В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м . Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , працюючого оцінювачем ломбард Сакура, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В один із днів кінця листопада 2014 року ОСОБА_4 , знаходячись неподалік ТЦ «Токіо», що за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Легоцького, побачив автомобіль марки ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить громадянину ОСОБА_5 та діючи умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, в супереч волі потерпілого, завантажив даний транспортний засіб на вантажний автомобіль під керуванням громадянина ОСОБА_6 та перевіз його за адресою: АДРЕСА_2 , де продав вищевказаний транспортний засіб , за що отримав 1750 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 9374 гривень.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального

акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. Пояснив суду, що в один із днів наприкінці листопада 2014 року , точної дати не пам`ятає, проходячи біля ТЦ Токіо помітив автомобіль марки ВАЗ 2102 , який був припаркований на стоянці ТЦ Токіо. Оскільки автомобіль заріс травою та мав покинутий вигляд , у нього раптово виник намір заволодіти транспортним засобом з метою його подальшого перепродажу. Він викликав евакуатор, повідомив водію, що транспортний засіб належить йому і попросив відвезти його на пункт прийому металобрухту. У пункті прийому металобрухту в м. Ужгороді він здав транспортний засіб , за що отримав 1700 гривень.

Допитаний судом потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль марки ВАЗ 2102 знаходився в його користуванні та був припаркований на стоянці біля ТЦ Токіо в м. Ужгороді . В один із днів листопада 2014 року проїзджаючи біля ТЦ Токіо виявив відсутність належного йому транспортного засобу , про що звернувся в органи внутрішніх справ із заявою. Зазначив, що транспортний засіб знаходився у робочому стані . У нього був викрадений автомобіль та матеріальні цінності, які знаходились в автомобілі. За декілька днів до зникнення автомобіля, були викрадені фари з автомобіля та пошкоджені інші запчастини. Вказав, що завдані йому збитки обвинуваченим не відшкодовані, автомобіль йому повернуто однак у розкомплектованому стані.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та потерпілий також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , всі пом`якшуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на певний строк в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлений.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369 - 371, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 /три/ роки і 3 / три / місяці обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 не обиралась.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 393,12 гривень.

Речові докази по справі : транспортний засіб марки ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити в його розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1