Вирок постановлено під головуванням майора юстиції СЕМЕНКЖА М.М,

Доповідач: підполковник юстиції ЛАШЕВИЧ
В.М.

УХВАЛА № 11а-13-2007

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 року місто Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі: головуючого - генерал-майора юстиції КУЗЬМІНА
А.С.,

суддів - полковника юстиції НОВОВА CO. та підполковника юстиції ЛАШЕВИЧА
В.М., з секретарем КУЛІЧЕНКО Н.І., з участю прокурора
відділу військової прокуратури Центрального регіону України підполковника юстиції
БУДОВОГО СМ., засудженого ОСОБА_1. та його захисника - адвоката ОСОБА_2, у відкритому
судовому засіданні в приміщені суду розглянув
кримінальну справу за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_3., засудженого ОСОБА_1 та його
захисників - адвокатів ОСОБА_4. і ОСОБА_5. на вирок військового місцевого суду Житомирського
гарнізону від 7 грудня 2006 року, відповідно
до якого військовослужбовець військової частини А-1231 капітан

ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Чернігові, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, який має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, на офіцерських посадах в Збройних Силах України з листопада 2000 року, зареєстрований за адресою: місто
Вінниця, АДРЕСА_1, а проживає за адресою: місто Вінниця,
АДРЕСА_2,

засуджений за ст. 286, ч. 2 КК України із застосуванням ст.ст. 61 та 69 того ж КК до трьох років обмеження волі, з позбавленням права керувати
транспортними засобами на три роки.

Крім того, за даним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого
ОСОБА_3. та присуджено до стягнення із ОСОБА_1 на
користь потерпілого 35000 гривень за моральну шкоду, а в іншій
частині цього позову на суму 15000 гривень ОСОБА_3.
відмовлено.

Згідно з вироком, ОСОБА_1. визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_6

Цей злочин він вчинив за обставин,
викладених у вироку наступним чином.

Зокрема, ОСОБА_1. 22 грудня 2005 року близько 10 години ЗО хвилин, керуючи на підставі довіреності технічно справним автомобілем
«Форд-Скорпіо», державний номер НОМЕР_1, рухався по авто дорозі зі сторони аеропорту
«Гавришівка» в напрямку складів «Альпарі». Під'їхавши до перехрестя
нерівнозначних доріг з окружним шосе міста Вінниці, він, в
порушення вимог п. п. 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху, не переконався, що рух його
автомобіля буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, а почав перетинати вказане перехрестя, не надавши дорогу
автомобілю ЗІЛ-130, державний номер НОМЕР_2,
який рухався по головній дорозі в напрямку

2 Немирівського шосе. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_1. сталося зіткнення цих
автомобілів, під час якого пасажирка автомобіля
«Форд-Скорпіо» ОСОБА_6., яка знаходилася на передньому сидінні,
отримала переломи кісток основи черепа, ребер та інші тілесні ушкодження, які
відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпечності для життя, що
призвело до її смерті на місці пригоди.

В апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_3., засуджений ОСОБА_1. та його захисник - адвокат ОСОБА_4., не оспорюючи доведеність вини
ОСОБА_1. у вчиненому злочині та
правильності юридичної кваліфікації скоєного, просять, кожний окремо, змінити вирок відносно останнього в частині призначеної йому
міри покарання, а саме пом'якшити призначене ОСОБА_1. покарання, застосувавши
ст. 75 КК
України.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_3. - батько загиблої ОСОБА_6. - вказує, що ОСОБА_1. повністю визнав свою
провину, щиро розкаявся у скоєному, має на утриманні двох малолітніх дітей, матір, яка є інвалідом другої групи, та
дружину, яка не працює. До того ж, ОСОБА_1.
виплатив матеріальні затрати на поховання.

Сам засуджений ОСОБА_1. в своїй апеляції вважає, що суд
першої інстанції не взяв до уваги доказів, які могли
істотно вплинути на призначене йому покарання, а сама міра призначеного йому покарання не відповідає тяжкості злочину та його
особі. Так, він стверджує, що, хоча суд гарнізону і навів у вироку такі
пом'якшуючі його відповідальність обставини,
як щире каяття у скоєному, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, відшкодування потерпілому
матеріальної шкоди, наявність на утриманні
двох малолітніх дітей, позитивну характеристику, вчинення злочину з необережності, а також клопотання колективу про
передачу на поруки, однак фактично їх не
врахував. Крім того, на думку апелянта, не взято судом першої інстанції до
уваги і те, що одній його дитині було
зроблено 7 грудня 2006 року операцію і вона перебуває на даний час в лікарні, його дружина не працює, а мати є інвалідом другої
групи і не може пересуватися без сторонньої
допомоги. Також автор цієї апеляції стверджує, що суд гарнізону, хоча і послався при призначенні йому покарання на ст. 69 КК України, але фактично її не застосував.

Захисник - адвокат ОСОБА_4. в своїй апеляційній скарзі привів фактично такі ж самі пом'якшуючі вину його підзахисного обставини,
що і сам засуджений ОСОБА_1., вважаючи, що вони не були
належним чином враховані або ж взагалі не враховані судом
першої інстанції.

