Віньковецький районний суд
Справа № 1-14/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року смт. Віньківці.

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Потапова О.О.

При секретарі Сікорській В.О.

Прокурора Сосюка І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, гр.-н України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, не працює, не судимий, на утриманні неповнолітня дитина, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4

у вчинені злочину передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 спричинив умисне легке тілесне ушкодження , за наступних обставин.

17 вересня 2010 року біля 8.00 год. на автобусній зупинці в с. Ломачинці Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_2 наніс удари ОСОБА_3 використовуючи мотив образи його доньки потерпілим. Діючи на грунті особистих неприязних стосунків він, використовуючи грубу фізичну силу наніс малолітньому потерпілому більше двох ударів рукою в область тулуба і голови та більше двох ударів ногою в тіло. Від спричинених ударів ОСОБА_3 отримав ушкодження у вигляді саден шкіри верхньої та нижньої повік лівого ока, лівої половини грудної клітини. Вони, згідно висновку судово медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав себе винним, погодився дати показання та показав, що він 17.09.2010 року не бив ОСОБА_3 К, а тільки на зупинці пошарпав за вухо його та насварився у зв»язку з тим, що той побив його малолітню доньку. Діти, які давали свідчення не бачили факту події, а мусили так казати тому, що в школі на них мав вплив директор. Цивільний позов не визнав.

Хоча підсудний не визнав себе винним його вина доведена показаннями свідків, потерпілого, його представника, протоколами слідчих та судових дій, іншими документами.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_3 показав, що він 17.09.2010 року о 8.00 год. грався на автобусній зупинці з дітьми. ОСОБА_4 ОСОБА_2. Забрав в неї сумку, вона почала плакати. Він повернув їй сумку. Вона пішла , а через деякий час прийшов її батько і бив його руками по обличчю і тулубу. Від ударів він впав. На землі той його ногою вдарив по нозі та тулубу. Ображав нецензурно, він від нього втік.

Допитана в якості представника потерпілого ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги потерпілого і просила стягнути моральну і матеріальну шкоду з підсудного 5000грн.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 показав, що під час гри, 17.09.2010 року на зупинці ,потерпілий , небажаючи того несильно вдарив доньку підсудного. Та плакала, він повернув їй сумку і вона пішла. Підійшов ОСОБА_1. Він бив руками по обличчю і тулубу ОСОБА_3. Від ударів той впав і він його вдарив ногою по тулубу. Потім потерпілий втік.

Допитаний як свідок неповнолітній ОСОБА_7 дав аналогічні показання, доповнивши, що підсудний висловлювався під час побиття нецензурно, а діти ховались за зупинкою.

Допитаний в якості свідка малолітній ОСОБА_8 показав, що бачив як ОСОБА_2 плакала. Прийшов її батько і бив ОСОБА_9 по животі , по плечах , кидав ним, ще раз вдарив і пішов.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав, що дядя Толя смикав, підзатильники давав і так бив ОСОБА_9. ОСОБА_2 гнівалась. Він і діти підглядали із-за автобусної зупинки. Костя падав і плакав, його декілька раз вдарив підсудний в плече.

Аналізуючи показання малолітніх свідків слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 17 вересня 2010 року біля автобусної зупинки в с. Ломачинці застосовував фізичну силу проти ОСОБА_3 Він його бив руками і ногою , це стверджують всі малолітні свідки.

Із пояснень батьків малолітніх та педагога - психолога в судовому засіданні на дітей будь-якого тиску будь ким не здійснювалось, тому судом не приймаються пояснення підсудного, що діти свідчать проти нього під примусом.

Крім того, допитаний як свідок ОСОБА_11 показав в судовому засіданні, що підїзжаючи на повозці до автобусної зупинки в с. Ломачинці він бачив як підсудний вдарив збоку в тулуб рукою потерпілого.

Із висновку судово-медичної експертизи № 2076 ( а.с.45) слідує, що у ОСОБА_3 20.09.2010 року виявлені садна шкіри верхньої та нижньої повік лівого ока, лівої половини грудної клітини, що утворились не менше ніж від дворазової дії тупих твердих предметів з обмежуючою контактуючою поверхнею по механізму удар тертя та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Вони можуть мати утворення в межах 3-4 діб до моменту проведення медичного обстеження.

Аналізуючи показання всіх свідків та висновок експерта встановлено, що ОСОБА_1 17 вересня 2010 року о 08.00 год. біля автобусної зупинки в с. Ломачинці застосовував фізичну силу проти ОСОБА_3, бив його руками та ногою і штурхав. Від його дій той отримав легкі тілесні ушкодження без розладу здоров»я.

Із наведених джерел доказів вина підсудного в умисному спричинені потерпілому легких тілесних ушкоджень доведена. Дії його вірно кваліфіковані за ст. 125 ч.1 КК України.

Ці докази характеризують агресивну поведінку підсудного по відношенню до малолітнього потерпілого.

У звязку з активними діями ОСОБА_1 ОСОБА_3 переніс фізичні страждання, тому слід вважати, що йому заподіяна моральна шкода. Розмір цієї шкоди слід зменшити до 1 400 грн. враховуючи, що потерпілий обідив доньку підсудного яка плакала і саме це слугувало причиною конфлікту. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості оговорених п.9 Постанови ПВС України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди.

В судовому засіданні потерпілий та його представники не навели доказів які б підтверджували понесені ними втрати - тобто спричинену матеріальну шкоду, тому в задоволені позову про відшкодування матеріальної шкоди їм слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Підсудний за місцем проживання характеризується позитивно ( а.с.17). Він вперше притягується до кримінальної відповідальності, займається суспільно корисною працею в особистому господарстві, піклується про доньку, проходив військову службу, злочин ним вчинений кваліфікується за ч.1 ст. 125 КК України і в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості.

Обставина яка обтяжує його покарання вчинення злочину щодо малолітньої особи, обставин які помякшують його покарання не виявлено.

За сукупністю дослідженого відповідно до вимог ст.65 КК України слід призначити покарання ОСОБА_1 у вигляді громадських робіт .

Керуючись ст. ст. 324, 325, КПК України суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначити йому покарання 90 ( девяносто) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 спричинену малолітньому ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1400 (тисяча чотириста) грн., в задоволені позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовити за недоведеністю позовних вимог.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід підсудному залишити попередній - підписку про невиїзд.

Апеляція на вирок може бути подана протягом 15 діб з моменту його проголошення, а особою яка перебуває під вартою в той же строк з часу отримання копії вироку.

Суддя Потапов О.О.