Справа №1-5/07
Раніше справа № 1-82/06
Раніше справа № 1-48/06
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
вересня 2007 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого -
судді Тарабана Є.О.

при
секретарі -
Кузнецовій Г.С.

з участю
прокурора - Шила С. В.

захисників -
ОСОБА_1. та ОСОБА_2

представника
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка
Дніпропетровської області кримінальну
справу по звинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уроджениці м.
Дніпропетровськ, українки за
національністю, громадянки України, має спеціальну середню освіту, заміжньої,
має двох неповнолітніх дітей,
мешканки АДРЕСА_1, приватний
підприємець, раніше не судимої, У вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.
172 та ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3., будучи приватним підприємцем, відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи НОМЕР_1, виданого 21 липня 2003 року Царичанською
районною державною адміністрацією,
будучи службовою особою,
наділеною функціями, пов'язаними
з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських
обов'язків, маючи в своєму розпорядженні
орендоване приміщення в Михайлівському сільському клубі, розташованому в центрі с. Михайлівка Царичанського району, та використовуючи його під магазин
«Продукти», незаконно - без укладення
письмового трудового договору та без подальшої його реєстрації в державних
органах з початку жовтня 2005 року використовувала найману працю ОСОБА_4. в
якості продавця продовольчих товарів. ОСОБА_4. працювала в якості продавця
продовольчих товарів до 1 грудня 2005 року з режимом роботи з 8-ї до 20-ї год. з перервою на
обід та одним вихідним днем (в неділю).

З 1
грудня 2005 року ОСОБА_3. також незаконно прийняла на роботу продавцем
продовольчих товарів в той же магазин ОСОБА_5. При цьому з нею також не було
укладено трудовий договір з наступною його реєстрацією в державних
органах, в її трудовій книжці не було
вчинено відповідного запису про прийняття її на роботу. ОСОБА_5. працювала в
тому ж магазині разом із ОСОБА_4.
з режимом роботи з
8-ї до 20-Ї год. з
перервою на обід та одним
вихідним днем (в неділю) до кінця лютого
2006 року.

Таким чином ОСОБА_3. своїми
діями порушила вимоги ст. 9 Закону України «Про
підприємництво», ст. 4 6
Господарського кодексу України, ст.
ст. 2, 24, 241,
та 48 Кодексу
законів про працю України, ст.
ст. 14 та 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 1.15
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст. 1
Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування». Зокрема,
ОСОБА_3. використовуючи найману працю робітників ОСОБА_4. та ОСОБА_5., які працювали продавцями продовольчих
товарів, за вказані вище періоди
виплачувала їм заробітну плату в меншому розмірі ніж мінімальний рівень, встановлений в державі, залучала їх до надурочних робіт без будь-яких
соцільних гарантій (компенсацій за роботу в надурочний час), позбававши їх права на зарахування періоду їх
роботи в трудовий та пенсійний стаж,
оскільки вона (ОСОБА_3.) не подавала в своїй звітності до Царичанської
міжрайонної державної податкової інспекції,
до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі та до
Царичанського районного центру зайнятості інформацію про використання нею праці
найманих працівників та не сплачувала на використану найману працю відрахувань
до соціальних фондів та до бюджету.

Крім
того, подаючи щоквартальні періодичні
звіти до державної податкової інспекції,
в Звіті суб'єкта малого підприємництва фізичної особи - платника єдиного
податку за IV квартал 2005 року умисно вказала завідомо неправдиві
відомості, власноручно вказавши в графі
«Фактична чисельність працівників у звітному кварталі» дані про те, що нею праця найманих працівників не
використовується, після цього
власноручно підписала його та подала до відділу оподаткування фізичних осіб
Царичанської МДПІ. А до Царичанського районного центру зайнятості та до
Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі взагалі ніяких
звітів не подавала, умихившись таким
чином від сплати податків до бюджету та відрахувань до соціальних фондів за працюючих
найманих працівників ОСОБА_4. та ОСОБА_5.

