Справа № 373/692/15-к
В И Р О К
Іменем України
10 березня 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000091 від 11 листопада 2014 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердянськ Запорізької області, українця, громадянин України, не одружений, з середньою спеціальною освітою, раніше засуджений: 25.03.1996 Ровенським міським судом по ч.2 ст. 229-2, 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 27.02.2003 Бердянським міським судом Запорізької області по ч.1 ст. 296 КК України до 2 місяців арешту; 16.04.2007 Бердянським міським судом Запорізької області по ч.1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , 27.08.2014 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , обіймає посаду курсант 1 навчальної самохідно-артилерійської батареї військової частини: польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
27.08.2014 ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України « Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 № 607 та в цей же день направлений для проходження військової служби за призивом до військової частини польової пошти НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

Проходячи військову службу за призивом з 28.08.2014 на посаді курсанта 1 навчальної самохідно-артилерійської батареї військової частини: польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, достовірно знаючи про те, що він є військовослужбовцем, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, всупереч вимогам ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV, після проходження лікування в Головному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», з метою тимчасового ухилення від несення обов`язків військової служби та проведення часу на власний розсуд, 03.09.2014 не повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та направився за місцем свого постійного проживання ( АДРЕСА_1 ), де проводив час до затримання його працівниками СКР Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, що мало місце 21.02.2015 о 13:25 год.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, а також визнав всі фактичні обставини, встановлені досудовим розслідуванням та викладені в обвинувальному акті.

Під час досудового кримінального провадження, а саме: 03 березня 2015 року заступник військового прокурора Дарницького гарнізону підполковник юстиції ОСОБА_5 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні зі сторони обвинувачення та підозрюваний ОСОБА_4 уклали угоду про визнання винуватості, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом.

Відповідно до змісту цієї угоди ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, зобов`язався сумлінно співпрацювати зі стороною обвинувачення та не замовчувати факти щодо вчиненого ним указаного кримінального правопорушення.

Сторони угоди погодили вид та міру покарання ОСОБА_4 3 роки позбавлення волі та домовились про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком - 2 роки.

Обвинувачений запевнив суд, що вищевказана угода про визнання винуватості укладена ним добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Суд переконався в добровільності сторін на укладання угоди.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить також з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України, вчинене ОСОБА_4 - є злочином середньої тяжкості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення, в якому він визнав себе винним, щиро кається та погоджується з видом та мірою покарання. За власним бажанням надав суду пояснення по суті пред`явленого обвинувачення.

Зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, об`єкт злочину, його кваліфікаційні ознаки є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні, а визначене сторонами покарання у виді позбавлення волі з випробуванням відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання винного.

З оглянутої судом вимоги про судимості ОСОБА_4 , вбачається що він на момент вчинення ним злочину, який розглядається в даному кримінальному провадженні є не судимим за правилами ст. 89 КК України

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного в суді не встановлені.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості з ухваленням вироку та призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Згідно ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За правилами ст. 377 КПК України, застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 314, 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 03 березня 2015 року, укладену між прокурором Дарницького гарнізону ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - 2 (два) роки.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти з зали суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1