УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №292/9/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_8 на вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі останньої, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, а врешті вирок залишити без змін. При цьому, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та інші обставини, що впливають на призначення покарання, зокрема її ставлення до вчиненого злочину, наслідки злочинних дій винної особи у даному конкретному кримінальному провадженні. Наголошує, що покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, яке призначено ОСОБА_7 , не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам, і є явно несправедливим за своєю м`якістю.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачена ОСОБА_7 просить залишити скаргу останнього без задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно неї без змін. При цьому, вважає, що суд першої інстанції, під час розгляду справи та постановлення вироку, повно та об`єктивно провів судове слідство, висновки викладені судом у вироку відповідають фактичним обставинам справи, а призначене їй покарання відповідає вимогам ст.ст.65, 66 КК України. Вважає, що з урахуванням її щирого каяття, визнання нею своєї вини, повного відшкодування потерпілому матеріальних збитків, призначене їй покарання є справедливим. Крім того, просить врахувати і те, що вона сама виховує малолітнього сина.
Згідно вироку Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року, обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки .
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та тимчасове обмеження її у користуванні спеціальним правом - керування транспортним засобом, залишено без змін до набрання вироком законної сили,.
Стягнуто із обвинуваченої ОСОБА_7 процесуальні витрати на користь держави за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу в розмірі 393,14 грн. та за проведення автотехнічної експертизи в розмірі 393,14 грн.
Визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні - автомобіль MERCEDES - BENZ Е320, д/н НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , залишено останньому, як власнику.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 06 грудня 2014 року близько 13-ї години 50 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ Е320», н/з НОМЕР_1 , в якому перевозила пасажирів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на 182 км автодороги Київ-Чоп в напрямку міста Житомира, в порушення вимог пунктів 2.3 б та 12.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрала безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожньої обстановки та стану проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустила занос свого автомобіля за межі проїзної частини, де відбулося його перекидання .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "MERCEDES- BENZ Е-320" ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: п`яти смугастих саден вкритих червоно-коричневою кіркою розташованою нижче рівня оточуючої шкіри на лобі справа з переходом на праву щоку, під правим оком, на лобі в центрі; подібних двох саден в ділянці носо-губного трикутника справа та на нижній губі зліва; масивного синьо- фіолетового синця під правим оком з розповсюдженням на праву щоку; трьох подібних неправильно-овальних та прямокутних синців на спинці носа в центрі, на правому та лівому крилах носа; чотирьох східних смугастих та Г-подібних саден над крилом правої здухвинної кістки, над правою сідницею та в проекції крила лівої здухвинної кістки; подібного вищеописаного прямокутного садна на тильній поверхні лівої кисті; чотирьох неправильно-прямокутних та овальних синців в проекції лівого променево-зап`ястного суглобу по задньо-зовнішній поверхні, в проекції лівої кисті на тильній поверхні, в середній третині лівого передпліччя по задній поверхні; чотирьох подібних вищеописаним неправильно-овальних синьо-фіолетових синців в проекції обох колінних суглобів та у верхній третині праваї гомілки по передньо-зовнішній поверхні; подібного з вищеописаним неправильно-прямокутного садна в проекції правого колінного суглобу по зовнішній поверхні; двох темно-червоних неправильно-овальних крововиливів на м`яких покровах голови з їх внутрішньої поверхні в правій лобній та тім`яній ділянках; темно-червоних плямистих неправильно-овальних крововиливів під м`які мозкові оболонки в правій лобній ділянці та в міждольовій борозні зліва, асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів харчовими масами, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1171 від 25.12.2014 року в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_11 .
