Справа №173/2508/14-к
Провадження №1-кп/173/23/2015
У Х В А Л А
іменем України

12 січня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
провівши у залі суду відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3. ст. 191 Кримінального кодексу України,

встановив :

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від прокуратури Верхньодніпровського району надійшов обвинувальний акт з додатками за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3. ст. 191 Кримінального кодексу України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачені та представник потерпілого вважали за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинувачених, представника потерпілого, вивчивши обвинувальний акт з додатками дійшов до наступних висновків.

Дана справа підсудна Верхньодніпровському районному суду Дніпропетровської області.

В той же час обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Законом про кримінальну відповідальність згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України є Кримінальний кодекс України.

Однак формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті не містить всіх ознак складу злочину, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 11 Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

Для формулювання обвинувачення необхідно, щоб було встановлено всі елементи складу злочину (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторони). Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 Кримінального кодексу України, вчинений у формі розтрати передбачає незаконне і безоплатне витрачання винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало у його віданні. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» предметом привласнення та розтрати є лише чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилось в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо.

Разом з тим в обвинувальному акті не зазначено, на яких правових підставах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювали повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами в сумі 1500 грн.

Окрім того в обвинувальному акті потерпілим зазначено ОСОБА_7 , в той час, на думку органу досудового слідства, протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вчинено розтрату бюджетних коштів.

Тобто органами досудового слідства фактично не визначено особу, якій було завдано шкоду протиправними діями обвинувачених.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що пред`явлене обвинувачення, викладене в обвинувальному акті є неконкретним, зазначені недоліки обвинувального акту унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду, а обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з п.3 ч.3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3. ст. 191 Кримінального кодексу України повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1