АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/218/15 Справа № 695/4804/14-к Категорія: ч.2 ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Золотоноша, Черкаської області, проживаючого АДРЕСА_1 , не одруженого, непрацюючого, освіта середня, раніше судимого, 28 січня 2014 року Золотоніським міськрайонним судом за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

засуджено за ч.2 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 28 січня 2014 року у виді 9 днів обмеження волі та остаточно призначено до відбування покарання 1 (один) рік 9 (дев`ять) днів обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, покладено обов`язки передбачені ч.1 п.п. 3,4 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набуття вироком чинності залишено попередній - особисте зобов`язання, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він будучи засудженим 28.01.2014 року Золотоніським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт та перебуваючи із 25 квітня 2014 року на обліку в Золотоніському міськрайонному підрозділі кримінально-виконавчої інспекції ДДУ ПВП в Черкаській області, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання та попередженим про наслідки ухилення від відбування покарання та передбачену Кримінальним кодексом України відповідальність, був направлений для відбування покарання у виді громадських робіт до Золотоніського МВ, де відповідно до графіку в квітні місяці 2014 року відпрацював 4 години, після цього діючи умисно в період часу з 29 квітня 2014 року ухилявся від відбування покарання, ігноруючи встановлені графіки відпрацювання допустив невиходи на роботу без поважних причин та не відпрацював 76 годин громадських робіт.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор, подав апеляцію, в якій не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає до скасування через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч.2 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 28.01.2014 у виді 72 годин громадських робіт, що виходячи до ст. 72 КК України становить 9 днів обмеження волі, та остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття 1 рік 9 днів обмеження волі, без застосування вимог ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора, та дала пояснення аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_8 , які вважають, що призначене покарання є правильним, а апеляція не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 389 КК України є вірною і ніким з учасників процесу не оспорюється.

По справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та обґрунтовано постановив обвинувальний вирок, а посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції повністю враховано вимоги ст. 65, 66, 67 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання не підлягає задоволенню, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступень суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину. Так, в якості пом`якшуючих обставин суд вірно врахував щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч. 2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді 1 року 9 днів обмеження волі із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України. А тому вирок суду є законним і обґрунтованим, а доводи наведені в апеляції прокурора щодо м`якості покарання непереконливими та такими, що не підлягають задоволенню. Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів і призначено в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України.

Крім того, прокурор в своїй апеляції посилається на те, що при складанні різних видів покарань за сукупністю вироків суд не послався на ст. 72 КК України, яка передбачає правила заміни та переведення менш суворого виду покарання в більш суворий. Однак вище зазначене не відповідає дійсності, оскільки згідно мотивувальної частини вироку (т.2 а.с. 35) вказано:«... не відпрацював 76 годин громадських робіт, що за правилами переведення покарання в силу п.4 ч.1 ст. 72 КК України становить 9,5 днів обмеження волі.», тому, на думку колегії суддів, вказані доводи прокурора не підлягають до задоволення, оскільки вимоги вказаної норми закону враховані при винесенні вироки.

На підставі наведеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відхилити.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :