Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000556, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Харків, який проживає за

адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_10,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки судів ґрунтуються на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в їх основу покладені недопустимі докази. При цьому суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної експертизи. Посилається на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, а ухвала апеляційної інстанції - ст. 419 КПК України.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 травня 2013 року, близько 17 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Джилі», реєстраційний номер НОМЕР_1, належним КП «Автопідприємство санітарного транспорту», рухаючись по пр. Кірова в м. Дніпропетровську, порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушують питання засуджений перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судами першої та апеляційної інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, експерта ОСОБА_5, даними, що містяться у висновках медичної та автотехнічної експертиз, протоколах проведення слідчого експерименту.

На думку колегії суддів, висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого про відсутність у його діях складу злочину та необхідність нового перегляду кримінального провадження, колегія суддів уважає безпідставними.

Обгрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді штрафу та без застосування додаткового покарання, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом'якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про його особу та наявність в діях потерпілої порушення Правил дорожнього руху України.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Крім того, доводи засудженого, аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи його апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував її, дав на неї вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою засудженого дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК України, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8