АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , учень Миколаївського вищого професійного училища № 21
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , учень Миколаївського вищого професійного училища № 21
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , учень Миколаївського професійного училища № 5

___________________________________________________________
провадження № 11-кп/784/486/15 головуючий суду 1 інстанції
категорія: ст.ст. 15 ч.1, ОСОБА_9
185 ч. 2 КК України доповідач апеляційного суду
ОСОБА_1 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_8
законний представник ОСОБА_11
захисники ОСОБА_12
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок змінити. Визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.1, 185 ч.2 КК України. Звільнити від покарання на підставі ст. 105 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження про необхідність дослухатися батьків, неприпустимість вчинення злочинів або інших порушень громадського характеру кожного. Виключити з резолютивній частини вироку рішення про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців.
Короткій зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2015 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, за якою із застосуванням ст. 102 КК України призначено 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням від покарання на підставі ст. 105 КК України та із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження про необхідність дослухатися батьків, неприпустимість вчинення злочинів або інших порушень громадського характеру кожному.
Вирішено питання про речові докази.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в незастосуванні закону, який підлягав застосуванню. З цього приводу вказує, що органами досудового розслідування дії обвинувачених кваліфіковано за ст.ст. 15 ч.1, 185 ч.2 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Вказана кваліфікація дій обвинувачених знайшла підтвердження під час розгляду кримінального провадження і визнана судом доведеною відповідно до мотивувальній частини вироку. Однак, згідно із резолютивною частиною вироку обвинувачені визнані винними у вчиненні закінченого злочину за ст. 185 ч.2 КК України.
Також зазначає, що при застосуванні положень ст. 105 ч.1 КК України, звільнення неповнолітнього від покарання здійснюється у разі ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, оскільки замість покарання суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру. Тому вбачає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і в тому, що суд спочатку призначив обвинуваченим покарання у виді 6 місяців позбавлення волі кожному, а потім з посиланням на ст. 105 КК України прийняв рішення про звільнення обвинувачених від призначеного покарання, застосувавши примусові заходи виховного характеру.
Враховуючи наведене, апелянт вбачає передбачену ст. 413 КПК України правову підставу для зміни ухваленого судового рішення.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
03.09.2014 р., приблизно о 16 год. 55 хв., неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , попередньо домовившись між собою, намагалися таємно викрасти з верхів`я огорожі території Суднобудівного заводі імені 61 Комунару на перетині вулиць Набережної та АДРЕСА_4 належні даному державному підприємству 2 вогнегасники, 2 металевих ящика, 25 металевих залізничних костелів, металевий швелер та 2 рельсові підкладки на загальну суму 458 грн. 80 коп. Розпорядитися цим майном їм не вдалося через затримання працівниками міліції.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які не заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Доведеність вини обвинувачених у замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за викладених у вироку обставин, підтверджена дослідженими судом доказами і апелянтом не оспорюється.
З обвинувального акту вбачається, що органом досудового розслідування діям ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 була надана правова кваліфікація за ст.ст. 15 ч.1, 185 ч.2 КК України.
Мотивувальна частина вироку містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з посиланням на намагання обвинувачених таємно викрасти чуже майно, яким вони не змогли розпорядитися через затримання працівниками міліції. Також суд погодився із кваліфікацією дій обвинувачених за ст.ст. 15 ч.1, 185 ч.2 КК України як замаху на крадіжку чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Однак, викладаючи в резолютивній частині вироку рішення про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винуватими в предявленому обвинуваченні та відповідну статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, суд помилково зазначив ст. 185 ч.2 КК України (закінчений злочин) замість ст.ст. 15 ч.1, 185 ч.2 КК України (замах на злочин), застосувавши таким чином неправильно закон України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням наведеного, дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації із ст. 185 ч.2 КК України на ст.ст. 15 ч.1, 185 ч.2 КК України замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Така зміна правової кваліфікації дій обвинувачених не погіршує їх становища та не потребує повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, оскільки випливає з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним і кваліфікації їх дій, які безпосередньо викладені в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Суди не повинні допускати застосування кримінального покарання до неповнолітніх, які вчинили злочини, що не становлять великої суспільної небезпеки, якщо виправлення неповнолітніх може бути досягнуто шляхом застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.
Суд у вироку докладно навів обставини на обґрунтування мотивів прийняття такого рішення відносно неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , однак допустив помилку при застосуванні ст.105 КК України, вказавши, що неповнолітні підлягають звільненню від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, тоді як зазначена правова норма передбачає звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Виходячи зі змісту цих положень, в цьому разі неповнолітньому обвинуваченому суд покарання не застосовує, тобто, не призначає, а замість покарання відповідно до ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує відповідні примусові заходи виховного характеру.
На підставі викладеного, із резолютивній частини вироку підлягає виключенню рішення суду про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покарання з урахуванням вимог ст. 102 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 місяців - кожному.
З наведених мотивів, на підставі ст. 409 ч. 4 КПК України через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність оскаржуваний вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
Апеляційний суд звертає увагу на необхідність виправлення в порядку ст. 379 КПК України описки в резолютивній частині вироку в написанні прізвища неповнолітнього ОСОБА_6 (а.с. 47), прізвище якого помилково зазначено як ОСОБА_16 .
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 ч.4, 424, 426, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Центрального району м. Миколаєва ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2015 р. відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зі ст. 185 ч.2 КК України на ст.ст.15 ч.1, 185 ч.2 КК України.
Виключити із резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покарання з урахуванням вимог ст. 102 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 місяців кожному.
Вважати ОСОБА_6 звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження про необхідність дослухатися батьків, неприпустимість вчинення злочинів або інших порушень громадського характеру.
Вважати ОСОБА_7 звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження про необхідність дослухатися батьків, неприпустимість вчинення злочинів або інших порушень громадського характеру.
Вважати ОСОБА_8 звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження про необхідність дослухатися батьків, неприпустимість вчинення злочинів або інших порушень громадського характеру.
В іншій частині зазначений вище вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Головуюча: Судді: