Справа № 11-67
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Головуючий
у першій інстанції -Гриценко
П.П. Доповідач - Демченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року лютого 8 дня колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого - Лугового М.Г.

суддів -
Демченка М.О. Сахнюка В.Г.

з участю
прокурора - Мусієнко О.В.

з участю адвоката - ОСОБА_1 ОСОБА_2

потерпілих: ОСОБА_3 і ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляціями цивільного відповідача
ОСОБА_6 потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_2, на вирок
Путивльського районного суду Сумської області від 22 листопада 2006 року яким;

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимий;

засуджений за
ч.2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі, з позбавленням права
керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Постановлено стягнути
з підприємства „Ястреб"
на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 2545 грн. в рахунок відшкодування
матеріальних збитків і по 5000 грн. за спричинення моральної шкоди.

Постановлено
стягнути судові витрати з ОСОБА_5 282 грн.45 коп. за проведення експертиз на
користь держави.

Доля речових доказів вирішена в порядку вимог ст. 81 КПК
України.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний
винним і засуджений за те, що він 14 листопада 2005 року близько 17 години на
автомобілі ВАЗ 21213 „Нива" реєстраційний номер НОМЕР_1 на авто дорозі
Глухів - Суми при під'їзді до с
Бобіне Путивльського району Сумської області порушив п.п.12.2; 12.3 Правил
дорожнього руху України допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 заподіявши йому
тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила його смерть.

2

Порушення Правил
дорожнього руху України збоку водія ОСОБА_5 перебувають в прямому причинному
зв'язку з дорожньо - транспортною пригодою і наслідками.

На вирок суду
цивільний відповідач ОСОБА_6 подав апеляцію згідно якої він не погоджується з
сумою, яку визначив суд до стягнення на користь потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за
спричинення як матеріальних збитків, так і моральної шкоди спричинених їм
джерелом підвищеної небезпеки, який належить підприємству, інтереси якого він
представляє, на праві власності. Свої заперечення він мотивує тим, що
відповідно до ст. 1201 ЦК України ПП "Ястреб" зобов'язане
відшкодувати позивачам витрати понесені на поховання та на спорудження
пам'ятника і виходячи з цього закону вони визнають позовні вимоги на суму 3393 грн.,
а суд в рахунок відшкодування матеріальних збитків включив всі витрати на
поховання і на поминальний обід, а тому безпідставно стягнув з відповідача 2452
грн., як матеріальні збитки. Також він заперечує і проти стягнення з
відповідача на користь потерпілих суми в 10 000 грн. за спричинення моральної
шкоди так, як потерпілі не надали суду жодного документа, який би стверджував
той факт, що вони понесли моральні страждання внаслідок вчиненого злочину.
Виходячи з цього він просить вирок суду в частині цивільного позову скасувати,
і постановити свій вирок яким зменшити суми підлягаючі стягненню на користь
потерпілих.

Потерпілі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в апеляції ставлять питання про збільшення строку покарання,
так як на їх погляд, суд не врахував як обтяжуючу вину обставину те, що в
результаті дорожньо - транспортної пригоди наступила смерть потерпілого, сам
засуджений не прийняв мір до добровільного відшкодування шкоди а намагався
уникнути відповідальності. Крім того вони вважають, що на їх користь стягнута
занадто мала сума за спричинення моральної шкоди, і тому вони просять вирок
суду змінити, призначити засудженому максимальний строк покарання, передбачений
санкцією статті ІСК України за вчинення якого він визнаний винним, а також
стягнути на їх користь по 3022 грн за спричинення
матеріальних збитків, і по 30 000 грн кожній за спричинення моральної шкоди,
і витрати в сумі 500 грн. за послуги адвоката.