В
результаті вказаних вище умисних дій ОСОБА_3. не виплатила наступні податки та
платежі: на користь Царичанської МДПІ в сумі 238 гр. 81 коп., до Царичанського районного центру зайнятості
на сумі 10 гр. 96 коп., до Управління
Пенсійного фонду України в Царичанському районі на сумі 739 гр. 15 коп.

Підсудня
ОСОБА_3. вини своєї не визнала,
посилаючись на те, що із ОСОБА_4.
та ОСОБА_5. нею були укладені не трудові договори, а цивільно-правові угоди, які не повинні реєструватися у відповідних
державних органах і вказані особи не є найманими працівниками, а вона не є службовою особою.

Не
дивлячись на те, що підсудна своєї вини
не визнала, суд вважає, що її вина в пред'явленому звинуваченні у
судовому засіданні доведена повністю вивченими у судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5. пояснила суду наступне.
Вона проживає в с. Михайлівка
Царичанського району. Коли ОСОБА_3. відкрила продовольчий магазин, вона (ОСОБА_5.) звернулася до неї з проханням
прийняти її на роботу прнодавцем. На той
час там вже працювала продавцем ОСОБА_4. З 19 вересня 2005 року вона (ОСОБА_5.)
стала працювати в магазині разом із ОСОБА_4.,

працювали по
черзі через день з 8-ї год.
до 19-ї год. з
перервою з 12-ї до 13-ї год. в кінці місяця
ОСОБА_3. проводила ревізію і в залежності від її результатів виплачувала їм
заробітну плату -5 відсотків від виручки (були місяці, коли вони отримували по 200 гр. і по 300
гр., а іноді і по 60 гр.).

Матеріальних
претензій до ОСОБА_3. вона не має.

Потерпіла
ОСОБА_4. показала суду наступне. З жовтня 2005 року вона працювала продавцем
продовольчих товарів в магазині «Продукти»,
який належав підсудній ОСОБА_3. Коли домовлялися із ОСОБА_3. про
роботу, вона (ОСОБА_3.) обіцяла, що все буде офіційно, тобто вчинить запис в трудовій книжці про її
роботу. Для цього з самого початку вона (ОСОБА_3.) взяла у неї трудову
книжку, однак вона не цікавилася чи
вчинено запис про її роботу. Платили заролбітну плату 5 відсотків від виручки.
Робочий день був до 22 год., перерва з 12-ї до 14-ї год. Іноді, коли були
покупці, то робочий день продовжувався і
довше. В листопаді 2005 року разом з нею стала працювати ОСОБА_5. і ОСОБА_3. в
неї також відразу ж взяла трудову книжку. Коли виручка стала меншою і, відповідно,
став малий заробіток, у березні
2006 року вона написала заяву про звільнення. Після цього ОСОБА_3. повернула їй
трудову книжку із записами про прийняття її на роботу та про звільнення.

Матеріальних
претензій до ОСОБА_3. вона не має.

Представник
цивільного позивача - Царичанської МДПІ у судовому засіданні заявлений
цивільний позов підтримав та пояснив суду наступне.

ОСОБА_3.
фактично використовувала найману працю,
однак в звіті за IV квартал вказала,
що праця найманих працівників нею не використовується, що є завідомо неправдивими відомостями.
ОСОБА_3., виплачуючи заробітну плату
найманим працівникам, не утримувала із
їх заробітної плати прибутковий податок і не перераховувала його до бюджету.
Своїми неправомірними діями ОСОБА_3. спричинила державі збитки на загальну суму
238 гр. 81 коп., які Царичанська МДПІ і
просить стягнути з підсудньої на користь держави.

Представник
цивільного позивача - Управління Пенсійного фонду України в Царичанському
районі у судовому засіданні цивільний позов підтримав і пояснив суду наступне.

