АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 року. м.
Київ.

Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області
в складі:

головуючого Миколюка О.В.

суддів Ігнатюка
О.В., Каленченко
Н.О.

з участю:
прокурора Чупринської Є.М.

засудженого ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

представника
потерпілої ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу
за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 25
січня 2007 року,

встановила:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2007 року

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Ржищів Київської області, громадянина України, із вищою освітою,
одруженого, працюючого вчителем ЗОШ №
16 м. Біла Церква Київської області, який мешкає в АДРЕСА_1, раніше не
судимого

засуджено за ч.1 ст. 286
КК України до 1-го року
обмеження волі без позбавленням права керування транспортними засобами;

на підставі ст. 75,
76 КК України ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено із випробуванням,
встановлено іспитовий строк тривалістю в 1
рік та зобов"язано повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та роботи;

стягнуто із
ОСОБА_1 1024 грн. 58 коп. судових
витрат;

вирішене питання
про речові докази.

Згідно із вироком, злочин засудженим ОСОБА_1 був вчинений за наступних
обставин.

23 серпня 2006 року близько
18-ї години ОСОБА_1, керуючи належним йому технічно справним автомобілем марки
ВАЗ-21011 реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухався по автодорозі Київ-Одеса, в напрямку м. Одеса. На 98 км + 55 м вказаної
автодороги, поблизу сел. Черкас Білоцерківського району Київської області, під
час виконання маневру перестроювання з правої смуги руху на додаткову смугу
гальмування для виконання розвороту, ОСОБА_1, в порушення вимог п.п. 2.3
„б", 10.1 та 10.3 ПДР України
проявив неуважність до

Справа № 11-383 /2007 Головуючий в 1-й інстанції Шпак
Т.С.

Категорія:
ч.1 ст. 286 КК
України Доповідач
Ігнатюк О.В.

2

дорожньої
обстановки, не переконався,
що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху,
не надав дорогу автомобілю „Судзукі Свіфт" реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2, що рухався в напрямку м. Одеса, внаслідок чого допустив
зіткнення із вказаним автомобілем. В результаті зіткнення автомобілів водію
автомобіля „Судзукі Свіфт" ОСОБА_2. були завдані середньої тяжкості
тілесні ушкодження, а порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху перебуває
у прямому причинному зв"язку із наслідками, що настали.

В апеляції засудженого вказано на незаконність вироку та
необхідність його скасування із підстав істотної неповноти проведеного
досудового і судового слідства. В обгрунтування апеляції засуджений посилався
на не врахування органом досудового слідства та судом того, що порушення ПДР
допустила і потерпіла ОСОБА_2.,
що також стало однією із причин ДТП.
Питання про це під час провадження у справі не з"ясовувалось, хоча
матеріали справи вказують на наявність таких порушень із її сторони. Вважав, що
при проведенні автотехнічної експертизи експертом була допущена неповнота
дослідження, яка вплинула на його висновки та висновки суду. Просив вирок
скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування.

В запереченнях на апеляцію засудженого прокурор, який
приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції послався на
необґрунтованість даної апеляції. Вважав, що вина засудженого у вчиненні
злочину стверджується зібраними по справі доказами, дослідженими судом і яким
суд дав належну оцінку. Доводи апеляції засудженого прокурор вважав такими, які
спростовуються матеріалами справи. Просив апеляцію засудженого залишити без
задоволення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
засудженого, який свою апеляцію підтримав, показав, що він дійсно допустив
порушення вимог ПДР України, що призвело до ДТП, однак ці правила порушувала і
потерпіла, що також сприяло вчиненню ДТП,
вважав, що висновок автотехнічної експертизи є не обгрунтованим, просив
вирок скасувати, а справу направити на додаткове розслідування; пояснення
потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляції,
вирок вважали законним та обгрунтованим, просили залишити його без змін, а
апеляцію без задоволення, пояснення прокурора, який заперечував проти
задоволення апеляції, вирок вважав законним та обгрунтованим, послався на те,
що матеріали справи не містять доказів порушення потерпілою вимог ПДР, які б
перебували у причинному зв"язку із ДТП
та наслідками, що настали, просив апеляцію залишити без задоволення, а
вирок -без
змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляція засудженого не підлягає задоволення.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за обставин
наведених у вироці, стверджуються зібраними по справі доказами, які були
ретельно досліджені судом під час судового слідства.

Так, із показань потерпілої вбачається, що дійсно на автодорозі Київ-Одеса,
поблизу повороту на сел.
Черкас на смугу її руху, майже впоперек цієї смуги, виїхав автомобіль. Вона
застосувала всі заходи для екстреного гальмування, однак зіткнення автомобілів
уникнути не вдалося. Внаслідок зіткнення автомобілів їй були завдані тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Вказані обставини ДТП
підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 таОСОБА_5

Та
обставина, що зіткнення автомобілів сталося на смузі руху автомобіля під
керуванням потерпілої, за умови, коли автомобіль під керуванням засудженого
перетинав дану смугу вбачається і із показань самого засудженого.

3

експертиз
потерпіла, в момент виникнення небезпеки для руху в тій дорожній обстановці, що
склалася, не могла уникнути зіткнення шляхом застосування екстренного
гальмування, як при швидкості її руху 90 км/год так і при швидкості руху 70
км/год. З технічної точки зору засуджений повинен був діяти згідно із вимогами
п.п.2.3"б", 10.1, 10.3 ПДР України, внаслідок дотримання яких
виключалось не тільки зіткнення автомобілів, але і саме виникнення небезпеки
для руху.

Винність ОСОБА_1 стверджується також іншими доказами, серед яких: протокол
огляду місця події, яким зафіксований факт зіткнення автомобілів, місце цього
зіткнення та певні обставини цієї ДТП; протоколом огляду транспортних засобів,
яким зафіксовані механічні пошкодження обох автомобілів; висновком
транспортно-трасологічної експертизи щодо кута між повздовжними осями
автомобілів в момент їх первинного контакту; висновком судово-медичної
експертизи щодо тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень; протоколами
відтворення обстановки та обставин події; іншими доказами.

Дослідивши вказані докази та давши їм належну оцінку у їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини
засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Кваліфікація дій
засудженого за ч. 1 ст.286
КК України є правильною.

Покарання засудженому призначене із дотриманням вимог
ст.65 КК України. Засуджений обгрунтовано та із дотриманням вимог ст. 75 КК
України звільнений від відбування покарання із випробуванням. На думку колегії
суддів, призначене засудженому покарання є необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи
апеляції засудженого щодо недостовірності зібраних по справі доказів та
неналежної їх оцінки судом є необгрунтованими. На думку колегії суддів у даній
справі, із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, зібрана
достатня кількість належних, достовірних та допустимих доказів, які не містять
між: собою суперечностей і які належно оцінені судом. Доводи апеляції
потерпілого про порушення потерпілою вимог ПДР України, що стало однією із
причин ДТП, є не
обгрунтованими і спростовуються зібраними по справі доказами. Окрім того,
колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ст. 275 КПК
України розгляд справи судом проводився лише щодо ОСОБА_1 і тільки в межах
пред'явленого йому обвинувачення, вину якого у вчиненні злочину колегія суддів
вважає доведеною.

Наведене вказує на те, що вирок Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2007 року щодо ОСОБА_1 є
законним та обгрунтованим, підстав для його зміни або скасування колегія суддів
не вбачає в зв"язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляцію
засудженого - без задоволення.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2007 року щодо
ОСОБА_1 залишити без змін.