В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003793 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого , не одруженого, не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші та учасники судового провадження: прокурор прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 12.12.2014 року о 14-10 годин маючи намір на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, зайшов до приміщення торгівельної зали магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 ФОП ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи на досягнення злочинного результату, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, уваги з боку працівників магазину шляхом вільного доступу, за допомогою раніше взятим металевим бруском у вигляді магніту, за допомогою якого розмагнітив захисне кріплення та таємно викрав жіночий светр коричневого кольору, вартістю 220 гривень, який належить ФОП ОСОБА_6 , при цьому виконавши всі дії, які вважав за потрібними для реалізації свого злочинного наміру, про те злочин не був закінчений до кінця, з причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_5 при виході із приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 був затриманий працівником магазину .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 суду пояснив, що при зазначених обставинах скоїв злочин, провину визнав у повному обсязі , просив суворо не карати. В судовому засіданні обвинувачений звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби.

З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Дослідивши та аналізуючи вивчені в справі докази суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних та послідовних, що дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_5 винен у вчиненні зазначених вище дій, а його дії кваліфіковані вірно за ч. 2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України за ознаками закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна ( крадіжка).

При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обтяжуючих покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обвинувачений не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, провину у скоєному визнав, не працює , громадською корисною працею не займається.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає можливим визначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст.185 КК України в виді громадських робіт, проте на мінімальний строк. У відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_5 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст.100 КПК України, а саме : жіночий светр , який знаходиться на зберіганні у представника ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_7 повернути у розпорядження потерпілого; металевий брусок у вигляді магніту , який знаходиться в камері зберіганні речових доказів, згідно квитанції 0660 конфіскувати.

На досудовому розслідуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 не було обрано у відповідності до ст.181 КПК України запобіжний захід.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369,370,371 КПК України суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком на вісімдесят годин.

Речові докази: жіночий светр, який знаходиться на зберіганні у представника ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_7 повернути у розпорядження потерпілого ФОП ОСОБА_6 ; металевий брусок у вигляді магніту, який знаходиться в камері зберіганні речових доказів, згідно квитанції 0660 конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1