пр. № 1-кп/759/39/14
У Х В А Л А
08 квітня 2014 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перекладач ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 296 КК України та ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вказаний обвинувальний акт надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 21 жовтня 2013 року. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 утримуються під вартою з 2 серпня 2013 року. Ухвалами суду від 28.10.2013 року, 19.12.2013 року, 13.02.2014 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених продовжено до 26.12.2013 року, 16.02.2014 року, 13.04.2014 року відповідно.

У зв`язку з тим, що судовий розгляд даної кримінальної справи на даний час не завершено, а строк дії вказаного запобіжного заходу закінчується, за ініціативою суду на розсуд сторін кримінального провадження винесено питання доцільності продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою.

Обвинувачені не заперечували проти розгляду вказаного питання у режимі відео конференції.

Прокурор в судовому засіданні, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину середньої тяжкості та ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину, наявні ризики переховування та вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченими, які не є громадянами України та не мають постійного місця проживання в Україні, які не зменшилися, вважав за необхідне продовжити строк їх тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , заперечував проти доводів прокурора та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, або інший більш м`який, посилаючись на те, що між обвинуваченим та потерпілими укладена угода про примирення, обвинувачений повністю визнав свою вину, ризики, вказані прокурором відсутні, обвинувачений перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має постійне місце проживання в м. Києві.

Захисник ОСОБА_7 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , вважав, що не має підстав для продовження строку тримання під вартою, оскільки ризики, на які посилався прокурор, нічим не обґрунтовані, обвинувачений має постійне місце проживання в Україні, тримається під вартою у строк понад 6 місяців та просив змінити запобіжний захід на інший більш м`який.

Потерпілі покладалися на розсуд суду при вирішенні вказаного питання.

Заслухавши думку прокурора, захисників, обвинувачених, потерпілих, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, вважаю, що обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належить продовжити. При цьому, суд бере до уваги наступне.

Залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), ймовірність реалізації вказаного ризику не зменшилася на даний час, і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, те, що їхні дії були зупиненні внаслідок причин, що не залежали від їх волі; мотиви, за яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили дії, в яких вони обвинувачуються; вчинення інкримінованих злочинів обвинуваченими в стані алкогольного сп`яніння; тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку засудження за вчинення ОСОБА_4 злочину середньої тяжкості та вчинення ОСОБА_5 тяжкого злочину (ст. 12 КК України). Наявність угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілими, не зменшує ймовірність реалізації вказаних ризиків, крім того, відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України вона повинна бути перевірена на відповідність вимогам цього Кодексу та /або закону та затверджена судом. В даному випадку, охорона прав та законних інтересів потерпілих від кримінальних правопорушень має більший суспільний інтерес, ніж забезпечення особистої свободи обвинувачених, внаслідок чого вимагає застосування до обвинувачених відповідно найбільш суворого запобіжного заходу.

За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги вагомість наявних доказів, вік та стан здоров`я обвинувачених, щодо яких відсутні об`єктивні медичні застереження, які унеможливлюють їх тримання під вартою, дані про їх особи, сімейний стан, відсутність постійного місця роботи та реєстрації на території України, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо них запобіжний захід у вигляді взяття під варту, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та їх належну поведінку, попередити вчинення ними нових злочинів.

Оскільки дане кримінальне провадження стосується підозри щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, суд, вважаючи необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177,178,183,197, 205, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тримання під вартою продовжити на строк на шістдесят днів, тобто по 06 червня 2014 року (включно) і утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тримання під вартою продовжити на строк на шістдесят днів, тобто по 06 червня 2014 року (включно) і утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1