УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/14/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
засудженого: ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, від 28 січня 2015 року, -
Цією ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений не довів своєю поведінкою та відношенням до праці, що став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним. Вказує, що судом не в повній мірі було враховано те, що під час відбування покарання він працював на виробництві, що має неповнолітнього сина. За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який просив задовольнити його апеляцію, міркування прокурора про відсутність підстав для її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, перевіривши постанову суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ч.2, ч.3 п.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбування засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
За змістом ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі є правом, а не обов`язком суду та може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів свої виправлення.
Як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали особової справи засудженого, взяв до уваги його попередні судимості за якими він вже звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі, те, що він відбув ? частини призначеного покарання, його характеристику, згідно якої він характеризується, як особа, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.
Вирішуючи питання по заявленому клопотанню засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції також з`ясовував його ставлення до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, тим самим дотримався вимог ч.2, ч.3 п.3 ст.81 КК України та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що він не довів свого виправлення, що було відповідною підставою для відмови йому у задоволенні клопотання.
За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність рішення суду, колегією суддів визнаються безпідставними.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, від 28 січня 2015 року про відмову в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, - без зміни.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :