Справа № 367/6592/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/197/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 05.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001073 за апеляційними скаргами прокурора, що брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпеня Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_10 користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 57578,10 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн

Вироком вирішене питання речових доказів та судових витрат.

Колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він, не маючи прав на керування транспортними засобами, 27.06.2014, близько 20.15 год., керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи із виїзду від прилеглої території гаражних приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_2 , здійснюючи маневр виїзду ліворуч на проїзну частину дороги вищезазначеної вулиці, де порушуючи вимоги п. 1.3, 1.5, 2.1А, 10.2 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки "НONDА АХ - 1 250", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по вул. Жовтневій м. Ірпені Київської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, синця обличчя, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливів в м`які тканини голови крововиливів під тверду мозкову оболонку (клінічно) та м`яку мозкову оболонку, набряку-набубнявіння головного мозку, синців та саден кінцівок, у своїй сукупності у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні.

Грубе порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.1 А, 10.2 ПДР України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у вигляді загибелі ОСОБА_11 .

В апеляційних скаргах:

- Прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з резолютивної частини вироку рішення про застосування до ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції було безпідставно призначено обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_10 в установленому законом порядку права керувати транспортними засобами не отримував, а тому дане додаткове покарання до нього застосовано бути не може.

- Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання, призначивши йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши на нього обов`язки передбачені п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при призначенні ОСОБА_10 покарання судом не було враховано матеріальний стан обвинуваченого, що він є круглим сиротою, проживає з бабусею, яка потребує його допомоги, є учнем професійно-технічного училища, де отримує стипендію, що він приймав міри до часткового відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, однак від запропонованої ним суми в 8 (вісім) тисяч грн., остання відмовилась, що потерпіла не висловлювала своєї думки щодо необхідності позбавити ОСОБА_10 волі.

Апелянт також вважає, що відкидання судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, в зв`язку з невідшкодуванням потерпілій завданої шкоди є хибним поскільки, щире каяття це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самосудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків прагненні та рішенні особи більше не вчиняти злочинів.

А тому, захисник вважає, що дану обставину щире каяття слід вважати, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому.

Захисник вказує, що судом не в повній мірі були враховані і дані про особу, так як він не перебував та не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягався, засудженим не був, заявлений матеріальний позов потерпілої визнав в повному обсязі та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Тому апелянт вважає. що сукупність зазначених ним обставин дає підстави вважати, що виправлення і перевиховання ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, захисник вказує на безпідставність призначеного ОСОБА_10 додаткового покарання, який прав керування транспортними засобами немає.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та частково погодилася з апеляційною скаргою захисника в частині безпідставного призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, захисника ОСОБА_8 , який просив задовольнити як подану ним апеляційну скаргу так і апеляційну скаргу прокурора, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала обидві апеляційні скарги, зазначивши, що збитки їй відшкодовано і вона просить не позбавляти волі обвинуваченого, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке його засуджено ґрунтуються на доказах зібраних в установленому законом порядку і досліджені в судовому засіданні в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому відповідно до ст.404 КПК України вирок суду перевіряється лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Однак, даних вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_10 та призначаючи йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягався та засудженим не був, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; та те, що вину він свою визнав, сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, судом не були враховані дані про обвинуваченого, про які правильно зазначає захисник в апеляційній скарзі, що ОСОБА_10 є сиротою, що він є учнем професійно-технічного училища, що він проживає з бабусею, яка потребує його допомоги так як вона хворіє та що він приймав міри до часткового відшкодування заподіяної шкоди, однак потерпіла відмовилась від його відшкодування.

На підтвердження цих обставин в суді апеляційної інстанції були долучені письмові докази, в тому числі і розписка потерпілої про відшкодування їй обвинуваченим 60 тис. грн. в рахунок відшкодування заподіяної шкоди та її заява з проханням не позбавляти ОСОБА_10 волі.

Судом не була врахована і така обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого як його щире каяття.

Щире каяття має місце в тих випадках, коли особа повністю визнає свою вину у вчиненому злочині, дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність.

Як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному об`ємі, визнав заявлений потерпілою цивільний позов, надавав правдиві і послідовні показання щодо обставин кримінального правопорушення, жодні докази намагання обвинуваченого уникнути відповідальності чи ввести суд в оману в провадженні відсутні, приймав міри до відшкодування заподіяної шкоди.

Крім того, слід зазначити, що ст.66 КК України передбачає щире каяття та відшкодування завданого злочином збитку як дві окремі обставини, що пом`якшують покарання.

З огляду на дану норму закону висновок суду про відсутність однієї з обставин як на доказ відсутності іншої є безпідставним.

А тому доводи апелянта про хибне не врахування судом першої інстанції щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, вищезазначені дані, які характеризують особу обвинуваченого, сукупність обставин, які пом`якшують його покарання та думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, вказують на те, що ОСОБА_10 не представляє небезпеки для суспільства, що викликало б необхідність його ізоляції від суспільства, а його виправлення можливе без відбування призначеного покарання.

Із урахуванням викладеного та відсутності обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе, у відповідності до вимог ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку та покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Щодо доводів апелянтів, про безпідставне призначення ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони є обґрунтованими.

Так, відповідно до роз`яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, суд не вправі призначати як додаткове покарання позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка такого права не мала.

За матеріалами кримінального провадження обвинувачений на момент вчинення кримінального правопорушення посвідчення водія не мав. Тобто не мав права керування транспортними засобами.

З огляду на це, зазначення у вироку про призначення додаткового покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки підлягає виключенню з мотивувальної та резолютивної частини вироку.

Враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно було застосовано кримінальний закон, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то відповідно до ст.409 КПК України вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні, а обвинувачений негайному звільненню з-під варти.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, що брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного йому покарання змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання, застосувавши до призначеного судом покарання ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки, призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 з вироку виключити.

Обвинуваченого ОСОБА_10 звільнити з-під варти негайно.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, що тримаються під вартою в той же строк з моменту отримання ними копії ухвали.

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5