У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю прокурора ОСОБА_4,
при секретарі ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 16 квітня 2015 року кримінальне провадження № 0000021 за касаційною скаргою першого заступника прокурора Рівненської області на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 04 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 липня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Оженино Острозького району

Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 410 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на 1 рік, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, будучи військовою службовою особою, на яку покладались організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов'язки командира військової частини НОМЕР_2, дислокованої в АДРЕСА_2, діючи всупереч положенням Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, всупереч інтересам служби, умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб, 27 березня 2013 року об 11-00 год. за попередньою домовленістю з директором нафтобази Рівненської філії Товариства з обмеженої відповідальністю (ТОВ) «Золотий екватор» ОСОБА_7 дав дозвіл на допуск останнього на територію військової частини НОМЕР_2, на його службовому автомобілі марки БАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1. Після цього ОСОБА_6 наказав начальнику гаража військової частини прапорщику ОСОБА_8 видати без документального оформлення ОСОБА_7 військове майно - два рукава марки РБС-75х3, до комплекту яких входили 4 йоржі марки ДУ-75 та 3 хомути марки ТК-75 від виробів АЦ-7-4310 загальною ринковою вартістю 1 929,91 грн, і забезпечив ОСОБА_7 безперешкодне вивезення через КПП № 1 військової частини НОМЕР_2 вищевказаного військового майна на його службовому автомобілі. За винагороду ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 10 л бензину марки А-95.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 4 листопада 2014 року вирок скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на необґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи. Указує на те, що за наявності предмета злочину не вичерпано можливостей для встановлення його вартості. Зазначає, що мотив скоєння цього злочину на кваліфікацію не впливає.

У запереченні на касаційну скаргу захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_12 просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6, апеляційний суд послався на те, що не встановлено достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості в суді, і вичерпано можливості їх отримати.

Однак цей висновок суду апеляційної інстанції не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Зокрема, апеляційний суд безпідставно, без відповідного дослідження визнав неналежним доказом наявний у матеріалах кримінального провадження висновок судовотоварознавчої експертизи від 14 червня 2013 року № 1/с щодо визначення вартості предмета злочину.

Обґрунтовуючи зазначену позицію, суд указав на відсутність у висновку експерта посилання на Методику визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1998 року за № 759, та на не визначення граничного строку служби рукавів марки РБС-75х3.

Однак, вказану Методику не внесено до Реєстру методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України, і відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України від 25 лютого 1995 року № 4038-ХІІ «Про судову експертизу», а також п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (у редакції за наказом Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року за № 1950/50) її не можна використовувати при проведенні судових експертиз.

Крім того, за наявності сумнівів щодо визначеної вартості предмета злочину можливостей для встановлення його вартості не вичерпано.

Безпідставним є твердження апеляційного суду щодо нез'ясування судом першої інстанції граничного строку служби рукавів марки РБС-75х3. Зокрема, у вироку міститься посилання на Керівництво зі встановлення строків корисної експлуатації до ремонту та списання технічних засобів служби паливно-мастильних матеріалів, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28 грудня 2001 року № 828, яким визначається строки та порядок експлуатації зазначених рукавів і яке досліджувалось в суді першої інстанції. Також, з питань порядку зберігання й експлуатації зазначених рукавів судом першої інстанції були допитані в якості спеціалістів офіцер Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України ОСОБА_10 та експерт ОСОБА_11, котрі показали, що строк експлуатації рукавів залежить від їх технічного стану, при цьому рукави, які вони оглядали, знаходяться у технічно справному стані.

Також апеляційний суд безпідставно дійшов висновку про відсутність ознак злочину в діях ОСОБА_6, оскільки, на переконання суду, вигоду, отриману за передане сторонній особі військове майно (рукави марки РБС-75х3) він використав для потреб військової частини. Це твердження суду апеляційної інстанції не відповідає дійсності, оскільки сам факт отримання талону на пальне від директора ТОВ «Золотий екватор» ОСОБА_7 за надані йому рукави свідчить про корисливий мотив ОСОБА_6, а те, яким чином останній розпорядився отриманою вигодою, не виключає корисливого мотиву.

Крім того, диспозиція ч. 2 ст. 410 КК України передбачає кримінальну відповідальність, у тому числі, за заволодіння військовим майном шляхом зловживання службовим становищем, і мотив вчинення цього злочину, а також розмір завданої матеріальної шкоди на кваліфікацію не впливають, оскільки об'єктом злочину є встановлений законодавством порядок несення або проходження військової служби, пов'язаний зі збереженням військового майна.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів для доведення у суді винуватості ОСОБА_6 за фактом заволодіння військовим майном шляхом зловживання службовим становищем є немотивованим і передчасним.

Крім того, апеляційний суд формально підійшов до розгляду кримінального провадження і не звернув увагу на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на 1 рік, яке не передбачено санкцією ч. 2 ст. 410 КК України.

З огляду на викладене ухвала щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене в даній ухвалі, перевірити доводи, викладені у касаційній скарзі прокурора, і прийняти рішення згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 04 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3