Інший же захисник ОСОБА_1. - адвокат ОСОБА_5 в апеляції висловив взагалі іншу точку зору з приводу оскаржуваного
вироку, вважаючи його незаконним та необгрунтованим з
позиції наявності доказів вини його підзахисного у скоєному злочині, а тому просить даний вирок скасувати, а справу направити
військовому прокурору на додаткове розслідування. Зокрема, він
вважає, що суд гарнізону безпідставно поклав
в основу вироку висновок експерта № НОМЕР_1 про порушення ОСОБА_1. п. п. 10.1 та 16.1 Правил дорожнього руху і причинний
зв'язок дій останнього з настанням
дорожньо-транспортної пригоди. Цей висновок експерта, на його думку, не може бути доказом у справі, оскільки при
призначенні експертизи органами
досудового слідства не були дотримані вимоги п. п. 96 та 98 Інструкції «Про призначення та
проведення судових експертиз», а експертом, який проводив дану експертизу, не були досліджені всі питання, які перед нею
ставилися. Виклавши свої міркування з приводу
виявлених ним порушень при призначенні та проведенні експертизи, автор даної апеляції наполягає, що для встановлення
механізму дорожньо-транспортної пригоди
необхідно провести повторну автотехнічну експертизу, в чому йому було
відмовлено судом першої інстанції.

Заслухавши доповідача, виступи засудженого ОСОБА_1. та його захисника -адвоката ОСОБА_2 в підтримку поданих апеляцій, думку
прокурора, який вважав необхідним вирок відносно
ОСОБА_1. залишити без змін, а всі апеляційні

з скарги без задоволення, перевіривши матеріали
справи та обміркувавши доводи кожної апеляційної
скарги, військовий апеляційний суд регіону вважає, що відсутні лише підстави для задоволення апеляційної скарги
захисника - адвоката ОСОБА_5., а апеляційні скарги потерпілого, засудженого та його
захисника - адвоката ОСОБА_4. є
такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1. у вчиненні викладеного у вироку злочину відповідають фактичним
обставинам справи. До того ж, судом гарнізону дана належна оцінка
у вироку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності та з позиції їх достовірності, в тому числі і висновку експерта,
який проводив автотехнічну експертизу. Тому всі доводи захисника - адвоката
ОСОБА_5. щодо незаконності та
необґрунтованості вироку суду першої інстанції з точки зору наведених
доказів слід визнати непереконливими.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані судом гарнізону за ст. 286, ч. 2 КК України.

Разом з тим даний вирок підлягає зміні в частині, яка стосується
призначеної засудженому ОСОБА_1. міри покарання. Так, хоча суд першої
інстанції обґрунтовано визнав обставинами,
що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - це визнання ОСОБА_1. своєї вини,
щире каяття в скоєному, притягнення до кримінальної відповідальності
вперше та відшкодування потерпілому
матеріальних збитків, однак, навіть застосувавши до нього ст. 69 КК України, тобто призначивши більш м'яке
покарання, ніж передбачено ст. 286, ч. 2 КК України, в недостатній мірі врахував вказані обставини, прийнявши до
уваги лише наявність у ОСОБА_1 на
утриманні двох малолітніх дітей та те, що він позитивно характеризується і вчинив злочин з необережності.
При цьому судом гарнізону взагалі було
залишено поза увагою, що ОСОБА_1. є висококваліфікованим військовим штурманом,
його сім'я житла не має І сам він під час дорожньо-транспортної пригоди отримав забій головного мозку з субарахноідальним
крововиливом, що його мати є інвалідом
другої групи і не може самостійно пересуватися, що дружина у нього не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми 2002
та 2004 років народження, що його сина майже
в той час, коли виносився вирок, було прооперовано, що раніше він правил дорожнього руху не порушував, а вчинена ним
дорожньо-транспортна пригода була випадковим
епізодом в його житті. Також суд першої інстанції фактично не з'ясував саме дійсну позицію до призначення покарання ОСОБА_1. у
потерпілого ОСОБА_3., який вже через
три дні після ухвалення вироку, тобто 10 грудня 2006 року, подав апеляцію на його суворість. Всі ці обставини в своїй сукупності дають
можливість пом'якшити призначене судом гарнізону покарання ОСОБА_1.,
а саме, застосувавши ст. 69 КК України,
призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 286, ч. 2 КК України, та
перейти до іншого, більш м'якого
основного виду покарання, не зазначеного в санкції вказаної статті за цей злочин, тобто визначити йому на підставі ст. 58
КК України покарання у вигляді службового
обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із суми його грошового забезпечення
десяти відсотків в доход держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 362, 365, 366,367, 372, 373,377 та 379 КПК України, військовий апеляційний суд регіону, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5. залишити без задоволення, а апеляційні скарги потерпшого ОСОБА_3.,
засудженого ОСОБА_1. та його захисника - адвоката ОСОБА_4. задовольнити.

4

Вирок військового місцевого суду
Житомирського гарнізону від 7 грудня 2006 року
відносно ОСОБА_1 змінити.

У відповідності до ст. ст. 69 та 58 КК України, пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання до
двох років службового обмеження для військовослужбовців
з відрахуванням із суми його грошового забезпечення десяти відсотків в доход держави, з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на три роки.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_1. - утримання під вартою -скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

В іншій частині вирок залишити без
змін.

ДІЙСНА ЗА НАЛЕЖНИМИ ПІДПИСАМИ