Справа №488/5207/14-к 05.02.2015 05.02.2015 05.02.2015
Провадження: № 11-кп/784/105/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 309 ч. 1 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0002770 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.11.2014 року, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.07.2014 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи наркотичних засобів № 1758 від 10.09.2014 року в сумі 196 грн. 56 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати до нього ст. 75 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скару.
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що призначене йому судом 1 інстанції покарання вважає занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що має на утриманні малолітню дитину та хвору матір.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 протягом невстановленного періоду часу за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 незаконно без мети збуту для особистого вживання зберігав наркотичний засіб канабіс масою в перерахунку на суху речовину 36,4 г.

04.09.2014 року з 20.00 год. до 20.50 год. працівниками міліції під час огляду домоволодіння за зазначеною адресою вказаний наркотичний засіб був виявлений і вилучений.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Із матеріалів кримінальної справи вбачається, що в судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд визначив обсяг доказів, що підлягають дослідженню, а також визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Проти такого порядку розгляду справи судом не заперечували учасники судового розгляду, зокрема ОСОБА_6 .. При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив матеріали кримінальної справи та дані про особу.

Згідно даних носія технічної інформації та журналу судового засідання ОСОБА_6 визнав свою вину в повному об`ємі, при його допиті він ніяких заперечень щодо пред`явленого йому звинувачення не виказував. Обвинуваченому також були роз`яснені положення вказаного закону про те, що при розгляді справи у такому порядку, він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 394 ч. 2 КПК України судове рішення суду 1 інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ст. 349 ч. 3 КПК України.

Крім того, за приписами ст. 399 ч.4 КПК України суддя-доповідач суду апеляційної інстанції серед іншого відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржено виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржено згідно з положеннями ст. 394 КПК України.

Наведені норми кримінального процесуального закону дають підстави суду апеляційної інстанції не розглядати апеляційну скаргу обвинуваченого в частині доводів, пов`язаних із запереченням ним обставин події злочину, виду та розміру завданої шкоди, а також пов`язані з цим твердження апелянта стосовно неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені в судовому засіданні і є обґрунтованими. Кваліфікація його дій за ст. 309 ч. 1 КК України є правильною.

Покарання обвинуваченому за вчинення цього злочину призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин. Це покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупність злочинів, суд порушив вимоги ч.4 ст. 70 КК України та не врахував роз`яснення, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 у випадках, коли особа, щодо якої застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який її засуджено до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожний вирок виконується самостійно.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Після винесення цього вироку було встановлено, що ОСОБА_6 вчинив інший злочин 15 вересня 2014 року, тобто до винесення вироку Заводським районним судом м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року.

За таких обставин при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд не повинен був застосовувати принцип часткового складання покарань, оскільки в такому випадку вирок від 03 листопада 2014 року мав виконуватись самостійно. Тому апеляційний суд виходить з покарання, призначеного саме за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. В цій частині вирок підлягає зміні.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_6 вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2014 року, був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. За такого, застосування судом правил ст. 71 КК України є правильним. Разом з тим, розмір покарання за сукупністю вироків має бути меншим, враховуючи розмір покарання, призначено суто за ч.2 ст. 185 КК України за вироком від 03 листопада 2014 року у виді 2 років. І в цій час вирок підлягає зміні.

З огляду на викладене вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2014 року підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосування судом кримінального закону.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 426, 532 апеляційний суд,
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва області від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на 1 рік та до покарання, визначеного йому за попереднім вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених пп. 3,4 ст. 76 КК України, який належить виконувати самостійно.

За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного обвинуваченому за даним вироком за ч.1 ст. 309 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2014 року, і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: