Справа № 307/2549/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.04.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/203/2015 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.01.2015.
Цим вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, непрацюючий, не судимий, засуджений за злочин передбачений ч.1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком у два роки. На нього також покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4200 грн. у покриття матеріальної шкоди від злочину, 1000 грн. у покриття моральної шкоди і 2000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.
Як визнав доведеним суд, 05.06.2014 о 19:30 ОСОБА_6 проїжджав на велосипеді по вул. Борканюка в с. Добрянське. Біля будинку № 3 він зупинився, розпочав сварку з ОСОБА_9 і наніс йому в обличчя декілька ударів рукою, якими заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що в дійсності сварку і бійку розпочав ОСОБА_9 : став ображати його нецензурними словами, ціливши в голову, наніс йому удар пляшкою горілки в плече, від чого пляшка розбилася. У відповідь він відштовхнув ОСОБА_9 , той впав, але швидко підвівся, схопив з підводи, яка проїжджала поруч, вила і, намагаючись заколоти, наніс ними йому удар в передню частину тіла справа. У відповідь він декілька раз ударив ОСОБА_9 , вихопив у нього вила і тим напад припинив. В обґрунтування цих тверджень посилається на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також на дані про наявність у нього закритого перелому шиловидного відростка правої ліктьової кістки, закритого перелому 5-го ребра справа, інших тілесних ушкоджень, відображених у довідці з травмопункта Тячівської ЦРЛ та у висновку судово-медичної експертизи № 399. Зазначає, що судово-медичний експерт є знайомим ОСОБА_9 , зацікавлений в результатах розгляду справи, його висновки не відображають тілесних ушкоджень зазначених у довідці, а тому і висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що висновки експерта слід перевірити шляхом проведення комісійних судово-медичних експертиз і стверджує, що шкоду здоров`ю ОСОБА_9 він спричинив у стані необхідної оборони. У зв`язку з цим просить вирок скасувати, а його виправдати.
Потерпілий ОСОБА_9 подав на апеляційну скаргу обвинуваченого заперечення. Зазначає, що доводи про неправильне застосування кримінального закону і порушення кримінального процесуального закону не є конкретними, довід про стан необхідної оборони, в якому нібито перебував обвинувачений, - надуманим, а нанесення йому обвинуваченим удару в обличчя підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Звертає увагу на те, що в судовому засіданні сторона захисту про комісійну судово-медичну експертизу не клопотала, свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не допитувались, а довідка з травмопункта Тячівської ЦРЛ, на яку посилається обвинувачений, датована 11-м, а не 05-м червня 2014 року.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення обвинуваченого і захисника на підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційних вимог і її доводи щодо законності і обґрунтованості вироку, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одним із засобів забезпечення виконання цих завдань є підготовче провадження в суді першої інстанції. Відповідно до приписів ст. 314 КПК України суд викликає в підготовче судове засідання всіх учасників судового розгляду і з`ясовує їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої цієї статті, суд з метою підготовки до судового розгляду, окрім іншого, відповідно до вимог ст. 315 цього ж Кодексу, розглядає клопотання учасників судового розгляду та вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.
Частиною другою статті 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувачений, як це передбачено ч.4 ст. 42 КПК України, має, окрім інших, право вимагати допиту свідків обвинувачення, виклику і допиту свідків захисту, збирати і подавати суду докази. Цими ж процесуальними правами користується, згідно з приписом ч.4 ст. 46 КПК України, і його захисник.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Ці вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не додержав.
Ухвалою від 27.06.2014 суд першої інстанції призначив підготовче судове засідання і постановив викликати до нього учасників судового провадження, однак відомостей про те, що такий виклик був здійснений, матеріали кримінального провадження не містять. З наявних у них засобів фіксування кримінального провадження вбачається, що в підготовчому судовому засіданні брав участь тільки прокурор і судовий розгляд було призначено без учинення будь-яких інших дій для його підготовки.
Таким чином сторона захисту була позбавлена можливості скористатись своїми процесуальними правами для належної підготовки до судового розгляду кримінального провадження. В подальшому суд першої інстанції заходів до відновлення цих процесуальних прав сторони захисту не вжив і це, в поєднанні з порушенням припису ч.2 ст. 17 КПК України перешкодило йому ухвалити в даному кримінальному провадженні законне, обґрунтоване і неупереджене судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
В разі визнання особи винуватою, відповідно до ч.3 ст. 374 КПК України, на суд покладається, окрім іншого, формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; зазначення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Належне виконання судом вимог ст. 374 КПК України означає, зокрема, що в мотивувальній частині обвинувального вироку містяться аналіз та оцінка всіх досліджених у судовому засіданні доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а висновки суду щодо їх оцінки викладені в точних і категоричних судженнях, які виключають сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття доказів, на яких ґрунтуються ці висновки, як і відхилення інших, зокрема показань обвинуваченого у свій захист, судом також повинно бути мотивовано.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції також не дотримані.
Потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду твердив, що обвинувачений, проїжджаючи повз нього на велосипеді, вдарив його сумкою по обличчю і збив з ніг, а потім зупинився і побив його руками та ногами.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в свою чергу, з обвинуваченням не погодився, винним у злочині себе не визнав і обстоював версію події, яку він виклав в апеляційній скарзі.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 414 від 18.06.2014 у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, повного вивиху першого та другого зубів на верхній та нижній щелепах, забою м`яких тканин верхньої губи, чола, акулової кістки, забою грудної клітки, правого ліктьового суглобу, множинних саден обох гомілок, які по давності заподіяння вкладаються в дату 05.06.2014 і кваліфікуються в сукупності, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Висновок судово-медичної експертизи № 399 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на який є посилання в апеляційній скарзі, судом не досліджувався
З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що коли вони з неповнолітнім племінником проїжджали на підводі з сіном по вул. Борканюка, ОСОБА_9 лежав на проїзній частині і кликав про допомогу, а ОСОБА_6 сидів зверху і наносив йому удари по голові. Коли вони проїхали місце події, племінник помітив, що на вулиці залишились їх вила, зійшов і забрав їх.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що, почувши крик, вийшла на вулицю, побачила підводу з сіном, побитим свого чоловіка і зазнала погроз та образ з боку ОСОБА_6 ..
Свідок ОСОБА_6 твердив, що саме ОСОБА_9 став першим ображати обвинуваченого, який їхав на велосипеді, намагався вдарити його пляшкою по голові і в решті спричинив йому тілесні ушкодження.
Суд першої інстанції ці докази ретельно не перевірив, між собою не зіставив, інші не дослідив, показання обвинуваченого відкинув без належного вмотивування і до висновку про те, що потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження саме за тих обставин, які викладені у вироку, дійшов передчасно.
Зокрема, суд обмежився формальним дослідженням, а у вироку поверхневим викладенням змісту доказів обвинувачення: показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які містять суперечності і не збігаються з версією сторони обвинувачення; та висновку судово-медичної експертизи щодо потерпілого, з допустимістю і достовірністю якого сторона захисту не погодилась.
При цьому показання свідка сторони захисту - ОСОБА_6 , суд відкинув з огляду на те, що цей свідок є батьком обвинуваченого, і що сторона захисту не надала доказів наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень, а з іншого боку надав перевагу показанням свідка ОСОБА_13 незважаючи на те, що вона є дружиною потерпілого. Такі судження суперечить вимогам ст.ст. 17, 94 КПК України і тому є непереконливими.
В решті суд у вироку зазначив, що дослідженими ним доказами показання обвинуваченого спростовані, хоча такий висновок із викладеного у вироку аналізу доказів не випливає.
Згідно з ч.3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами і віднесені до його повноважень цим Кодексом. Частиною третьою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Водночас, відповідно до частин 11 і 12 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту подала клопотання про допит очевидців досліджуваної події - свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , про дослідження письмових пояснень двох останніх, одержаних від них захисником, та про призначення комісійних судово-медичних експертиз на предмет установлення характеру, локалізації і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень отриманих під час цієї події як обвинуваченим так і потерпілим.
Апеляційний суд відзначає, що свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , як очевидці події, були відомі до ухвалення судового рішення, під час судового розгляду не допитані, письмові пояснення захисникові дали після судового розгляду, проте викладені в їх поясненнях відомості стороні обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не відкриті. Клопотання про призначення комісійних судово-медичних експертиз під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не заявлялись. Згідно з вимогами ст.ст. 290 і 404 КПК України це перешкоджає допуску отриманих з таких джерел відомостей, як доказів.
Отже, всебічно, повно і неупереджено розглянути справу, з`ясувати всі її обставини, усунути суперечності в доказах та ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення суду першої інстанції перешкодили істотні порушення вимог ст. ст. 17, 42, 46, 314 КПК України. Вони ж вплинули і на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до ст. ст. 409 і 412 КПК України, утворює підставу для скасування вироку.
Закрити кримінальне провадження, змінити вирок або ухвалити новий вирок, який відповідав би вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України за таких обставин Апеляційний суд не вправі, оскільки такі рішення в даному випадку суперечили б правилам, викладеним у ст.ст. 408, 417 і 420 КПК України.
При ухваленні вироку запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовувався. Клопотання про його застосування Апеляційному суду не подано.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.01.2015 щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді