У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючої

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Школярова В.Ф. і
Кармазіна Ю.М.

за участю прокурора

Микитенка О.П.

захисника
ОСОБА_1.

і потерпілого
ОСОБА_2.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 29 липня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, і касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2. на вирок колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Деснянського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2007 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий,

що не судився,

був
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на п'ять років позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3.
від відбування основного покарання було звільнено з наданням трирічного
іспитового строку та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов'язків не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, періодично з'являтись у цей орган для
реєстрації та повідомляти його про зміну місця проживання і роботи.

Цим вироком постановлено стягнути з
ОСОБА_3. на користь
ОСОБА_2. 1646 гривень 75 копійок майнової та 100 тисяч гривень моральної
шкоди.

Згідно
з вироком ОСОБА_3 визнано винним і засуджено за те, що він 11 липня 2007 року
приблизно о 7-ій годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння
та керуючи автомобілем «Судзукі Гранд Вітара», державний номер НОМЕР_1 і
рухаючись у м. Києві по вулиці Милославській у напрямку вулиці Бальзака порушив
п.п. 12.4, 2.9 «а», 2.1 «а», «б», 4.7, 11.4, 18.1, 12.3 Правил дорожнього руху,
внаслідок чого біля будинку № 39/48 на пішохідному переході перехрестя вулиць
Милославської і Радунської вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_4, який від
отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Розглядаючи справу ОСОБА_3 за апеляцією
потерпілого ОСОБА_2., суд апеляційної інстанції 11 березня 2008 року постановив
свій вирок, яким вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада
2007 року щодо ОСОБА_3 в частині призначення покарання скасував і призначив
йому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на
чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цим вироком запобіжний захід ОСОБА_3 з
підписки про невиїзд з постійного місця проживання замінено на утримання під
вартою із взяттям його під варту із зали суду.

У решті вирок щодо ОСОБА_3. залишено
без зміни.

На вирок апеляційного суду подані
касаційне подання прокурора і касаційна скарга потерпілого, в яких:

-
прокурор просить вирок суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити
на новий апеляційний розгляд. Своє прохання вмотивовує тим, що мотивувальна
частина вироку містить суперечності, які полягають у тому, що обґрунтовуючи
необхідність скасування вироку місцевого суду, апеляційний суд у своєму
судовому рішенні пославсь на те, що суд першої інстанції при призначенні
ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не врахував тієї
обставини, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він з місця події
намагався втекти і в такий спосіб уникнути слідства та суду, внаслідок чого настали
тяжкі наслідки - смерть молодої людини. Таке обґрунтування, на думку касатора,
зумовлювало необхідність притягнення засудженого до кримінальної
відповідальності ще й за ст. 135 КК України або ж за ст. 136 цього ж Кодексу, в
зв'язку з чим ставиться під сумнів законність вироку, яким ОСОБА_3 засуджено
лише за ч. 2 ст. 286 КК України;

-
потерпілий ОСОБА_2. також просить вирок суду апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на те, що суд призначив
ОСОБА_3 покарання, яке є м'яким. Крім того, касатор не погоджується з рішенням
суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди,
вважаючи розмір відшкодування заниженим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора
на підтримання касаційного подання і касаційної скарги потерпілого, заперечення
на них захисника ОСОБА_1, який просив судове рішення залишити без задоволення,
потерпілого ОСОБА_2 про підтримання доводів касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційних подання і скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України
вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом у межах апеляції.

Як видно зі змісту апеляції потерпілого
ОСОБА_2 ним оскаржувався вирок місцевого суду лише в частині застосування ст.
75 КК України, тобто оспорювались законність і обґрунтованість судового рішення
в частині звільнення засудженого від відбування основного покарання з
випробуванням, яке йому було призначено у виді позбавлення волі строком на
п'ять років. Вид і розмір призначеного ОСОБА_3 як основного так і додаткового
покарань апелянтом не оспорювались. Не ставилось питання про суворість
призначеного засудженому покарання іншими учасниками процесу, в т.ч. і самим
ОСОБА_3

Отже, за обставин, коли був відсутнім
апеляційний привід для зміни призначеного ОСОБА_3 основного покарання, суд
апеляційної інстанції не вправі був з власної ініціативи втручатись у вирішення
цього питання, бо таким чином виходив за межі апеляції потерпілого.

Таке порушення ч. 1 ст. 365 КПК України
є істотним, оскільки перешкодило суду постановити законний, обґрунтований і
справедливий вирок, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 367 КПК України є підставою
для його скасування і направлення справи на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді справи
за умови підтвердження пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення суду необхідно
призначити йому таке основне покарання, яке відповідало б ступеню тяжкості
вчиненого злочину, даним про особу і було б необхідним та достатнім для його
виправлення і попередження нових злочинів, бо призначене за цим вироком
покарання є несправедливим унаслідок м'якості, про що обґрунтовано стверджує в
касаційній скарзі потерпілий.

Скасовуючи вирок у частині призначення
додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами,
суд апеляційної інстанції як на підставу обґрунтованості прийняття такого
рішення пославсь на те, що до ОСОБА_3 таке покарання застосовуватись не могло,
бо він такого права не мав. Таке посилання суду не узгоджується з матеріалами
справи, на 236-му аркуші якої міститься ксерофотокопія посвідчення водія на
ім'я засудженого. З огляду на таку обставину, суду апеляційної інстанції
необхідно обговорити питання про обґрунтованість призначення судом першої
інстанції зазначеного вище додаткового покарання, врахувавши при цьому,
зокрема, те, що ОСОБА_3 керував автомобілем і вчинив злочин у стані
алкогольного сп'яніння.

Підлягають додатковій перевірці при
апеляційному розгляді справи й доводи потерпілого про занижений розмір
стягнення морального відшкодування. При цьому суду необхідно, виходячи із
положень ч. 4 ст. 1187 ЦК України, обговорити питання про необхідність
притягнення до справи як співвідповідача володільця транспортного засобу, який,
як видно із матеріалів справи і, зокрема, із постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи щодо ОСОБА_5. за відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, своєю недбалістю сприяв неправомірному заволодінню
автомобілем ОСОБА_3 (а.с. 220-222).

Що ж стосується доводів касаційного
подання щодо неналежного обґрунтування судом апеляційної інстанції підстави для
скасування вироку місцевого суду, то вони є обґрунтованими з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи слідчий
постановою від 5.10.2007 року відмовив у порушенні кримінальної справи щодо
ОСОБА_3 за ст. 135 КК України за відсутністю в його діях складу злочину (а.с.
231).

З огляду на це, суду апеляційної
інстанції необхідно обговорити можливість і доцільність посилання на те, що
(дослівно) «після вчинення ДТП ОСОБА_3. намагався втекти з місця пригоди і
таким чином уникнути слідства та суду, внаслідок чого настали тяжкі наслідки -
смерть людини» як на обставину, що унеможливлювала застосування ст. 75 КК
України.

Враховуючи те, що диспозиція ст. 286 КК
України є бланкетною, при розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно
обговорити питання про те, чи знаходяться в причинному зв'язку інкриміновані
ОСОБА_3 порушення п.п. 2.1 “а”, “б”, 4.7 Правил дорожнього руху з наслідками,
що наступили, і в залежності від установленого прийняти відповідне рішення.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, і касаційну скаргу потерпілого
ОСОБА_2. задовольнити.

Вирок колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2008 року щодо
ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд у той же суд
в іншому складі суддів.

Судді:

Т.І. Присяжнюк В.Ф. Школяров
Ю.М. Кармазін