. Справа №303/3038/15-к
1-кп/303/317/15
ряд. стат. звіту - 55
ВИРОК
15 червня 2015 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця В/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
з участю сторін кримінального провадження:
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5

У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року Про часткову мобілізацію та мобілізаційного плану, військовослужбовець запасу солдат ОСОБА_3 призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 з місцем проходження служби АДРЕСА_2 . В подальшому 23.10.2014 року ОСОБА_3 переведений для проходження військової служби у військову частину В НОМЕР_3 місцезнаходження АДРЕСА_3 та відповідно до наказу №12 від 23.10.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 призначений на посаду робітника-підсобника зазначеної військової частини. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Під час проходження військової служби у відповідності до ст.9,11,12,16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ солдат ОСОБА_3 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та Законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків. Так солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, не маючи на меті взагалі ухилитись від проходження військової служби, 13.11.2014 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 місцезнаходження АДРЕСА_3 та маючи об`єктивні можливості прибути до неї, незаконно та без поважних причин не з`явився на військову службу по 28.04.2015 року перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, а саме вдома за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 проводячи час на власний розсуд.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад один місяць.
21 травня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, з участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з даною угодою, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.407 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме за ч.3 ст.407 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Розглядаючи в порядку ст.474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин.
Таким чином, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
Питання щодо речових доказів - суд вирішує у відповідності до п.9 ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374, 469 та 475 КПК України, суд,-
Затвердити угоду від 21 травня 2015 року укладену між старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості.
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому у виді 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні - відсутні.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1