Справа № 308/1858/14-к
Провадження № 1-кп/308/243/14
У Х В А Л А

08 квітня 2014 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження № 0003566 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кострино Великоберезнянського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що працюючи згідно розпорядження Ужгородського міського голови від 04.12.2012 р. № 174-к на посаді спеціаліста 1 категорії відділу муніципальної поліції та правопорядку Ужгородської міської ради, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, державним службовцем 13 рангу 7 категорії та працівником правоохоронного органу, уповноваженим на виконання правозастосовних функцій, зокрема складання протоколів про адміністративні правопорушення в сфері благоустрою, 15 листопада 2013 року одержав від приватного підприємця ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 800 грн. за непритягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу за самовільне встановлення об`єкта зовнішньої реклами кафе «Арт», при наступних обставинах.
24 жовтня 2013 року ОСОБА_4 , здійснюючи перевірку у кафе «Арт», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , виявив порушення у сфері благоустрою міста у вигляді самовільного встановлення об`єкта зовнішньої реклами, що є порушенням п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та вирішив використати дану ситуацію у своїх особистих корисливих інтересах. При цьому, ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні вищевказаного кафе, приблизно о 15.00 год., у ході телефонної розмови по мобільному телефону повідомив ОСОБА_6 про виявлене ним порушення адміністративного законодавства та запросив її до себе на роботу у службовий кабінет № 110, що знаходиться у приміщенні Ужгородської міської ради.
Наступного дня, 25 жовтня 2013 року, приблизно о 13.00 год., ОСОБА_4 , знаходячись по місцю своєї роботи за адресою: АДРЕСА_3 , повідомив ОСОБА_6 , що оскільки в неї немає відповідних документів на розташування тераси (павільйону) кафе на прилеглій території та розміщення об`єкту зовнішньої реклами, у її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
Після цього, ОСОБА_4 запросив ОСОБА_6 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на що остання погодилася. Знаходячись у вказаному кафе, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, які полягали у його протиправному збагаченні, запевнив ОСОБА_6 в тому, що за грошові кошти в розмірі 2300 грн., з яких 800 грн. за самовільне розміщення зовнішньої реклами, а 1500 грн. за самовільне розміщення тераси, які вона повинна йому сплатити в якості неправомірної вигоди, він, з використанням свого службового становища, посприяє у непритягненні її до адміністративної відповідальності за самовільне встановлення об`єкту (вивіски) зовнішньої реклами та розташування тераси у вказаному кафе «Арт». При цьому, 800 грн. вона повинна сплатити відразу, а решту коштів в сумі 1500 грн. навесні 2014 року, на що ОСОБА_6 попросила час, щоб прийняти рішення про те, чи сплачувати йому неправомірну вигоду.
15 листопада 2013 року, приблизно о 12.00 год., ОСОБА_4 , попередньо домовившись по мобільному телефону з ОСОБА_6 про зустріч, знаходячись у винному погребі «Совине гніздо» за адресою: м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, б/н, реалізовуючи свій злочинний задум, направлений на одержання неправомірної вигоди, одержав від ОСОБА_6 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у сумі 800 грн. за непритягнення її до адміністративної відповідальності за самовільне встановлення об`єкту (вивіски) зовнішньої реклами кафе «Арт», після чого був викритий працівниками міліції.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявила клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України у зв`язку із зміною обстановки та тим, що він перестав бути суспільно небезпечним.
Обвинувачений підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні висловився про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявленого клопотання слід відмовити виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
У пункті 2 постанови від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.
Як вбачається із клопотання, підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності є те, що він характеризується позитивно, щиро розкаявся у своїх діях, вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив не тяжкий злочин, примирився з потерпілою, яка претензій до нього немає, обставини, що обтяжують його відповідальність відсутні. Ступінь можливості вчинення ОСОБА_4 у подальшому тотожного чи однорідного злочину відсутній, 19.11.2013 р. наказом Ужгородського міського голови звільнений з посади, стоїть на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості, його особа перестала бути суспільно-небезпечною.
Суд не приймає до уваги посилання захисника обвинуваченого на ст. 48 КК України у зв`язку з тим, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.
При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.
Судом не встановлено, що після вчинення злочину обвинуваченим обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.
Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.
Таким чином, суд вважає, що зазначені у клопотанні обставини не можуть бути підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та не свідчать про втрату ним суспільної небезпеки, а тим більше втрату діянням характеру суспільно-небезпечного, а тому приходить до переконання, що у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.
За таких обставин, керуючись ст. 48 КК України, ст.ст. 284, 288, 372 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 368 ч. 2 КК на підставі ст. 48 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_1