Ухвала

іменем україни

25 вересня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_19
суддів ОСОБА_20 і ОСОБА_21
при секретарі судового засідання ОСОБА_22

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження №0000224 щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та мешканки смт. Східниця Львівської області, громадянки України,

за участю прокурора ОСОБА_23
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулась засуджена ОСОБА_5 з вимогами про скасування вироку апеляційного суду.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року скасовано вирок Бориславського міського суду Львівської області від 14 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 та останню засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади в органах місцевою самоврядування строком на 2 роки; за ч. 2 ст. 364 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням на неї обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В касаційній скарзі засуджена посилаючись на неправильне застосування кримінального закону при кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 364 КК України та при призначенні їй покарання за ч. 1 ст. 366 КК України, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_5 зазначає що вона не підроблювала рішення сесій, оскільки такі рішення приймались на відповідних сесіях колегіально. Засуджена твердить, що при призначенні їй покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі порушено вимоги ч. 3 ст. 61 КК України щодо обмежень при призначенні такого покарання. Вказує, що апеляційним судом не надано належної уваги проектам рішень сесій та показанням свідків, зокрема власників земельних ділянок та депутатів селищної ради про колегіальність прийняття рішень щодо виділення земельних ділянок.

ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона, будучи обраною рішенням Східницької селищної ради пʼятого демократичного скликання №3 від 26 квітня 2006 року секретарем вказаної ради, працюючи на зазначеній посаді та будучи службовою особою 9 рангу 6 категорії, відповідно до Закону України «Про державну службу», протягом серпня 2007 року - грудня 2010 року, вчинила складання, видачу завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинене повторно, та своїми умисними діями вчинила зловживання своїм службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5, працюючи на посаді секретаря Східницької селищної ради, та будучи службовою особою, всупереч вимог функціональних обовʼязків секретаря селищної ради, в порушення вимог п.34 ст. 26 та ст.ст. 46, 50, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну службу», ст. 12 Земельного кодексу України, будучи зобовʼязаною при виконанні своїх службових обовʼязків дотримуватись вимог чинного законодавства України, протягом серпня 2007 року - лютого 2008 року, достовірно знаючи про те, що із серпня 2007 року по березень 2010 року на сесіях Східницької селищної ради не виносилось та не розглядалось питання про виділення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, умисно, діючи в інтересах третіх осіб, зокрема зазначених осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби та вимогам чинного законодавства, перебуваючи в приміщенні Східницької селищної ради, розташованої по вул. Золота Баня, 3, в смт. Східниця Львівської області, особисто склала витяги з рішень Східницької селищної ради №165 від 8 серпня 2007 року, №228 від 28 грудня 2007 року, №432 від 15 травня 2009 року, №№511, 513, 518 від 18 грудня 2009 року, в які внесла завідомо неправдиві відомості про те, що зазначеним особам на підставі вище вказаних рішень передаються у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт. Східниця. Склавши вказані витяги, ОСОБА_5 завірила їх своїм підписом як секретар селищної ради, проставила відтиск круглої гербової печатки Східницької селищної ради та видала їх зазначеним особам. Вподальшому, на підставі вказаних завідомо підроблених витягів було виготовлено технічну документацію та видано Державні акти серії ЯД №467733 від 4 лютого 2008 року, ЯД №508037 від 30 січня 2008 року, ЯИ №177404 від 19 листопада 2009 року, ЯИ №756358 від 15 січня 2010 року, ЯИ №552385 від 25 червня 2010 року, ЯИ №677750 від 20 травня 2010 року, ЯК №906812 від 11 червня 2010 року, ЯЛ №182861 від 29 липня 2010 року, ЯЛ №887474 від 10 грудня 2010 року, ЯК №863342 від 22 березня 2010 року на право власності на земельні ділянки, в результаті чого незаконно виведено з власності територіальної громади смт. Східниця Львівської області земельні ділянки загальною площею 0,8902 га, загальна вартість яких згідно експертної грошової оцінки становить 2 914 940 грн., що у 250 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим заподіяно тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам територіальної громади смт. Східниця Львівської області.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у зловживанні службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим. Такий висновок апеляційний суд зробив на підставі досліджених ним доказів, а саме: показань свідків ОСОБА_17 про те, що після обрання його секретарем Східницької селищної ради ОСОБА_5 не передавала йому заяв, рішень сесій, протоколів засідань про надання у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 земельних ділянок, про що був складений акт, який вона відмовилась підписати; ОСОБА_18, який зазначив, що вказаними громадянами оформлювались державні акти на право власності на земельні ділянки і ці особи подавали витяги із рішень селищної ради; даними копій рішень Східницької селищної ради, та протоколів засідань сесії, в яких відсутня інформація про надання у власність земельних ділянок зазначеним особам; іншими матеріалами справи. Крім того, як встановлено апеляційним судом в окремих випадках витяг з рішення про надання у власність земельних ділянок виданий раніше, ніж висновки уповноважених органів, зокрема це стосується документації, наданої ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_15 Цим доказам суд дав належну оцінку і ними спростовуються доводи ОСОБА_5 про те, що вона не підроблювала рішення сесій й такі рішення приймались на відповідних сесіях колегіально.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, не допущено.

Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про закриття кримінальної справи у частині її засудження за злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Цим же вироком ОСОБА_5 також визнано винною у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 366 КК України і який відповідно до ч. 2 ст. 12 цього Кодексу тягне покарання у виді обмеження волі, отже є злочином невеликої тяжкості. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за такий злочин, якщо з дня його вчинення до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Оскільки ОСОБА_5 вчиняла злочинні дії у період із серпня 2007 року по березень 2010 року, а вирок суду, відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України, набрав законної сили 27 грудня 2013 року, тобто з моменту його проголошення, то три роки минуло і строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності закінчився.

Суд касаційної інстанції, відповідно до вимог ст. 440 КПК України, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження,

Отже, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України слід закрити, з вироку виключити рішення суду про призначення засудженій покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України.

У звʼязку із скасуванням вироку та закриттям справи в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст. 433 КПК України, доводи її касаційної скарги щодо неправильного застосування кримінального закону при призначенні їй покарання за зазначеним законом не можуть вплинути на прийняте судом рішення.

За таких обставин, судове рішення підлягає зміні з підстав неправильного застосування кримінального закону.

Керуючись ст.ст. 434, 436, 440 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 в порядку ст. 433 КПК України змінити:

· скасувати його в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України і справу в цій частині закрити у звʼязку із закінченням строків давності;

· виключити з вироку посилання на призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 2 ст. 364 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах місцевою самоврядування строком на 3 роки, та такою що звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням на неї обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набуває чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_21 ОСОБА_20