Адвокат ОСОБА_2
в апеляції в апеляції ставить питання про пом'якшення призначеного судом
покарання з застосуванням ст. 75 КК України стосовно основного покарання, та
скасування вироку в частині застосування додаткового покарання. В мотивах до
зазначених вимог він зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував те,
що на утриманні засудженого крім двох неповнолітніх дітей перебуває дружина
інвалід, а також один із синів є студентом, сам засуджений являється
ліквідатором наслідків на ЧАЄС і є на даний момент єдиним годувальником сім'ї.
Крім цього судом не було враховано і той факт, що з боку потерпілого також було
допущено порушення правил дорожнього руху, які і потягли за собою трагічні
наслідки.

Заслухавши
доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_2 і засудженого ОСОБА_5, які підтримали
апеляцію адвоката, і заперечували проти задоволення апеляцій потерпілих і
цивільного відповідача, потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і їх представника ОСОБА_1
які підтримали свою апеляцію, і заперечували проти задоволення апеляцій
адвоката ОСОБА_2 і цивільного відповідача ОСОБА_6 міркування прокурора Мусієнко
О.В. про залишення вироку суду без зміни,

3

перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
викладені в апеляціях колегія суддів не знаходить законних підстав до їх
задоволення.

Висновок суду
про доведеність вини засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин зазначених у вироку і юридична кваліфікація його
дій за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованим і законним і під сумнів в
апеляціях не ставиться.

Що стосується
призначеного судом покарання засудженому у вигляді позбавлення волі з
позбавленням права керування транспортними засобами на визначений у вироку
строк то воно, на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 65 КК України .
Судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного
і обставини що обтяжують і пом'якшують покарання в тому числі і ті, на які посилається
адвокат ОСОБА_2 в апеляції, а саме: щире каяття, сімейний стан а саме те, що
він має на утриманні неповнолітніх дітей, являється учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАС, раніше не судимий, позитивно характеризується за
місцем проживання і роботи, порушення правил дорожнього руху допущене
потерпілим, і з урахуванням цих обставин суд призначив майже мінімальний строк покарання передбачений санкцією
статті КК України, за якою він визнаний винним. Також суд мав законні
підстави і до застосування додаткової міри покарання у вигляді позбавлення
права на керування транспортними засобами так як
засуджений допустив порушення правил дорожнього руху, що привели до тяжких наслідків.
Тому колегія суддів визнає призначене покарання справедливим і достатнім для
виправлення особи, яка вчинила злочин і не знаходить законних підстав як до
пом'якшення призначеного судом покарання і до задоволення апеляції адвоката
ОСОБА_2, так і до його збільшення про що ставили питання в апеляції потерпілі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Що стосується
визначеної судом суми підлягаючої до стягнення з відповідача на користь
потерпілих за спричинення матеріальних збитків і моральної шкоди то вона , на
думку колегії суддів, є цілком обґрунтована, і ґрунтується на зібраних органами
досудового слідства, і досліджених в судовому засіданні доказах. Визначаючи
суму підлягаючу стягненню з відповідача на користь потерпілих за спричинення
матеріальних збитків, то суд навів докази, які він вважає об'єктивними і
стверджують визначену суму, а також навів мотиви які докази, і за яких підстав,
суд відхиляє і привів при цьому відповідні розрахунки. Визначаючи суму, яка на
погляд суду, підлягає стягненню за спричинення моральної шкоди, то суд цілком
законно прийшов до висновку, що внаслідок вчинення злочину потерпілим по справі
була завдана моральна шкода і навів мотиви до визначення суми підлягаючу
стягненню з цивільного відповідача, як з власника джерела підвищеної небезпеки
на користь потерпілих. Тому колегія суддів не знаходить законних підстав до
зміни, або скасування вироку в частині цивільного позову, так як посилання
представника цивільного відповідача ОСОБА_6
про зменшення сум, які підлягають стягненню , а також посилання
потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про збільшення сум , за спричинення матеріальних
збитків і моральної шкоди є безпідставними.

На основі
викладеного і керуючись ст. ст. 362, 366, 377 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

4

Вирок
Путивльського районного суду Сумської області від 22 листопада 2006 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Апеляції адвоката ОСОБА_2 потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і
цивільного відповідача ОСОБА_6,- без задоволення.

Головуючий: Судді: