№ 207/1826/15-к
№ 1-кп/207/266/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпродзержинську кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, українця, має середню спеціальну освіту, у шлюбі не перебуває, має двох неповнолітніх дітей щодо яких не позбавлений батьківських прав, безпартійного, раніше не судимого, офіційно не працюючого, в центрі зайнятості на обліку не перебуваючого, мешкаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Дніпропетровської області від 28.03.2012 року з ОСОБА_5 стягнуті аліменти у розмирі 1 /3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 23.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина за рішенням районного суду, ОСОБА_5 , будучи працездатним, ніде не працював. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам за період з 23.11.2011 року по 31 03.2015 року, яка становить 42105, 25 грн., яку обвинувачений на досудовому слідстві не погасив.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 визнав себе винним у тому, що, знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь потерпілої ОСОБА_4 , офіційно не працював, тому аліменти не сплачував, не було коштів, тому добровільно не надавав дитині допомогу, просить врахувати, що матеріально допомагає на утримання дитини від першого шлюбу. Буде намагатись працювати і сплачувати заборгованість по аліментам.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_5 добровільно визнав себе батьком її сина. У 2012 році Ленінський суд м.Дніпропетровська постановив заочне рішення про стягнення аліментів з обвинуваченого на її користь на утримання сина ОСОБА_7 , 2011 року народження. ОСОБА_5 офіційно не працював, тому аліменти не сплачував. Добровільно не надавав допомогу у вигляді подарунків. Заборгованість по аліментам понад 2 роки складає 42105,25 грн. Вона просить суворо не карати обвинуваченого, бо він батько її дитини, а зобов`язати щомісячно оплачувати аліменти.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюють ся. При цьому судом з`ясовано, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та дійсності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а його події, які пов`язані зі злісним ухиленням від оплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей суд кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст..65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що згідно ст..66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставини, які згідно ст..67 КК України обтяжують покарання, відсутні.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, судом враховуються матеріали, що його характеризують, відношення до вчиненого, раніше не судимий, будучи працездатним, ніде не працює, є батьком двох неповнолітніх дітей, щодо яких не позбавлений батьківських прав, вчинений злочин не є тяжким, потерпіла не наполягає на суворому покаранні, але заборгованість по аліментам в повному обсязі не погашена, тому суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді обмеження волі, але застосувати ст..75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати відповідно до ст..76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції , повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистого зобов`язання.

Виходячи з викладеного, керуючись ст..ст.370,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2(два) роки.

На підставі ст..75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати відповідно до ст..76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції , повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання .

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .