У х в а л а

іменем україни

27 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді
Квасневської Н.Д.,

суддів
Бех М.О., Пойди М.Ф.,

при секретарі
Мельник Г.А.,

за участю прокурора
Сєднєвої Г.Д.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного державного реєстру досудових
розслідувань за № 0000432, за
обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,
громадянина України,

судимого 05.10.2012 року за ч.1 ст.309 КК
України до штрафу 850 грн.

- у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152;
ч. 1 ст. 153 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року ОСОБА_1 засуджено:

- за ч. 2 ст. 152 КК України на 8 років
позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 153 КК України на 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно
визначено 9 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року вирок залишений без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3
порушує питання про скасування судових
рішень щодо ОСОБА_1 та призначення
нового розгляду в суді першої
інстанції. Посилається на порушення
судом кримінального процесуального
закону, неправильне застосування
закону про кримінальну
відповідальність. Вважає, що суди
першої та апеляційної інстанцій
допустили неповноту та однобічність
судового слідства, не дали оцінки
зібраними доказам, та дійшли
необґрунтованого висновку про
застосування ОСОБА_1 насильства під час
статевих зносин з потерпілою. Звертає
увагу на те, що під час досудового
розслідування було порушено право
ОСОБА_1 на захист, до якого
застосовувалися недозволені методи
ведення слідства, внаслідок чого
отримані неналежні докази. Вважає
необгрунтованим рішення про стягнення
з засудженого матеріальної та
моральної шкоди на користь потерпілої
ОСОБА_2

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 17 січня 2013 року, приблизно о 18
год. 15 хв., у стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись біля
залізничної колії за автомобільним
мостом, розташованим на перехресті вул.
Г. Чорнобиля та вул. Електрометалургів
у м. Нікополі, застосувавши фізичне
насильство до ОСОБА_2, задовольнив з нею
свою статеву пристрасть неприроднім
способом, після чого, погрожуючи
застосуванням фізичного насильства,
зґвалтував потерпілу, а потім,
застосовуючи фізичне насильство та
погрожуючи його застосуванням,
задовольнив свою статеву пристрасть з
потерпілою неприроднім способом. Після
цього, боячись бути виявленим
сторонніми особами, погрожуючи ОСОБА_2
застосуванням фізичного насильства,
змусив потерпілу зібрати свої речі та
переміститися подалі від колії, де
неодноразово проти волі потерпілої
задовольнив свою статеву пристрасть з
нею неприроднім способом.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який вважав, касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК
України доводи щодо неповноти судового
розгляду та невідповідності висновків
суду першої інстанції фактичним
обставинам кримінального провадження
є предметом перевірки суду апеляційної
інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК
України має право на скасування вироку
з зазначених підстав.

Доводи касаційної скарги захисника
ОСОБА_3 про незаконність вироку щодо
ОСОБА_1 аналогічні доводам його
апеляції, були перевірені судом
апеляційної інстанції, який визнав їх
такими, що не відповідають зібраним у
кримінальному провадженні доказам.
Апеляційний суд проаналізував такі
доводи, дав на них вичерпні відповіді
та, залишаючи без задоволення
апеляційні скарги захисника
засудженого та прокурора, відповідно
до вимог ст. 419 КПК України зазначив в
ухвалі достатні підстави, через які
визнав їх необгрунтованими.

Погоджуючись з висновками місцевого
суду, апеляційний суд в ухвалі
зазначив, що винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, за які його
засуджено, за наведених у вироку
обставин підтверджено показаннями
потерпілої ОСОБА_2, яка пояснила, що
засуджений напав на неї в той час, як
вона, йдучи повз залізницю, розмовляла
по телефону, застосувавши погрози та
насильство, проти її волі кілька разів
вступив з нею у статевий зв'язок
неприроднім та природнім способом;
показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які пояснили, що розпочали
пошуки потерпілої відразу, як
перервалася телефонна розмова з нею і
ОСОБА_5 затримав засудженого та
утримував його до приїзду працівників
міліції; дослідженими судом письмовими
доказами: даними протоколів затримання
обвинуваченого, в якому ОСОБА_1
власноручно написав, що зґвалтував
молоду дівчину; протоколами огляду
місця події з фототаблицею, огляду
вилучених речей - нижньої білизни
потерпілої та засудженого з налипанням
ґрунту; даними висновків
судово-медичної експертизи про
характер та ступінь виявлених у ОСОБА_2
тілесних ушкоджень, давність їх
утворення; даними протоколу проведення
слідчого експерименту, під час якого
ОСОБА_1 добровільно давав пояснення про
обставини вчинення ним статевих
злочинів щодо потерпілої.

За таких обставин висновок суду про
доведеність винуватості ОСОБА_1 у
задоволенні статевої пристрасті
неприродним способом із застосуванням
фізичного насильства та погрози його
застосування, а також зґвалтуванні
потерпілої, є обґрунтованим. Дії
засудженого ОСОБА_1 правильно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 152 та ч. 1 ст. 153
КК України.

Призначене засудженому покарання
відповідає вимогам ст. 65 КК України, є
необхідним для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Доводи захисника про
необгрунтованість рішення суду про
стягнення з ОСОБА_1 коштів на
відшкодування заподіяної кримінальним
правопорушенням шкоди є
безпідставними. Рішення суду про
стягнення коштів на відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_2
відповідає вимогам ст. 23 ЦК України. У
задоволенні цивільного позову
потерпілої про відшкодування
матеріальної шкоди судом відмовлено.
Приймаючи рішення про часткове
задоволення заявленого потерпілою
цивільного позову, суд належним чином
обґрунтував своє рішення у вироку.

При перегляді справи в апеляційному
порядку, апеляційним судом належним
чином перевірені наведені в
апеляційних скаргах доводи та прийнято
рішення з наведенням докладних підстав
в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419
КПК України.

Апеляційним судом перевірялися доводи
про застосування щодо ОСОБА_1
незаконних методів ведення досудового
розслідування і вони визнані
необгрунтованими, оскільки
спростовуються матеріалами
кримінального провадження, а саме
постановами від 06 лютого 2013 року та 12
листопада 2013 року про закриття
кримінального провадження щодо
працівників міліції за фактами
застосування заходів психологічного
та фізичного впливу щодо ОСОБА_1

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону та
неправильного застосування закону про
кримінальну відповідальність, які б
тягнули скасування чи зміну судових
рішень щодо ОСОБА_1, судами першої та
апеляційної інстанції по справі
допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а
:

Вирок Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 09 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну
скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і :

Н.Д. Квасневська М.О. Бех М.Ф. Пойда