Справа № 368/1083/15-к
Провадження: № 1 - в/368/95/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
З участю інших сторін провадження:
представника ВК : ОСОБА_4
Засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовно дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя до засудження АДРЕСА_1 , до засудження не працював, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого, засудженого 24 вересня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, суд, -

В С Т А Н О В И В :
12.06.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовно дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя до засудження АДРЕСА_1 , до одруження не працював, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого, засудженого 24 вересня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2015 року, представник ВК 115 ОСОБА_4 подання підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині подання.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.06.2015 року, засуджений ОСОБА_5 подання ВК 115 підтримав, зазначивши при цьому, що вважає, що до нього можна застосувати умовно дострокове звільнення покарання, так як вже виправився.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_3 проти задоволення подання ВК 115 заперечував.
Свою позицію прокурор обґрунтовував тим, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі виконання покарань мав сім дисциплінарних стягнень, які, хоча зняті, проте, поведінка засудженого ОСОБА_5 не може свідчити про той факт, що він став на шлях виправлення та перевиховання, а тому до нього не можливо застосувати положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від покарання.
В судове засідання представник спостережної комісії ОСОБА_7 не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд слухати справу без його участі, подання підтримує.
Суд, вислухавши представника ВК 115 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , які подання підтримали, заслухавши прокурора ОСОБА_3 , який проти задоволення подання заперечував, дослідивши матеріали подання, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні подання, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель до засудження АДРЕСА_1 , до засудження не працював, освіта вища, не одружений, раніше не судимий, засуджений 24 вересня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки
Початок строку покарання: «21» листопада 2012 року.
Кінець строку покарання: «21» листопада 2017 року.
1/2 строку покарання: «21» травня 2015 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Чернігівського СІЗО, в якому утримувався з 23.11.2012 року, де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 16 січня 2013 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
Проте, як вбачається з кількості дисциплінарних стягнень та їх якісних характеристик, які судом будуть наведені нижче, до праці відносився не завжди добре, завдану роботу не завжди виконував добросовісно.
Відповідно, суд вважає, що за час відбуття покарання характеризувався не завжди позитивно, що проявилося в тому, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав сім дисциплінарних стягнень, хоча, при цьому мав три заохочення.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має слідуючі:
заохочення:
1. 22.08.2014 року За сумлінну поведінку та ставлення Знято стягнення Нач. ВК
до праці. від 17.04.14 р.
2. 09.10.2014 року За сумлінну поведінку та ставлення Знято стягнення Нач. ВК
до праці. від 17.04.14 р.
3. 16.04.2015 року За сумлінне ставлення до праці, Подяка Нач ВК
а саме: в огородній бригаді.
стягнення:
1. 21.03.2013 р. Користувався забороненим предметом Догана Нач. ВК
а саме, мобільним телефоном. (погашено 25.03.14р.)
2. 20.06.2013 р. Зберігав сім картку моб. оператора Догана Нач. ВК
«Life». (погашено 25.03.14 р.)
3. 29.08.2013 р. Не виконав поставленої задачі Сувора догана Нач. ВК
(погашено 25.03.14 р.)
4. 10.09.2013 р. Курив у не відведеному місці ДІЗО 15 діб Нач. ВК
( погашено 25.03.14р.)
5. 17.04.2014 р. Самовільно залишив робоче місце Догана Нач. ВК
(знято 22.08.14р.)
6. 17.04.2014 р. Під час обшуку вилучено моб. телефон Сувора догана Нач. ВК
( знято 09.10.14 р.)
7. 08.05.2014 р. Не виконав змінне завдання Догана Нач. Вк
(погашено 09.11.2014 р.)
Відповідно, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та, відповідно, суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, тому при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , судом в даному випадку не вирішується питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від додаткової міри покарання, - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, то така відсутня в поведінці ОСОБА_8 , так як засуджений мав досить велику кількість дисциплінарних стягнень, які хоч і зняті та погашені в установленому законом порядку на момент слухання подання, проте, вони значно переважають, ( більше, ніж у двічі), кількість заохочень.
Окремо суд наголошує на тій обставині, що в діях засудженого ОСОБА_5 є систематичне порушення правил відбування покарання в установі відбування покарання, яке не може ні в якому разі свідчити про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення..
