У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Жука В.Г. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому засіданні 24 травня 2007 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_1. на
вирок Новоазовського районного суду Донецької області від 29 листопада 2005
року, яким засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

немаючого
судимості на підставі ст. 89 КК України,

за ч. 2 ст. 215 КК України 1960 року на п'ять років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три
роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 60.000 грн. на відшкодування
моральної шкоди і на користь ОСОБА_3 1.000 грн. на відшкодування витрат на
послуги адвоката,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_2 винуватим у тому, що він 30 червня 2001 року у стані сп'яніння,
керуючи автомобілем “ВАЗ-2106”, д/н НОМЕР_1, та рухаючись по провулку
Азовському в с. Безіменне Новоазовського району Донецької області, порушив
вимоги п. п. 10.1 і 12.1 Правил дорожнього руху - виїхав за межі проїжджої
частини дороги і, не справившись з керуванням, допустив наїзд на пішохода
ОСОБА_5, який стояв на правому бордюрі, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області від 7 червня 2006 року вирок залишено без
зміни та ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання на підставі п. 6 ст. 1
Закону України “Про амністію” від 31 травня 2005 року.

У
касаційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_1 просить скасувати вирок і ухвалу,
а справу - направити на додаткове розслідування. Стверджує, що в діях ОСОБА_2
відсутній склад злочину. Вважає, що всі докази у справі - сфальсифіковані,
причиною ДТП та її наслідків стали неправомірні дії самого потерпілого.
Твердить, що судом були допущені однобічність, неповнота, а також істотні
порушення норм КПК України, у тому числі ті, що регулюють право на захист. Не
погоджується з вирішенням цивільного позову.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її
задоволення немає.

Винуватість ОСОБА_2 в
порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого,
матеріалами справи доведена і в колегії суддів сумнів не викликає.

Обгрунтовуючи свій
висновок, суд послався у вироку на показання свідків - пасажирів автомобіля
“ВАЗ-2106” ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що
упродовж дня вони разом ОСОБА_2 розпивали спиртні напої, а коли вечором їхали з
останнім по с. Безіменне, почули удар, звук розбитого скла та побачили на
узбіччі дороги тіло людини, проте не зупинилися, а поїхали з місця пригоди.

Сам ОСОБА_2 у судовому
засіданні підтвердив, що він 30 червня 2001 року у нетверезому стані,
перебуваючи за кермом автомобіля, у с. Безіменне смертельно травмував пішохода
ОСОБА_5та залишив місце ДТП.

За словами свідків ОСОБА_8
і ОСОБА_9, під час огляду місця події було виявлено сліди з'їзду автомобіля на бордюрний камінь, труп потерпілого та
розбите лобове скло автомобіля знаходилися на узбіччі дороги, а при огляді
транспортного засобу на правому передньому колесі було виявлено біле
нашарування з зазначеного бордюрного каменя.

Показання
цих свідків знайшли підтвердження сукупністю всіх інших доказів у справі, у
тому числі показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, тими даними, що
містяться у протоколах огляду місця події, виявлення на узбіччі дороги трупа та
речових доказів, огляду транспортного засобу, висновках судової авто-технічної
експертизи про те, що дії водія ОСОБА_2 суперечили вимогам п. п. 10.1 і 12.1
Правил дорожнього руху і знаходилися у прямому причинному зв'язку з ДТП і її
наслідками, а також висновками судово-медичної експертизи про кількість, характер
і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_13та причини настання
його смерті.

Сукупність всіх доказів у
справі дала судовим інстанціям підстави для висновку, що ОСОБА_2 учинив діяння,
яке за своїми ознаками утворює склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України.

Покарання винуватому
призначено у відповідності з вимогами закону.

Обґрунтованим є й рішення
суду про застосування до ОСОБА_2 акту амністії.

Цивільний позов у справі
вирішено згідно з вимогами чинного законодавства.

Будь-яких даних про
упередженість органів досудового слідства чи суду, порушення ними норм КПК
України, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Колегія
суддів не знаходить підстав для призначення кримінальної справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити захиснику -
адвокату ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги.

Судді:

Жук В.Г. Редька А.І. Лавренюк М.Ю.