Справа № 1-72/2008 р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня
2008 року м.
Новомиргород

Новомиргородський
районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві МАХИНЬКО Т.С.,

за участю прокурора ЩЕБЕТУНА В.В., потерпілого ОСОБА_2.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по
обвинуваченню

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Петроострів, Новомиргородського району Кіровоградської
області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою,
військовозобов'язаного, непрацюючого, одруженого, який утриманців не має,
раніше несудимого, що проживає у АДРЕСА_1,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

суд визнав
доведеним, що 13 січня 2008 р. близько 15 години ОСОБА_1., перебуваючи поблизу
домоволодіння, яке розташоване поАДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних
стосунків, що виникли із побутових обставин та у зв'язку з несподіваною для
нього поведінкою потерпілого, умисне двічі ударив ногою по обличчю потерпілого
ОСОБА_2., а потім, утримуючи його за волосся, ударив потерпілого головою об
задні дверцята автомобіля ВАЗ-2101.

Оскільки в
результаті зазначених дій потерпілий упав на коліна, підсудний декілька разів
ударив ногою у праву частину тулуба, сів до авто і від'їхав.

Внаслідок
умисних дій підсудного ОСОБА_1.
потерпілому ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої
травми грудної клітини: переломів 7-го, 8-го ребер справа, які спричинили
тривалий розлад здоров'я та відносяться до категорії тілесних ушкоджень
середньої тяжкості.

Висновки суду
про винуватість підсудного у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтуються на
доказах, безпосередньо досліджених судом при розгляді даної справи: показаннях
підсудного, потерпілого, свідків, висновках експерта, протоколах слідчих дій та
інших документах.

Підсудний ОСОБА_1. власну
винуватість визнав частково, вважаючи, що ініціатором конфлікту був потерпілий,
який у нецензурній формі ображав його дочку та погрожував їй фізичною
розправою.

Незважаючи на
заперечення підсудного, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_1. у вчиненні
інкримінованого злочину, оскільки його показання частково спростовуються іншими
доказами у справі.

Так, потерпілий
ОСОБА_2. пояснив у суді, що підсудний без будь-яких приводів з його боку затіяв
бійку, а потім погрожував розправою.

Свідок ОСОБА_3.
підтвердив показання потерпілого у повному обсязі, проте у судовому засіданні
його показання значно відрізняються від тих, котрі викладені у протоколі допиту
від 08.04.2008 р. (а. с. 41-42)

Тому суд
критично відноситься до показань потерпілого і свідка ОСОБА_3, які перебувають
між собою у дружніх стосунках, у частині, що стосується початку конфлікту.

В той же час суд
покладає решту їхніх показань в основу інкримінованого обвинувачення, оскільки
у частині описання обставин та наслідків завдання тілесних ушкоджень вони
послідовні, логічні та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Із показань
підсудного та свідка ОСОБА_4. витікає, що потерпілий ОСОБА_5. спровокував
конфлікт непристойними висловлюваннями на адресу їх доньки.

Згідно протоколу
огляду місця події від 29.01.2008 р., звичайна обстановка на вулиці не була
порушена (а. с. 12).

За висновками
судово-медичної експертизи за № 112 від 10.04.2008 р. у потерпілого ОСОБА_2.
маються тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини:
переломів 7-го, 8-го ребер справа, які спричинили тривалий розлад здоров'я,
відносяться до категорії середньої тяжкості, могли виникнути від удару ногою та
не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту на горизонтальну
поверхню (а. с. 55-56).

Органи
досудового слідства інкримінують підсудному скоєння злочину, передбаченого ч. 2
ст. 122 КК України, вказуючи на те, що, бажаючи залякати потерпілого ОСОБА_2.,
ОСОБА_1. знову повернувся до місця події і погрожував фізичною розправою.

Проте у судовому
засіданні безспірно з'ясовано, що конфлікт між сторонами виник на ґрунті
особистих неприязних стосунків через непристойні висловлювання потерпілого на
адресу дочки підсудного.

До того ж
посилання слідчих органів на залякування потерпілого стосується подій, які
настали після завдання тілесних ушкоджень, і тому не може вмотивовувати
поведінку підсудного у момент побиття ОСОБА_2.

Окрім цього, під
час досудового слідства 20.04.2008 р. було відмовлено в порушенні кримінальної
справи як за фактом хуліганства, так і щодо погрози вбивством за відсутністю
складу злочину (п. 2 ст. 6 КПК України) (а. с. 67).

Сукупність
вказаних доказів, їх оцінка переконують суд, що дії підсудного потрібно
перекваліфікувати із ч. 2 на ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої
тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для
життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу,
але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я потерпілого ОСОБА_2.

Вирішуючи
питання про відшкодування майнової шкоди, суд виходить з того, що від
потерпілого ОСОБА_2. надійшла позовна заява з вимогою стягнути із ОСОБА_1. витрати на лікування на загальну суму 530,27 грн. (а. с. 28).

Підсудний
ОСОБА_1. у судовому засіданні визнав позов у згаданій частині
повністю.

За правилами ч.
4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для
того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У даному випадку
суд вважає, що визнання підсудним позову не суперечить закону і не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб (ст. 1195 ЦК України).

Вирішуючи
питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що під час
досудового слідства пред'явлено цивільний позов про стягнення 2 тис. грн. на
користь потерпілого ОСОБА_2. (а. с. 28)

У суді підсудний ОСОБА_1. визнав цей позов частково,
оскільки потерпілий спровокував конфлікт.

Під моральною
шкодою суд розуміє фізичні страждання потерпілого, яких він зазнав у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, а також душевні страждання, завдані йому у зв'язку з
протиправною поведінкою підсудного.

Тому розмір
відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру
діяння підсудного, моральних та фізичних страждань позивача, а також інших
(вище перелічених) негативних наслідків.

Окрім цього, суд
ураховує те, що потерпілий власною поведінкою спровокував конфлікт.

Таким чином, суд
вважає за доцільне стягнути з винного 1 тис. грн. на користь потерпілого
ОСОБА_2.

У решті позову
потрібно відмовити за його недоведеністю.

При призначенні
міри покарання підсудному за вчинене, суд враховує скоєння умисного злочину
середньої тяжкості, а також особу ОСОБА_1., який
вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем постійного
проживання зарекомендував себе позитивно (а. с. 68-75).

Обставин, які
пом'якшують або обтяжують покарання підсудного, суд не знайшов.

Враховуючи
тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку
про можливість виправлення підсудного без відбування покарання у виді обмеження
волі.

Тому потрібно
прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1. від
відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України та
покласти на нього обов'язок: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи (пп. 3-4 ч. 1 ст. 76 КК України).

Керуючись ст.
ст. 23, 280, 297, 1166-1167, 1195 ЦК України, ст. ст. 321-324, 349 КПК України,
суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити
йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

За правилами ст.
75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1. від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим терміном 2 (два) роки.

Відповідно до
пп. 3-4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов'язати засудженого повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи, періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов
потерпілого ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про
відшкодування витрат на лікування та завданої злочином моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути із
ОСОБА_1. на користь потерпілого ОСОБА_2. 530,27 грн. витрат на
лікування, 1 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а усього
стягнути 1.530 (одну тисячу п'ятсот тридцять) гривень 27 коп.

У решті позову
відмовити за його недоведеністю.

До набрання
вироком законної сили міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд з
постійного місця проживання - залишити без змін.

Апеляція на
вирок може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через
Новомиргородський районний суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту його
проголошення.

Головуючий:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО