У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Селівона О.Ф.

суддів

Кузьменко О.Т., Кривенди О.В.

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

потерпілої

ОСОБА_2

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 22 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1

Вироком Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 26 квітня 2006 року засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, судимості не має,

за ч.2 ст.215-3 КК України 1960 р. на 4 роки позбавлення
волі, ч.3 ст.355 КК України 2001 р. на 4 роки позбавлення волі, ч.3 ст.289 КК
України 2001 р. на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, ч.4 ст.185 КК України 2001 р. на 5 років позбавлення
волі, ст.198 КК України 2001 р. на 6 місяців арешту, ст.290 КК України 2001 р.
на 2 роки виправних робіт, ч.1 ст.358 КК України 2001 р. на 6 місяців арешту,
ч.3 ст.358 КК України 2001 р. на 2 роки обмеження волі, ст.353 КК України 2001
р. на 6 місяців арешту, ч.1 ст.263 КК України 2001 р. на 2 роки позбавлення
волі.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1остаточно призначено
- 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, судимості не має,

за ч.3 ст.289 КК
України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю, ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю, ст.290 КК України на 2 роки
виправних робіт.

На підставі ст.70
КК України ОСОБА_1остаточно призначено - 8 років 6
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 солідарно на
користь: ТОВ “Лілія” - 26 110 грн.; ОСОБА_4 - 1 565 грн.; КБ “Приватбанк” - 24
592 грн.; ОСОБА_5 - 28 340 грн.; ОСОБА_6 - 26 000 грн.; ОСОБА_7 - 25 110 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21
серпня 2006 року апеляції засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частково задоволено.
Вирок щодо ОСОБА_1 за ч.ч.1, 3 ст. 358, ст.353 КК України скасовано, а справу
на підставі ст.49 КК України закрито у зв'язку з із закінченням строків
давності. Скасовано вирок щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_8 за ст.290 КК України, а справу
в цій частині закрито за відсутністю складу злочину. Також вирок щодо ОСОБА_1
змінено та його дії перекваліфіковано з ч.4 ст.185 на ч.2 ст.185 КК України з
призначенням покарання 3 роки позбавлення волі. Відповідно до ст.70 КК України
ОСОБА_1остаточно призначено покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вирок щодо ОСОБА_3 також
змінено та його дії перекваліфіковано з ч.5 на ч.4 ст.185 КК України з
призначенням покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України
ОСОБА_3 остаточно призначено 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

З урахуванням унесених апеляційною інстанцією змін,
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він у період із 10 березня по 13 липня
2002 року як за попередньою змовою із ОСОБА_3, так і у складі організованої
групи із ним та ОСОБА_9 повторно, із проникненням у сховище, незаконно
заволодів автомобілями вартістю:ОСОБА_10- 15 900 грн.; ОСОБА_6 -25 000 грн.;
ОСОБА_7 -25 100 грн.; ОСОБА_12 - 45 000 грн.; ОСОБА_13 - 20 000 грн.; ОСОБА_11-
20 000 грн.; ТОВ “Лілія” - 26 110 грн.; КБ “Приватбанку” відповідно - 24 244
грн. і 24 592 грн. 42 коп., що завдало потерпілим значної матеріальної шкоди.
Учиняючи вказані злочини, він також за попередньою змовою із ОСОБА_3 із
транспортних засобів, якими вони заволоділи таємно, викрав майно вартістю:
ОСОБА_4 - 1 565 грн.; ОСОБА_11 - 450 грн.; ОСОБА_14 - 1 373 грн.;ОСОБА_10- 200
грн.; ОСОБА_2 -1 500 грн.; ОСОБА_6 - 1 346 грн.; ОСОБА_15 - 193 грн. 86 коп.

Його також засуджено за те, що він 10 січня 2001 року у
м. Нова Каховка Херсонської області примушував ОСОБА_16 до виконання
цивільно-правових зобов'язань перед ОСОБА_17, а також, застосовуючи насильство,
яке не є небезпечним для життя й здоров'я потерпілого, незаконно заволодів
автомобілем ОСОБА_18 вартістю 15 000 грн.; 8 червня 2002 року, заздалегідь не
обіцявши, отримав, зберігав і збув автомобіль ВАЗ 21093 державний номер
НОМЕР_1, яким незаконно заволодів ОСОБА_3, про що було відомо ОСОБА_1 у
невстановлений час у невстановленої особи, без передбаченого законом дозволу,
придбав вогнепальну зброю - револьвер, який до вилучення 18 липня 2002 року
працівниками міліції зберігав за місцем свого проживання - АДРЕСА_1

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість
засудження за ч.2 ст.215-3 КК України 1960 р., ч.3 ст.289, ст.198, ч.1 ст.263
КК України 2001 р. та безпідставність задоволення цивільних позовів на користь
потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ “Лілія” й суворість призначеного
покарання, просить судові рішення скасувати, а справу за ч.2 ст.215-3 КК
України 1960 р., ч.3 ст.289, ст.198, ч.1 ст.263 КК України 2001 р. закрити або
змінити й перекваліфікувати його дії з ч.3 на ч.2 ст. 289 КК України 2001 р. й
пом'якшити покарання. Окрім того, засуджений у скарзі вказує про порушення
апеляційним судом вимог ст.377 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення
потерпілої ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення
касаційної скарги засудженого ОСОБА_1, прокурора про часткове задоволення
касаційної скарги засудженого та зміну судових рішень щодо ОСОБА_1 і перекваліфікацію його дій з ч.2 ст.215-3 КК України
1960 р. на ч.2 ст.289 КК України 2001 р. з призначенням із застосуванням ст.44
КК України 1960 р. покарання у виді 4 років позбавлення волі, перевіривши
матеріали справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 377 КПК України в
ухвалі апеляційного суду повинні бути наведені докладні мотиви прийнятого
рішення.

Як убачається зі справи, не погоджуючись із вироком,
засуджений ОСОБА_1 у апеляції й доповненнях порушував питання про
скасування вироку щодо нього й закриття кримінальної справи або направлення
справи на новий судовий розгляд. На обґрунтування своїх вимог засуджений
наводив змістовні доводи, які стосувалися істотного порушення органами
досудового слідства та судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального
закону, а саме: проведення попереднього розгляду справи судом без повідомлення
його і захисника про час та місце розгляду; неналежний розгляд судом його
скарг, у яких він зазначав про порушення органами досудового слідства його
права на захист, порушення вимог закону при проведенні обшуку та правил
підсудності; порушення органами досудового слідства вимог ст.218 КПК України, а
саме не пред'явлення йому та його захиснику всіх матеріалів справи
(відеозаписів слідчих дій); порушення судом вимог закону щодо обов'язкового
фіксування з допомогою звукозаписувального технічного засобу судових засідань,
проведених 13.07, 14.07. і 20.09.2005 р.; розслідування справи провадила особа,
яка підлягала відводу - слідчий ОСОБА_19

Не погоджувався засуджений ОСОБА_1 також із висновками суду
першої інстанції щодо винуватості його в інкримінованих злочинах. Зокрема, в
апеляції він указував, що суд першої інстанції визнав його винуватим у вчиненні
цих злочинів лише на підставі показань засудженого ОСОБА_8, які він дав на початку
досудового слідства під впливом фізичного примусу, без участі захисника, від
якого він відмовлявся, мотивуючи цю відмову відсутністю коштів. У подальшому ОСОБА_3 на
досудовому слідстві та у суді першої інстанції визнавав, що він учинив вказані
злочини разом з іншою особою, а його (ОСОБА_1) обмовив під тиском слідчих органів.

Обґрунтовуючи незаконність вироку у частині його
засудження, ОСОБА_1 в апеляції вказував на конкретні порушення вимог закону
по кожному епізоду.

Так, по епізоду незаконного заволодіння транспортним
засобом ОСОБА_7 він
зазначав, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст.334 КПК України, не
зазначивши чому він відкидає докази, якими обґрунтовували його вину органи
досудового слідства.

По епізоду незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_12 він
указував, що суд належним чином не перевірив його алібі, та не спростував його
тверджень про те, що зазначений автомобіль він придбав за 6 000 доларів США у
особи, яка представилась ОСОБА_12 та надала відповідні правовстановлюючі документи на
автомобіль та засоби від нього, у тому числі ключ від замка запалення з
пристроєм для сигналізації. Не перевірена належним чином також початкова версія
органів слідства про вчинення цього злочину водієм потерпілого - ОСОБА_20

Заперечуючи свою винуватість по епізоду незаконного
заволодіння автомобілем КБ “Приватбанк”, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 звертав увагу на те, що суд
першої інстанції не допитував його по зазначеному епізоду, а також не
оголошував і належним чином не оцінив решту доказів, якими обґрунтовували його
вину органи слідства.

По епізодам незаконного заволодіння транспортними
засобами ТОВ “Лілія” та ОСОБА_13 засуджений ОСОБА_1 указував, що суд належним чином не перевірив його алібі
та не врахував показання ОСОБА_8, ОСОБА_21, ОСОБА_22 і ОСОБА_23, які спростовують його причетність до вчинення
зазначених злочинів.

Не погоджувався з висновками суду першої інстанції ОСОБА_1 також і
по решті інкримінованих злочинів і у зв'язку з цим наводив аргументовані
доводи.

Не вважав законним і обґрунтованим вирок і засуджений ОСОБА_3, який
теж подав апеляцію, в якій зазначив про порушення органами досудового слідства
його права на захист, яке виразилось у незаконному затриманні, несвоєчасному
наданні захисника та незаконних методах слідства. У ній він указував, що під
примусом обмовив ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, а також заперечував про наявність
організованої групи і просив вирок скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Відповідно до вимог закону апеляційний суд повинен був
ретельно вивчити й проаналізувати доводи зазначених апеляцій засуджених з
урахуванням наявних у справі доказів із тим, щоб жоден із доводів не залишився
без відповіді в ухвалі. Крім того, залишаючи вирок без змін, в ухвалі необхідно
було навести обґрунтовані міркування, якими спростовуються викладені в
апеляціях доводи, і послатись на відповідні докази.

Проте, частково задовольняючи апеляції засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_24,
колегія суддів апеляційного суду порушила вимоги ст.377 КПК України та не
зазначила у своїй ухвалі частини суттєвих доводів засуджених, а частину хоча і
вказала в ній, однак не навела переконливих мотивів, на підставі яких визнала
їх необґрунтованими. Так, колегія суддів у порушення вимог зазначеного вище
процесуального закону обмежилася перерахуванням доказів, які, на її думку,
підтверджують винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів. Узагалі не були
перевірені твердження засудженого ОСОБА_1 про істотні порушення вимог кримінально-процесуального
закону.

За таких
обставин колегія суддів, погоджуючись частково з доводами касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1, вважає, що ухвала суду апеляційної
інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому її слід
скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Ураховуючи, що
обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взаємопов'язане
та, що апеляційна інстанція порушила вимоги ст.377 КПК України і при перевірці
апеляції засудженого ОСОБА_3, ухвала щодо останнього також в
порядку ст.395 КПК України підлягає скасуванню.

Скасовуючи
ухвалу апеляційного суду і в частині скасування вироку Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 26.04.2006 р. щодо ОСОБА_1 за ч.ч.1, 3 ст.358, ст.353 КК України
у зв'язку із закінченням строків давності та перекваліфікації його дій з ч.4 на
ч.2 ст.185 КК України, а ОСОБА_3 з ч.5 на ч.4 ст.185 КК України,
колегія суддів враховує, що обвинувачення за даними статтями тісно пов'язане з
обвинуваченням засуджених за ч.3 ст.289 КК України 2001 р. і ч.2 ст.215-3 КК
України 1960 р.

Крім того, ОСОБА_1 як в апеляції, так і в касаційній скарзі, заперечував
наявність в його діях зазначених складів злочинів.

У частині закриття апеляційним судом
кримінальної справи щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ст.290 КК
України ухвалу апеляційного суду необхідно залишити без змін, оскільки
касаційні підстави для скасування ухвали в цій частині відсутні.

При новому розгляді кримінальної справи
в апеляційному порядку суд має ретельно перевірити зібрані у справі докази,
дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку, ухваливши, при
необхідності, рішення про проведення судового слідства, ретельно перевірити
доводи апеляцій засудженого ОСОБА_1 та ОСОБА_3, врахувавши при цьому доводи
касаційної скарги ОСОБА_1, у тому числі й щодо допустимості доказів, покладених
в основу вироку та ухвали апеляційного суду, відсутності в зазначених судових
рішеннях доказів, які підтверджують одну з ознак організованої групи - участь у
ній не менше трьох осіб, про неправильність вирішення цивільних позовів
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 й ТОВ “Лілія” та з урахуванням усіх обставин справи і
вимог ст.49 КК України і ст.400 КПК України прийняти належне рішення та
викласти його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі наведеного і, керуючись статтями 395 і 396 КПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21
серпня 2006 року щодо ОСОБА_1 та в порядку ст.395 КПК України щодо ОСОБА_3, за
виключенням рішення про скасування вироку Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 26 квітня 2006 року в частині засудження їх за ст.290 КК України,
скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

СЕЛІВОН О.Ф КУЗЬМЕНКО О.Т. КРИВЕНДА О.В.