Пасажир цього автомобіля ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: шістнадцяти неправильно-прямокутних та смугастих саден вкритих червоно-коричневою кіркою розташованих нижче рівня оточуючої шкіри в ділянці лоба справа, біля внутрішнього та зовнішнього кута правого ока, на правій брові, правій щоці, біля нижнього краю правота вуха, в ділянці підборіддя зліва та справа, біля кута рота справа; чотирьох неправильно Г-подібних та щілиноподібних ран з нерівними краями, заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненим підлеглими м`якими тканинами в ділянці лоба справа, правій завушній ділянці; п`яти неправильно-овальних синьо-фіолетових синців в ділянці лоба справа та зліва, на правій та лівій щоках, на верхній повіці лівого ока; східного з вищеописаними неправильно-овального садна на верхній губі в центрі; масивної щілиноподібної рани з нерівними краями, пологими стінками та дном виповненим підлеглими м`якими тканинами і плечовою кісткою в середній та нижній третині правого плеча по передньозовнішньо-задній поверхні; п`яти подібних вищеописаним неправильно-прямокутних та овальних саден на правій боковій поверхні тулуба в верхній частині; шести аналогічних вищеописаним саден в середній та нижній третині правого плеча по передній, зовнішній та задній поверхнях, в проекції правого ліктьового суглобу по зовнішній поверхні та правого променево-зап`ястного суглобу по задній поверхні; трьох східних з вищеописаними неправильно-прямокутних та Г-подібних саден на задній поверхні тулуба в міжлопатковій ділянці зліва та в поперековій ділянці справа; трьох подібних неправильно- прямокутних саден в проекції правого колінного суглобу по задній поверхні та в середній третині лівого стегна по задній поверхні; овального синьо-фіолетового синця в середній третині лівого стегна по задній поверхні; неправильно-овального синьо-фіолетового синця в верхній третині правого стегна по передній поверхні; подібного характеру чотирьох синьо- фіолетових синці в верхніх третинах лівої та правої гомілок по передніх поверхнях; щілиноподібної рани з нерівними краями, пологими стінками та дном виповненим підлеглими м`якими на передній поверхні правого стегна в середній третині тканинами; темно-червоних крововиливів на м`яких покровах голови з їх внутрішньої поверхні в лобно-скроневій ділянці справа; темно-червоних плямистих крововиливів на базальних поверхнях обох півкуль головного мозку зліва, та справа в межах передньої черепної ямки; відкритого перелому нижньої третини правого плеча; темно-червоних крововиливів біля коренів легень; двох розривів правої долі печінки довжиною 8 см та 2,5 см; темно-червоних крововиливів в зв`язковий апарат печінки; двох розривів селезінки біля воріт та в ділянці нижнього полюсу довжиною 2 см та 4 см; гемоперитоніуму у вигляді наявності в черевній порожнині до 350 мл темно-червоної рідкої крові; темно-червоних крововиливів навколо-ниркову клітковину зліва та справа; розриву капсули правого кульшового суглобу, які згідно висновку судово- медичної експертизи №1170 від 25.12.2014 року в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_13 .
Пунктом 2.3 б ПДР України, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою , відповідно реагувати на її зміну...
Пункт 12.1 ПДР України вказує на те, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку ..., щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б та 12.1 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила вирок суду залишити без змін, доводи прокурора, який просив ухвалити новий вирок в частині призначення обвинувачені покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація її дій за ч.3 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченою під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи прокурора про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286 КК України ступеня тяжкості вчиненого злочину, неправильного застосування норм ст.ст.75,76 КК України мають необ`єктивний характер, оскільки не відповідають дійсності. Зокрема, такі твердження останнього спростовуються висновками суду, вказаними у мотивувальній частині оскаржуваного ним вироку щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з врахуванням тяжкості злочину та його негативних наслідків, що також враховано як кваліфікуюча ознака.
Призначаючи обвинуваченій покарання за ч.3 ст.286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно змісту вироку об`єктивно оцінено судом, а також особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальні відповідальності, виключно позитивно характеризується, має постійне місце роботи, є особою молодого віку, розлученою, сама виховує малолітню дитину, має хворобливий стан здоров`я та періодично проходить курс лікування за наслідками травми отриманої під час зазначеного ДТП.
Разом з цим, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, що обтяжують це покарання.
Не погоджуючись з доводами прокурора щодо необхідності ухвалення нового вироку, поряд з вищезазначеними фактичними обставинами та позитивними даними щодо особи ОСОБА_7 , встановленими судом першої інстанції, колегія суддів бере до уваги позицію потерпілого, відсутність до обвинуваченої вимог матеріального та морального характеру, внаслідок добровільного та своєчасного відшкодування шкоди в повному розмірі, а також прохання потерпілого ОСОБА_10 про недоцільність призначення обвинуваченій покарання без випробування.
При цьому, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі прокурора не вказані негативні або компрометуючі дані стосовно обвинуваченої, які об`єктивно спростовували б правильність висновків суду щодо доцільності призначення покарання з випробуванням за злочин, що характеризується необережною виною ОСОБА_7 .
Крім того, виходячи з вимог ст.75 КК України, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався. Наведені у оскаржуваному вироку висновки, на думку колегії суддів, є цілком слушними, оскільки, згідно даних судового розгляду та матеріалів кримінального провадження, обвинувачена характеризується виключно позитивно, працює, тобто веде соціально-корисний спосіб життя, а ступінь її соціальних зв`язків, пов`язаних з наявністю малолітньої дитини (сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.п. 88), разом із її бажанням і усвідомленням свого обов`язку утримувати та доглядати за останнім, а також з наявністю постійного місця проживання та роботи, що підтверджується даними кримінального провадження та стороною обвинувачення не оспорюється, є гарантованою запорукою виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства. При цьому, належить врахувати і те, що суд прийняв рішення щодо покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.76 КК України, для здійснення кримінально-виконавчою інспекцією належного контролю за поведінкою ОСОБА_7 протягом 3 років.
Крім цього, колегія суддів вбачає, що у суду першої інстанції, з урахуванням даних про вчинення злочину ОСОБА_7 із необережності, її щирим каяттям, добровільного та своєчасного відшкодування шкоди в повному розмірі, що свідчить про бажання останньої виправитися, а також наявності прохання потерпілого ОСОБА_10 про недоцільність призначення покарання без випробування, не було об`єктивних підстав призначати покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням випробування обвинуваченій ОСОБА_7 є необґрунтованим. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :