Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8.,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003760, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, частково задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_3, в порушення вимог ст. 370 КПК України належним чином не обґрунтував та не вмотивував свого рішення, а також, залучивши до розгляду справи НАСК «Оранта» в якості цивільного співвідповідача, безпідставно не здійснив виклику її представника.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільного позову, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Свої вимоги прокурор мотивує доводами, аналогічними до доводів касаційної скарги захисника.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_1 звільнено від призначеного основного та додаткового покарання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 4 листопада 2013 року о 10 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ-2104, державний знак НОМЕР_1, та рухаючись по вулиці Шкільній в м. Білгород-Дністровському Одеської області, в порушення вимог п.п. 2.3. б, 2.3. д, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху , не надав переваги в русі мопеду Хонда-Такт, під керуванням ОСОБА_3, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, почавши виконувати маневр лівого повороту через дві смуги зустрічного руху, допустив зіткнення зазначених транспортних засобів. В результаті вказаної ДТП ОСОБА_3 отримав тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданих скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів захисника та прокурора, наведених у касаційних скаргах, про неправильне вирішення цивільного позову ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, то вони є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

При цьому суд зобов'язаний усебічно, повно й об'єктивно дослідити обставини справи, з'ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв'язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому було визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих йому фізичних та моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає.

При цьому судом було дотримано вимог статей 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України та рекомендацій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника щодо необ'єктивного визначення розміру моральної шкоди потерпілим та вирішення позову без участі страхової компанії, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги та касаційної скарги прокурора, ретельно перевірив зазначені доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що сторони даного кримінального провадження не позбавлені права на подання своїх претензій до страхової компанії в окремому порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, а вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_4 ОСОБА_5