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально-юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за:
- скоєння необережного злочину, тобто за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України вчинений засудженим ОСОБА_5 є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою в повній мірі не довів своє виправлення.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, з`ясував наступні обставини:
- засуджений ОСОБА_5 не завжди дотримувався правил внутрішнього розпорядку, напроти, систематично їх порушував, зокрема, суд звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 17.04.2014 року двічі допустив серйозне порушення правил відбування покарання, за що отримав догану, та, відповідно, сувору догану.
Дана поведінка засудженого ОСОБА_5 свідчить на думку суду про зухвалість поведінки засудженого, нехтування ним правил відбування покарання.
Окрім того, до засудженого ОСОБА_5 було застосовано такий вид дисциплінарного стягнення, як ДІЗО, а тому суд наголошує на тій обставині, що дисциплінарне стягнення у виді ДІЗО 15 діб є крайньою мірою, та застосовується лише до осіб, які не лише порушують правила тримання, а істотно порушують правила тримання у місцях позбавлення волі.
Окремо слід зазначити, що після кожного правопорушення, яке засуджений допустив під час відбування покарання, згідно з правилами тримання осіб, з засудженим, що допустив правопорушення, адміністрацією установи виконання покарань проводяться профілактичні бесіди, які мають назву «заходи виховної спрямованості».
Як видно з матеріалів подання, засуджений ОСОБА_5 мав сім дисциплінарних стягнень, після кожного випадку такого порушення, як зазначив представник ВК 115 ОСОБА_4 , з засудженим ОСОБА_5 проводилися бесіди виховного характеру, тому, враховуючи вищевказану обставину, суд критично відноситься до твердження адміністрації установи, яка знайшла свій вираз в поданні та в характеристиці, в тому, що засуджений ОСОБА_5 заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що злочин засуджений ОСОБА_5 вчинив в стані алкогольного сп`яніння, що є істотною обтяжуючою обставиною.
Відповідно, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 , вчинивши злочин в стані алкогольного сп`яніння, під час відбування покарання повинен був довести своє виправлення, відмежувавшись від здійснення порушень тримання в місцях позбавлення волі, що засудженим ОСОБА_5 було здійснено навпаки, що, на думку суду, не може свідчити про ставлення засудженого ОСОБА_5 на шлях виправлення та перевиховання.
Відповідно, наявність заохочень суд оцінює лише з тієї позиції, що засуджений лише бажає настання формально юридичних наслідків застосування положення ст. 81 КК України, а саме, відбуття 1/2 частини покарання, відсутність стягнень, ( а саме, відсутність діючих стягнень), без настання оціночних критеріїв, які також, на думку суду, мають вагоме значення при вирішенні питання про застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Відповідно, суд вважає, що для наявності оціночних підстав для застосування положення ст. 81 КК України необхідно, щоб засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що, на думку суду, мало б виражатися у отриманні заохочень, без наявності стягнень за істотні порушення вимог тримання.
Тому суд критично відноситься до позитивної характеристики та висновку установи покарання щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення та перевиховання, так як суд вважає, що за такий проміжок часу, як два роки, засуджений ОСОБА_5 отримав сім дисциплінарних стягнень, що становить в середньому 3,5 дисциплінарних стягнень на рік, тому суд не може оцінювати поведінку засудженого ОСОБА_5 , як таку, яка засвідчує про остаточну зміну поведінки в бік покращення, в розумінні поведінки, яку вимагає ст. 81 КК України.
Окрім того, суд наголошує ще на тій обставині, що 25.07.2014 року на комісії в установі виконання покарань розглядалося питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 заміни покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, проте, комісією установи було відмовлено в зв`язку з тим, що засуджений мав не зняті та не погашені стягнення.
Взагалі, оцінючи поведінку засудженого ОСОБА_5 в розрізі оціночних підстав для застосування положень ст. 81 КК України, суд зазначає, що поведінка засудженого не достатньо свідчить про його остаточне ставлення на шлях виправлення та перевиховання, тому до нього не може бути застосоване положення ст. 81 КК України.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від покарання на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при вирішенні даного питання враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки перевиховання, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з пояснень учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про умовно дострокове звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя до засудження АДРЕСА_1 , до одруження не працював, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого, засудженого 24 вересня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1