2014 року; висновком судово-медичної експертизи від 30 жовтня 2014 року №4225-е, відповідно до якого, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі насліди. Також згідно вказаної експерти встановлено термін їх спричинення, а саме вони могли бути спричинені 30 травня 2014 року твердим предметом, з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і лопата або іншим предметом з аналогічними властивостями, а локалізація та характер тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх утворення, на який вказує ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експеримент. Свій висновок підтвердила в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 .

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано, на думку колегії суддів, критично оцінив і прийшов до висновку що покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 не можуть бути прийняті судом як достовірні, оскільки ці свідки не були безпосередніми очевидцями конфлікту між обвинуваченою та потерпілим, а про всі обставини конфлікту зазначеним свідкам відомо лише зі слів обвинуваченої, та ці покази спростовуються доказами сторони обвинувачення.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів є і доводи апелянтів щодо того, що суд не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 які є працівниками міліції та виїжджали на місце події за викликом. Оскільки як вбачається з технічного запису та вироку суду, суд дав належну оцінку показам зазначених свідків, обґрунтовано зазначивши, що до показів свідка ОСОБА_25 , в частині відсутності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 необхідно відноситься критично, оскільки сам свідок вказав про те, що за викликом ОСОБА_6 він виїздив не 1 раз, а коли саме це відбулося, він не пам`ятає. Що стосується показів свідка ОСОБА_24 , він вказав, що він взагалі не пам`ятає коли це відбулося.

У зв`язку з наведеним вище, на думку колегії суддів, суд першої інстанції оцінюючи безпосередньо досліджені при судовому розгляді докази, прийшов до обґрунтованого висновку, що вони є достатніми, узгоджуються між собою, та у сукупності спростовують покази обвинуваченої про її непричетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, у виді штрафу у розмірі 850 гривень, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченої, яка свою вину не визнала, у вчиненому не розкаялась, раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відповідно до характеристики, скарг з місця проживання на неї не надходило. У зв`язку з чим, на думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення винного та запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2015 року , відносно ОСОБА_26 , залишити без змін.

Апеляції обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4