Справа № 11а-416 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Гирич С.В.
ст. 190 ч.4 КК України Доповідач: Леон O.I.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року квітня
27 дня Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Леона
О.І.

Суддів Галапаца
І.І., Вовка А.С.

з участю
прокурора Дудинської
Т.М.

засудженого ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за

апел. скаргою

засудженого
ОСОБА_1

на вирок
Личаківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2006 року

Цим вироком:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, працював керівником ПП „Володимир і
Ольга", судимий 17.03.2006 р. Личаківським районним судом м.Львова по
ст.190 ч.4 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
-

засуджений
по ст.190 ч.4 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього
особистого майна.

У
відповідності до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового
складання остаточно призначено покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна.

На
підставі ст.70 ч.4 КК України зараховано в остаточне покарання частково відбуте
покарання по вироку Личаківського районного суду м.Львова від 17.03.2006 р. 1
рік 8 місяців.

Строк відбуття
покарання обчислюється з часу проголошення вироку.

Задоволено
цивільні позови потерпілих. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь:

ОСОБА_2 8050 грн.

ОСОБА_3 8050 грн.

ОСОБА_4 13780 грн.

ОСОБА_5 7950 грн.

ОСОБА_6 8315 грн.

ОСОБА_7 6060 грн.

ОСОБА_8 7575 грн.

ОСОБА_9 10600 грн.

ОСОБА_10 10600 грн.

ОСОБА_11 10700
грн.+7675 грн.

ОСОБА_12 12190 грн.

ОСОБА_13 11615 грн.

Вирішено питання
з речовими доказами.

ОСОБА_1
визнаний винним та засуджений за те, що в період часу з серпня 2001 р. по вересень
2004 p.,
видаючи себе за особу, яка може організувати поїздку на с/г роботи за
кордон, діючи з єдиним умислом, шляхом обману та зловживаючи довірою, повторно,
незаконно заволодів майном потерпілих, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12-
грошовими коштами в особливо великих розмірах на суму 132 105 грн.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1. покликається на те, що обидві кримінальні справи
були замовними.

Вважає також, що
суд необ"єктивно розглянув справу про його обвинувачення.

Стверджує,
що грошові кошти, які він отримував від потерпілих він передавав п.Полянські,
який їх привласнив, але уникнув кримінальної відповідальності.

Із
змісту апеляції вбачається, що ОСОБА_1 просить пом"якшити призначене
покарання, застосувавши ст.69 КК України.

В
запереченні на апеляцію державний обвинувач вважає вирок законним та
обґрунтованим, а апеляцію безпідставною.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав апеляцію, потерпілих ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, міркування прокурора про законність та обґрунтованість
вироку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає,
що така до задоволення не підлягає.

Винність
засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння повністю
стверджується сукупністю доказів по справі, зібраних досудовим слідством
відповідно до вимог КПК України і належним чином перевіреними в судовому
засіданні, а тому вирок суду є законним та обґрунтованим. Зокрема, винність
стверджується показаннями потерпілих, свідків, даними протоколів слідчих дій,
письмовими доказами.

Засуджений
ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому діянні визнав частково, ствердивши, що
дійсно від всіх потерпілих, зокрема, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9
отримував гроші, вказані в обвинуваченні на оформлення документів для виїзду на
роботу за кордон, але умислу заволодіти цими коштами в нього не було. Потерпілі
мали їхати на роботу через фірму „Євролекс Україна", яку заснував
громадянин Польщі ОСОБА_17, якому передавав гроші та документи. Але останній
підвів його і тому потерпілим заподіяні збитки, які він згідний відшкодувати.

Суд
першої інстанції належним чином перевірив показання підсудного ОСОБА_1 і
прийшов до переконання, що жодних квитанцій про здачу коштів на фірму „Євролекс
Україна" ОСОБА_1 не представив, в розмові з потерпілими він про це не
говорив і такі про цю фірму не знали.

Судом
також встановлено, що „Євролекс Україна" не займалася організацією
працевлаштування за кордоном громадян України, а працювала по оформленню
документів для стажування студентів за кордоном.

Колегія
суддів приходить до висновку, що порушень КПК України як під час досудового
слідства, так і в судовому засіданні, які могли б вплинути на законність та
обґрунтованість вироку, не виявлено.

Суд
прийшов до переконання, що ОСОБА_1 отримував кошти від потерпілих, вчиняючи
шахрайські дії, не маючи наміру оформити їх виїзд за кордон. Під час роботи на
посаді завідувача відділу міжнародних відносин апеляції він не міг займатися
працевлаштуванням потерпілих на роботу за кордоном, так як більшість

потерпілих не
була студентами академії. Після звільнення із займаної по сади із вересня 2002 р. ОСОБА_1 також не мав
такої можливості.

Тому
кваліфікація злочинних дій ОСОБА_1 по ст. 190 ч.4 КК України є правильною,
оскільки він, діючи з єдиним умислом, повторно шляхом обману та зловживання
довірою, незаконно заволодів грошовими коштами потерпілих в особливо великих
розмірах на суму 132 105 гривень, що більше, ніж в 600 років перевищує
неоподаткований мінімум доходів громадян.

Вироком
Личаківського районного суду м.Львова від 17 березня 2006 р. ОСОБА_1 засуджений
по ст. 190 ч.4 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна. Даний вирок вступив у законну силу.

Як видно
з апеляції, так і в судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 просить застосувати
відносно нього ст.69 КК України.

Призначаючи
засудженому ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом"якшують
покарання.

Суд
визнав обставиною, що пом"якшує покарання, наявність на утриманні ОСОБА_1
двох неповнолітніх дітей.

Суд
також врахував, що ОСОБА_1 судиться вперше, характеризується позитивно,
працював, проходив службу в обмеженому Контингенті військ СРСР в Афганістані,
тобто на ті всі обставини, на які покликається ОСОБА_1 в апеляції.

Суд
прийняв до уваги, що ОСОБА_1 заподіяв потерпілим шкоду, яку не відшкодував.

Разом з
тим, колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини вироку слід виключити
покликання суду на те, що обтяжуючою покарання обставиною є скоєння злочину
повторно, оскільки така обставина зазначена як кваліфікуюча обставина і входить
в об"єктивну сторону злочину.

Отже,
колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_1 призначено у
відповідності до вимог ст.65 КК України і не вбачає підстав для застосування
ст.69 КК України.

Доводи,
викладені в апеляції засудженого ОСОБА_1 повністю спростовуються матеріалами
кримінальної справи.

Таким чином,
колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок
Личаківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2006 року відносно ОСОБА_1
залишити без змін, а його апеляцію - без задоволення.

В
порядку ст.365 ч.2 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку
обставину, що обтяжує покарання - скоєння злочину повторно, оскільки така
зазначена як кваліфікуюча обставина злочину.