У
відповідності з нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» роботодавець незалежно від виду правовідносин (цивільно-правові чи
трудові) зобов2язаний сплачувати до Пенсійного фонду України внески за найманих
працівників. В результаті того, що
ОСОБА_3. не сплачувала ці внески, до
Пенсійного фонду не надійшло 739 гр. 15 коп. і період роботи потерпілих у
ОСОБА_3. не буде врахований їм у стаж,
який дає їм право на пенсію.

Представник
цивільного позивача - Царичанського районного центру зайнятості у судовому
засіданні цивільний позов підтримав і пояснив суду наступне.

Оскільки
ОСОБА_3. використовувала працю найманих працівників, вона зобов'язана була укласти з ними трудові
угоди, які повинні бути зареєстрованими
у Центрі зайнятості. У разі розірвання трудової угоди також проводжиться
реєстрація. Роботодавець повинен сплачувати центру зайнятості відповідні
платежі за використання найманої праці. Відповідно до трудового

договору, зареєстрованого
у встановленому порядку, Центром зайнятості вчиняються
відповідні записи в трудових книжках найманих працівників.

В
результаті неправомірних дій ОСОБА_3. неї не було сплачено до фонду зайнятості
платежі в сумі 10 гр. 96 коп., які він і
просив стягнути із підсудної.

Свідок
ОСОБА_6. показав суду наступне. Він являється начальником відділу по роботі з
роботодавцями Царичанського районного центру зайнятості. ОСОБА_3., як суб'єкт господарської діяльності
зобов'язана була в тижневий термін після прийняття на роботу найманого
працівника повідомити про це Центр зайнятості та зареєструвати трудовий
договір. ОСОБА_3. цього не зробила. На те,
що між ОСОБА_3. та потерпілими були трудові правовідносини, а не цивільно-правові, на що посилається підсудна, ваказують наступні обставини. Потерпілі
виконували роботу згідно встановленого роботодавцем графіка (було встановлено
розпорядок роботи магазину з перервою на обід та вихідним днем), виконані роботи не оформлялися актом
прийому-передачі виконаних робіт, що
притаманне цивільно-правовим відносинам,
навіть в тих договорах, що надані
підсудною, встановлено розмір оплати
плати та строки її виплати, що є ознакою
трудового договору, а не
цивільно-правової угоди.

Роботодавець
повинен повідомляти Центр зайнятості про найом тієї чи іншої особи незалежно
від виду правовідносин (трудових чи цивільно-правових).

Свідок
ОСОБА_7. пояснила суду, що вона є
працівником Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі, в обов'язки якого входить робота з фізичними
особами-підприємцями. ОСОБА_3., як
приватний підприємець ніяких звітів до управління не надавала, хоча повинна була че робити, і,
відповідно, ніяких внесків до
фонду за найманих працівників вона не сплачувала. Внески до Пенсійного фонду за
найману працю повинні сплачуватися незалежно від того, який вид відносин був між найманою особою та
роботодавцем (чи то цивільно-правова угода,
чи то трудовий договір).

Свідок
ОСОБА_8. показала суду, що вона працює в Царичанській МДПІ. У 2005
році ОСОБА_3. зареєструвалася як приватний підприємець, який сплачує єдиний податок. У своїх звітах
ОСОБА_3. вказувала що працю найманих працівників вона не використовує. У разі
використання праці найманих робітників,
вона повинна була сплачувати податки по 100 гр. за кожного найманого
працівника та по 13 відсотків заробітку кожного найманого працівника. Не
залежно від того, цивільно-правові чи
трудові відносини між найманою особою та роботодавцем, роботодавець повинен відраховувати
прибутковий податок із виплачених ним сум та перераховувати ці суми, вказуючи всі дані про особу, із доходу якої вирахувано прибутковий
податок. ОСОБА_3. ніяких податків не сплачувала (ні за найманих
працівників, ні прибутковий податок).

Свідок
ОСОБА_9. пояснила суду, що вона проживає
в с. Михайлівка Царичанського району і
працює на посаді бухгалтера Михайлівської сільської ради. Дійсно, в приміщенні сільського клубу ОСОБА_3.
відкрила з дозволу сільської ради магазин продовольчих товарів. Було
встановлено розпорядок роботи магазину з 8-ї до 20-ї год.
з перервою на обід тривалістю 1-ну год.

