ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого Вільгушинського М. Й.,

суддів: Колесниченка В. М., Слинька С. С.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Указаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2014 року, засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого вироком від 24 жовтня 2012 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, звільненого від його відбування із встановленням іспитового строку на 3 роки,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання ОСОБА_2 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2012 року і остаточно призначено за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

Цим же вироком визнані винуватими та засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржені.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 січня 2014 року близько 04:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в громадському місці - в приміщенні кафе «Юність», розташованому по вул. Б. Хмельницького, 22, смт Сосниця, Чернігівської області, ігноруючи елементарні правила поведінки, виражаючись нецензурною лайкою та грубо порушуючи громадський порядок, разом із ОСОБА_3 вчинив на танцювальному майданчику, а потім біля столиків кафе бійку з ОСОБА_5

26 січня 2014 року близько 05:00 год. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вивели під руки ОСОБА_5 із кафе на поріг, де ОСОБА_3 відтягнув його за ногу на проїжджу частину та разом із ОСОБА_2 продовжили побиття потерпілого, завдавши йому легкі тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. У результаті отриманих тілесних ушкоджень 31 січня 2014 року ОСОБА_5 помер.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 указує на незаконність судових рішень щодо ОСОБА_2 і зазначає вимогу про їх скасування та призначення нового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції. Захисник, надаючи свій аналіз доказам та фактично зазначаючи про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження, неповноту судового слідства, стверджує про відсутність, на його думку, в діях ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України. Окрім того, указує на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та права на захист ОСОБА_2 під час проведення підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадження. Також посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого ОСОБА_2 внаслідок суворості. Звертає увагу на не врахування судом протиправної поведінки самого ОСОБА_5, який, на думку захисника, спровокував бійку, а також позитивної характеристики ОСОБА_2 за місцем проживання, відсутність даних про скоєння ним адміністративних правопорушень, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З огляду на це, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин встановлених судом.

Як убачається із судових рішень, висновки про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України, відповідають фактичним обставинам, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і оцінених судами доказів, які наведені у вироку.

Окрім того, зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції видно, що твердження захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення права на захист ОСОБА_2 під час проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були ретельно перевірені, а висновки суду про голослівність цих доводів сторони захисту належним чином обґрунтовані.

Так, суд касаційної інстанції погоджується із правильними висновками Апеляційного суду Чернігівської області про те, що за змістом ст. 314 КПК України підготовче судове засідання є процесуальним та організаційним, і питання доведеності чи недоведеності вини обвинувачених не вирішується. Окрім того, участь захисника у кримінальному правопорушенні щодо ОСОБА_2 не була обов'язковою. До того ж право на захист ОСОБА_2 було забезпечене шляхом залучення захисників із Центру з надання безоплатної правової допомоги, які, як зазначено в ухвалі, були ознайомлені з матеріалами даного провадження. При цьому, із ухвали також убачається, що ОСОБА_6 у суді апеляційної інстанції стверджував, що право на захист ОСОБА_2 було поновлено та реалізовано під час судового розгляду провадження.

Інших аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Твердження захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_2 покарання тяжкості вчинених злочинів та його особі є голослівними.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_2 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчинених ним злочинів, дані про його особу, зокрема наявність не знятої та не погашеної судимості, вчинення даних злочинів під час іспитового строку, наявність на утриманні малолітньої дитини, позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що він не перебував на спеціальних обліках. Обтяжуючою покарання обставиною суд визнав вчинення злочинів в стані алкогольного сп'яніння.

При цьому, посилання захисника на те, що потерпілий своїми діями спровокував бійку, не обґрунтоване належним чином та суперечить фактичним обставинам провадження, встановлених судом та детально викладених у вироку.

Інших обставин, які могли б бути підставою для пом'якшення призначеного ОСОБА_2 покарання у касаційній скарзі не наведено .

З огляду на викладене, колегія суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що призначене ОСОБА_2 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Висновки суду апеляційної інстанції належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

М. Й. Вільгушинський В. М. Колесниченко С. С. Слинько