Справа №589/5533/13-к Головуючий у суді у 1
інстанції - Литовка М. І.Номер
провадження 11-кп/788/367/13 Суддя-доповідач
- Філонова Ю. О. Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Філонової Ю. О.,

суддів - Моїсеєнко Т. М., Пархоменко О.
М.,

з участю секретаря судового засідання -
Сисенко Н.В.,

прокурора - Матеко А.В.,

обвинуваченого - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Суми
кримінальне провадження, внесене в
Єдиний реєстр досудових розслідувань
за № 0001334 від 25 червня 2013 року, за
апеляційною скаргою обвинуваченого
ОСОБА_3 на вирок Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 15 жовтня 2013 року, відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Шостка, Сумської області, громадянина
України, з професійно-технічною
освітою, розлученого, не працюючого,
зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1,
фактично не маючого постійного місця
проживання, раніше судимого:

1) 01 липня 2010 року Шосткинським
міськрайонним судом Сумської області
за ч.3 ст.185 КК України до 3 років
позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду Сумської області
надійшла апеляційна скарга
обвинуваченого ОСОБА_3, в якій він
вважає вирок суду незаконним у зв'язку
з допущеними істотними порушеннями
вимог кримінального процесуального
закону та неправильним застосуванням
кримінального закону, просить
виправдати його у зв'язку з відсутністю
в його діях складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185
КК України, або перекваліфікувати його
дії на ч.2 ст.185 КК України та пом'якшити
призначене покарання.

Даним вироком ОСОБА_3 визнано винним у
пред'явленому обвинуваченні за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185
КК України і призначено покарання у
виді 3 років позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено в
порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3
змінений з особистого зобов'язання
строком на тримання під вартою.

В обґрунтування вимог поданої
апеляційної скарги обвинувачений
зазначає, що не мав умислу на вчинення
крадіжки, особисто він не проникав на
територію заводу, а тільки допоміг
ОСОБА_4 перенести метал. Крім того,
вказує, що в судовому засіданні
оговорив себе, тому суд не мав права
класти його показання в основу вироку.
Також обвинувачений вважає, що суд
призначив йому занадто суворе
покарання, і фактично просить його
пом'якшити, врахувавши відсутність
обтяжуючих покарання обставин,
сприяння в розкриттю кримінального
правопорушення.

Інші учасники кримінального
провадження апеляційні скарги на вирок
суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої
інстанції, ОСОБА_3, 04 січня 2013 року,
близько 11.30 год., маючи умисел на таємне
з корисливих мотивів викрадення чужого
майна, діючи повторно, за попередньою
змовою групою осіб з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
(провадження відносно яких виділені)
підійшли до території ВАТ АК «Свема» по
вул. Гагаріна, 1 в м. Шостка.

Після розподілення ролей між собою,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, через отвір в паркані
проникли на територію вищевказаного
товариства, а ОСОБА_3 залишився біля
паркану, щоб попередити вказаних осіб
про можливу небезпеку.

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
перебуваючи на території ВАТ АК
«Свема», з будівлі № 180 таємно від
оточуючих викрали майно у вигляді
брухту чорного металу вагою 160 кг, на
загальну суму 320 грн., спричинивши ВАТ
АК «Свема» матеріальну шкоду на
вказану суму і разом з ОСОБА_3 з
викраденим майном зникли з місця
скоєння злочину, розпорядившись ним в
подальшому на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
обвинуваченого ОСОБА_3, який підтримав
свою апеляційну скаргу та просив її
задовольнити з наведених підстав,
прокурора, який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
обвинуваченого, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи, наведені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
приходить до наступного.

Висновок суду щодо доведеності вини
ОСОБА_3 в таємному с корисливих мотивів
викраденні чужого майна, вчинене
повторно за попередньою змовою групою
осіб, поєднане з проникненням у сховище
ґрунтується на зібраних по справі
доказах, які були досліджені
відповідно до вимог ч.3 ст.349 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у
злочині, показав за яких обставин його
вчинив. Показання обвинуваченого про
обставини злочину відповідали
фактичним обставинам встановленим
органами досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, та оскільки
обвинувачений не заперечував, суд
обґрунтовано визнав недоцільним
дослідження доказів стосовно тих
фактичних обставин справи, які ніким не
оспорювались.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КК України,
суд має право, якщо проти цього не
заперечують учасники судового
провадження, визнати недоцільним
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким із учасників процесу не
оспорюються. При цьому суд повинен
з'ясувати, чи правильно розуміють
зазначені особи зміст цих обставин, чи
немає сумнівів у добровільності їх
позицій, а також роз'яснити їм, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржити ці обставини в
апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів
провадження, суд з'ясував думку
обвинуваченого ОСОБА_3 з цього приводу,
з'ясував, чи правильно розуміє він
зміст цих обставин, чи немає сумнівів у
добровільності його позиції, та судом
було роз'яснено про позбавлення права
оскаржити ці обставини в апеляційному
порядку.

