ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

12 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240, за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_1 і потерпілої ОСОБА_2 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки с. Новопетрівка Снігеровського району Миколаївської області, мешканки АДРЕСА_1, раніше не судимої,

яку визнано винуватою у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулись засуджена ОСОБА_1 і потерпіла ОСОБА_2 із касаційними скаргами на вказані судові рішення.

У касаційних скаргах, які аналогічні за змістом, потерпіла ОСОБА_2 і засуджена ОСОБА_1 стверджують про суворість призначеного покарання. Вважають, що при призначенні покарання ОСОБА_1 суд повинен був застосувати ст. 69 КК України з урахуванням того, що засуджена активно сприяла розкриттю злочину, щиро розкаялася у його вчиненні, частково відшкодувала завдану шкоду, раніше не судима та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а потерпіла до неї претензій не має. Просять змінити судові рішення щодо ОСОБА_1 і, застосувавши ст. 69 КК України, пом'якшити призначене їй покарання за ч.2 ст. 121 КК України.

За вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Цим же вироком за аналогічні кримінальні правопорушення засуджено ОСОБА_3

Вирішено питання про цивільні позови та речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року вищевказаний вирок змінено.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 135 КК України закрито за відсутністю в їх діях складу цього кримінального правопорушення.

Постановлено вважати ОСОБА_1 і ОСОБА_3 засудженими за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років кожну із них.

Відмовлено в задоволенні позовної заяви прокурора про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь Дунаєвецької центральної районної лікарні витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 в розмірі 816 грн 67 коп.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Щодо засудженої ОСОБА_3 судові рішення у касаційному порядку не оскаржено.

За обставин, встановлених у вироку, 13 травня 2014 року біля 23:30 год. ОСОБА_1 і ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля магазину «Мобістиль», що по вул. Шевченка, 107, у м. Дунаївці, на ґрунті неприязних стосунків, умисно завдали ОСОБА_4 удари руками і ногами по голові, грудній клітині, животу, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження від яких потерпілий помер 14 травня 2014 року в Дунаєвецькій районній лікарні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який зазначив про безпідставність касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Потерпілою та засудженою не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та правильність застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій засудженої. Не заперечується і правильність закриття провадження за ч. 3 ст. 135 КК України за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу цього злочину.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_1 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, суд урахував ступінь тяжкості злочину, який віднесено до категорії тяжких, дані про обвинувачену, яка раніше не судима, негативно характеризувалася, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, пом'якшуючі покарання обставини, якими суд визнав: активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття у його вчиненні та ту обставину, що злочин вчинено вперше. Також суд зважив і на обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Призначене ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок у цьому кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про те, що наведені у вироку пом'якшуючі покарання обставини, а також дані про особу обвинуваченої у сукупності не дають підстав для призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ті обставини, що ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро каялася, активно сприяла розкриттю злочинів, було враховано судом при призначенні засудженій покарання у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Те, що ОСОБА_1 у порядку виконання вироку про стягнення у солідарному порядку з неї та ОСОБА_3 55682 грн на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2, перерахувала потерпілій 500 грн не є достатньою підставою для пом'якшення призначеного засудженій покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні, не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційних скарг потерпілої ОСОБА_2 та засудженої ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженої ОСОБА_1 і потерпілої ОСОБА_2 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7