Розпорядок
роботи магазину був
вивішений на вхідних дверях. Продавцями в магазині працювали ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. Вона не один раз була в магазині і саме ці особи обслуговували її як
покупця.

Свідок
ОСОБА_10. пояснив суду, що він працює
сільським головою в с. Михайлівка
Царичанського району. ОСОБА_3. орендувала в сільському клубі приміщення для
розміщення торгівельної точки - магазину продовольчих товарів. Продавцями в
магазині були ОСОБА_4. та ОСОБА_5. Цю інформацію сільська рада і надавала у
відповідні органи.

Згідно з
Актом перевірки № 04-33-15/008 від 22 лютого 2006 року (т. 1 а. с. 4-6) ОСОБА_4. працювала продавцем
продовольчих товарів з жовтня 2005 року по 28 лютого 2006 року, при чому з жовтня по 1 грудня 2005 року вона
працювала без укладення трудового договору. При цьому було порушено умови ст.
ст. 24, 241 КЗпП України, а також грубо було порушено норми ст. 62
КЗпП України (ОСОБА_4. фактично працювала 77 год. на тиждень замість 4 0 год.
на тиждень, встановлених ст. 62
КЗпП України).

Відповідно до
Свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи (т. 1
а. с. 15) ОСОБА_3. 24
липня 2003 року
зареєстрована суб'єктом
підприємницької діяльності.

З 1
грудня 2005 року між ОСОБА_4. та ОСОБА_3. було укладено трудовий договір, який було зареєстровано в Центрі зайнятості 5
грудня 2005 року за № 419 (т. 1 а. с.
16), і 1 грудня 2005 року
зроблено відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_4. (т.1 а.с. 41).

Трудовий
договір із ОСОБА_5. не укладався і запис про роботу у ОСОБА_3. в трудовій
книжці на її ім'я не вчинявся (т. 1 а. с.
45).

Згідно з
рішенням № 41 від 23 вересня 2005 року виконкому Михайлівської сільської ради
Царичанського району (т. 1 а. с. 23)
ОСОБА_3. було надано дозвіл на відкриття
торгової точки (магазину) в приміщенні
сільського Будинку культури
в АДРЕСА_2

Згідно з
рішенням № 42 від 23 вересня 2005 року виконкому Михайлівської сільської ради
Царичанського району (т. 1 а. с. 24)
ОСОБА_3. було надано приміщення за адресою АДРЕСА_2 на умовах оренди для
розміщення (т. 1 а. с. 24).

Рішенням
№ 44 від 23 вересня 2005 року виконкому Михайлівської сільської ради
Царичанського району (т. 1 а. с.
25, 26) було затверджено режим
роботи магазину «Продукти» ПП ОСОБА_3 з 8-ї до 22-ї год. з перервою з
12-ї до 13-ї год.

Згідно з
повідомленням Царичанської МДПІ (т. 1 а. с.
28) у ПП ОСОБА_3. зареєстровано одного найманого працівника ОСОБА_4. з 1
січня 2006 року.

Згідно з
повідомленням Царичанського районного центру зайнятості (т. 1
а. с.
ЗО) у ПП ОСОБА_3. зареєстровано

найманого
працівника ОСОБА_4. з 1 грудня 2005 року,
а найманий працівник ОСОБА_5. не зареєстрована.

Згідно з
повідомленням Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі (т. 1
а. с. 32) у ПП ОСОБА_3. найманих
працівників не зареєстровано.

Згідно
поданого 5 січня 2006 року ОСОБА_3. Звіту суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного податку за 2005 рік, зареєстрованому в Царичанській МДПІ за
вхідним № 14 7 62, (т. 1 а. с. 36) наймані працівники не працювали.

Згідно з
розрахунком Царичанської МДПІ (т. 1 а. с.
74) ОСОБА_3. повинна була утримати із доходу ОСОБА_4. прибутковий
податок в сумі 115 гр. 18 коп., а із
доходу ОСОБА_5. - 123 гр. 63 коп., які
повинна була перерахувати після утримання до бюджету.