Ці обставини підтверджуються
розпискою обвинуваченого ОСОБА_3, (а.с.
20) звукозаписом судового розгляду ( від
14.10.2013р 12:27:07 - 12:27:49) згідно якого ОСОБА_3
детально роз'яснювалися положення ч.3
ст.349 КПК України, та наслідки такого
розгляду справи, при цьому
обвинувачений погоджувався на
скорочений порядок дослідження
доказів (а.п.28) журналом судового
засідання від 14 жовтня 2013 року (а.п.21), що
свідчить про те, що останній розумів
процесуальні наслідки такого рішення .

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в даному випадку,
обґрунтовано застосував при
дослідженні доказів ч.3 ст.349 КК України
та правильно кваліфікував його дії за
ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України
судове рішення суду першої інстанції
не може бути оскаржене в апеляційному
порядку з підстав заперечення
обставин, які ніким не оспорювалися під
час судового розгляду і дослідження
яких було визнано судом недоцільним,
відповідно до положень частини третьої
ст.349 КПК України.

У зв'язку з обґрунтованим
застосуванням судом вимог ч.3 ст.349 КПК
України суд апеляційної інстанції
доводи скарги ОСОБА_3 щодо фактичних
обставин, встановлених судом, залишає
без розгляду.

Відповідно до положень ст. 404 КПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційних скарг,
тобто в даному випадку тільки в частині
призначення ОСОБА_3 покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру
покарання обвинуваченому ОСОБА_3, суд
першої інстанції у відповідності з
вимогами ст.65 КК України, в достатній
мірі врахував як ступінь тяжкості
вчиненого кримінального
правопорушення, так і дані про його
особу, який повністю визнав свою вину,
щиро розкаявся, сприяв досудовому та
судовому слідству, посередньо
характеризується, веде бродячий спосіб
життя, раніше судимий. Разом із цим суд
зважив на обставини, які пом'якшують
покарання, відсутність обставин, що
його обтяжують. Зокрема, враховано
повне визнання вини та щире каяття у
скоєному, а також сприяння досудовому
та судовому слідству.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що призначене ОСОБА_3 покарання
є справедливим, необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження
вчинення ним нових кримінальних
правопорушень. Воно відповідає
загальним засадам призначення
покарання, визначеним ст. 65 КК України,
у зв'язку з чим вважати його надто
суворим, за доводами апеляційної
скарги обвинуваченого, підстав не
вбачається.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає вирок суду першої
інстанції відповідним вимогам
кримінального та кримінального
процесуального закону, матеріалам
кримінального провадження і визнає
його таким, що не підлягає скасуванню
чи зміні.

Разом з тим, як вбачається з
мотивувальної частини вироку, суд
вказав, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку
чужого майна за попередньою змовою
групою осіб з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5(провадження відносно яких
виділені). Оскільки справа відносно
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено в окреме
провадження і в даному судовому
порядку не розглядалася, відомості про
визнання їх винними в скоєнні
інкримінованого ОСОБА_3 злочину за ч.3
ст. 185 КК України, відсутні і судові
рішення не були постановлені, тому
колегія суддів вважає за необхідне
виключити з мотивувальної частини
вироку вказівку суду (при формулюванні
обвинувачення, визнаного судом
доведеним) про вчинення ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 злочину за попередньою змовою
разом з ОСОБА_3, вказавши, що ОСОБА_3
вчинив крадіжку чужого майна за
попередньою змовою з іншими особами,
(провадження відносно яких виділені).

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 15 жовтня 2013
року відносно ОСОБА_3 залишити без
зміни, а його апеляційну скаргу - без
задоволення.

Виключити з мотивувальної частини
вироку вказівку суду (при формулюванні
обвинувачення, визнаного судом
доведеним) про вчинення ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 злочину за попередньою змовою
разом з ОСОБА_3, вказавши, що ОСОБА_3
вчинив крадіжку чужого майна за
попередньою змовою з іншими особами,
(провадження відносно яких виділені).

Ухвала набирає законної сили негайно
та може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення, а засудженим, який
тримається під вартою, - в той самий
строк з дня вручення йому копії
судового рішення.

СУДДІ:

Філонова Ю. О. Моїсеєнко Т. М.
Пархоменко О. М.