Згідно з
розрахунком Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі (т. 1 а.
с. 78) ОСОБА_3. повинна була сплатити
страхові внески до Пенсійного фонду за ОСОБА_4. в сумі 416 гр. 12 коп. та за
ОСОБА_5. - 323 гр. 03 коп., а всього 739
гр. 15 коп.

Згідно з
розрахунком Царичанського районного центру зайнятості (т. 1 а. с. 82) ОСОБА_3. повинна була сплатити в фонд
зайнятості за ОСОБА_4. 6 гр. 19 коп. та за ОСОБА_5. - 4 гр. 77 коп., а всього 10 гр. 96 коп.

Заслухавши
показання підсудньої, потерпілих, представників цивільних позивачів, свідків,
вивчивши всі інші зібрані в справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина підсудньої у пред'явленому їй
звинуваченні доведена повністю.

Вона
дійсно, являючись приватним
підприємцем, який використовує працю
найманих працівників і являється по відношенню до найманих працівників
службовою особою, оскільки виконує по
відношенню до них організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські
обов'язки, грубо порушила вимоги
трудового законодавства, не уклала з
ними трудовий договір, не зареєструвала
його у відповідних державних органах та не сплачувала відповідні податки та
страхові платежі, в результаті чого ці
наймані працівники позбавлені права на зарахування періоду роботи у підсудної
до стажу, який дає право на пенсію за
віком, тому вона повинна нести
кримінальну відповідальність за ч. 1
ст. 172 КК України.

Крім того, ОСОБА_3.,
будучи приватним підприємцем,
який використовує працю найманих працівників, тобто являючись службовою особою, при
складанні Звіту суб'єкта
малого підприємництва
фізичної особи -
платника єдиного податку
за 2005 рік,
зареєстрованого в Царичанській
МДПІ за вхідним
№ 14 7 62, власноручно внесла в нього завідомо
неправдиві відомості про те, що у 2005
році наймані працівники у неї не працювали,
після цього вона власноручно підписала його та 5 січня 2006 року подала
до Царичанської МДПІ, тобто вчинила
службове підроблення, тому вона повинна
нести також відповідальність за ч. 1
ст. 366 КК України.

Невизнання
підсудньою своєї вини суд розцінює як намагання її уникнути відповідальності за
вчинені злочини, оскільки
її

посилання на
цивільно-правові відносини з потерпілими,
а також на те, що вона не є
службовою особою і вона не вносила в офіційні документи завідомо неправдивих
відомостей, на думку суду, спростовані у судовому засіданні.

Так, суб'єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст.
172 КК України є службова особа,
тобто особа, на яку згідно з
чинним законодавством покладено обов'язок по дотриманню трудового
законодавства, в тому числі особа, яка наділена правом прийому на роботу та
звільнення з роботи. Приватний підприємець відповідно до чинного законодавства
( ст. 46 ГК України) має право укладати
з громадянами договори щодо використання їх праці. При цьому при укладенні
трудового договору (угоди) підприємець зобов'язаний забезпечити належні і
безпечні умови праці і т. ін. Підсудня ОСОБА_3. зареєстрована як приватний
підприємець. За викладених обставин суд вважає,
що вона дійсно є службовою особою.

Щодо
виду правовідносин, які існували між
підсудньою та потерпілими в даній справі. Підсудня посилається на те, що між ними існували цивільно-правові
відносини, оскільки було укладено
договір про надання послуг по реалізації продовольчих товарів. Однак, в даному випадку договір було укладено із
працівником та фізичною особою, згідно з
умовами якого було встановлено тривалість робочого дня, передбачено час для відпочинку (перерва та
вихідний день), строки виплати грошової
винагороди за виконану роботу (заробітної плати), при цьому роботодавець (підсудня в даній
справі) брала на себе зобов'язання щодо забезпечення об'ємом роботи
(зобов'язувалася надавати продукти харування для їх реалізації, надавала приміщення для реалізації товару).
При виконанні потерпілими ОСОБА_4. та ОСОБА_5. однієї і тієї ж роботи, за наявності одних і тих же умов праці, з 1 грудня 2005 року із ОСОБА_4. підсудньою
все ж таки було укладено трудовий договір,
який був зареєстрований у встановленому порядку, із ОСОБА_5. такий договір укладений не був і
підсудня при цьому посилається на те, що
існували цивільно-правові відносини. На думку суду, між підсудньою та потерпілиими в даній справі
було досягнуто угоди щодо умов договору,
які є ознаками саме трудового договору ( ст. 21 КЗпП України), а не цивільно-правової угоди, тому ці правовідносини повинні регулюватися
саме нормами трудового, а не цивільного
права, а тому підсудня зобов'язана була
укласти із найманими нею працівниками трудові договори, зареєструвати їх в Царичанському районному
центрі зайнятості та сплачувати відповідні податки та страхові внески і
платежі, чого нею не було зроблено, що позбавило найманих нею працівників права
на зарахування періоду роботи у неї до стажу,
який дає право на пенсію за віком.
За викладених обставин суд вважає,
що порушення підсудньою законодавство про працю було грубим, а тому в діях ОСОБА_3. міститься склад
злочину, передбаченого ч. 1 ст.
172 КК України.

Щодо
складу злочину «службове підроблення». На думку суду, і в цій частині звинувачення вина підсудньої
доведена повністю з наступних підстав. ОСОБА_3., являючись приватним підприємцем, який ви користовує працю найманих працівників, тобто являючись службовою особою, при складанні офіційного документа - Звіту
суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, затвердженого Наказом ДПА України від 29
жовтня 1999 року № 599 (у редакції наказу ДПА України від 28 грудня 2001 року №
521) в якості додатку до Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку, тобто документу державної
звітності, власноручно вказала в графі
«Фактична чисельність працівників» прочерк,
тобто вказала, що наймані
працівники відсутні. В той же час ОСОБА_3. у 2005 році не лише фактично
використовувала роботу найманих

працівників, а і цей факт був юридично зареєстрований - з
1 грудня 2005 року із ОСОБА_4. було укладено трудовий договір, який 5 грудня 2005 року був зареєстрований у
Царичанському центрі зайнятості, а
вказаний вище звіт був поданий підсудньою до Царичанської МДПІ 5 січня 2006
року, тобто через місяць після
реєстрації трудового договору із ОСОБА_4.

При
призначенні покарання підсудній суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених
злочинів, вчинення злочинів вперше, наявність у підсудньої на утриманні
неповнолітньої дитини, характеристику за
місцем проживання, ту обставину, що потерпілі фактично претензій до неї не
мають, і вважає, що їй повинно бути призначене покарання в
межах санкцій ч. 1 ст. 172 та ч. 1
ст. 366 КК України у виді штрафу.

На думку
суду, цивільні позови підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд

ПРИСУДИВ :

ОСОБА_3 визнати
винною у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 1 ст.
172 та ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити їй покарання:

·
за ч. 1 ст. 172 КК України - у виді штрафу в сумі 850
гр.;

·
за ч. 1 ст. 366 КК України - у виді штрафу в сумі 800 гр.
без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певеною діяльністю.

На
підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим визначити покарання у виді штрафу в сумі 850 гр. без
позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний
захід у відношенні ОСОБА_3. до набрання вироком законної сили залишити
попередній - підписку про невиїзд.

Стягнути
із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь держави в особі
Царичанської МДПІ 238 (двісті тридцять вісім) гр. 81 коп.

Стягнути
із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Управління Пенсійного
фонду України в Царичанському районі 739 (сімсот тридцять дев'ять) гр. 15 коп.

Стягнути
із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Царичанського районного
центру зайнятості 10 (десять) гр. 96 коп.

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через
районний суд протягом 15 днів з дня проголошення.