У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_11 ОСОБА_12
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 червня 2015 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, проживаючого АДРЕСА_1, громадянина України, раніше судимого останнім вироком 10.11.2005 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 12.02.2010 року по відбуттю строку покарання, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 17 жовтня 2013 року, приблизно 16 год., знаходячись біля адміністративної будівлі по вул. Героїв Дніпра, 22/б, повторно, відкрито заволодів мобільним телефоном «Fly IQ 441» вартістю 1000 грн., що належав неповнолітній ОСОБА_7

У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, посилаючись на безпідставне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому прокурор зазначає, що ОСОБА_6, будучи особою неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність. Також вказує на те, що апеляційний суд в ухвалі не навів переконливих доводів щодо безпідставності доводів прокурора та обгрунтованості застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, чим порушив вимог ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про обгрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вбачається, що це провадження судом розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюється.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м'якості, колегія суддів вважає обгрунтованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винній особі має бути призначено відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання. При звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно. Ці злочинні дії засудженого кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України і за цим законом йому було призначено 5 років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього певних обов'язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст.76 КК України.

Проте, таке рішення суду першої інстанції, як правильно зазначено у касаційній скарзі прокурора, не можна визнати обгрунтованим, бо відповідно до вимог ст. 65 КК України, покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, і лише з урахуванням ступеню тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають для цього підстави, особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому суду слід було мати на увазі, що тяжкість злочину мала бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою, що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції визнав обставиною, що пом'якшує покарання ОСОБА_6, щире каяття у вчиненому, а також врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його відношення до вчиненого, визнання своєї вини, дані про його особу, який є раніше судимий, та його формальну позитивну характеристику. Також судом враховано обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. Проте цей суд, всупереч вимог ст. 65 КК України, як обгрунтовано зазначено у касаційній скарзі прокурора, не повною мірою врахував те, що ОСОБА_6 вчинив корисливий злочин, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, щодо неповнолітньої особи, при цьому не вжив заходів, спрямованих на добровільне відшкодування завданої шкоди та те, що будучи особою неодноразово раніше судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

Проте, залишаючи вирок суду щодо засудженого ОСОБА_6 без зміни, апеляційний суд зазначені вище обставини залишив без належної уваги. Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора, в якій ставилося питання про його скасування та постановлення нового вироку через невідповідність призначеного засудженому ОСОБА_6 покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок м'якості, докладних та переконливих мотивів на спростування наведених в апеляції доводів щодо необгрунтованості звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, всупереч вимог ст. 419 КПК України, у своїй ухвалі не навів, врахувавши лише обставини, визнані судом першої інстанції, та те, що на його утриманні фактично знаходиться двоє малолітніх дітей, а також думку потерпілої, яка претензій до засудженого не мала. При цьому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, не звернув увагу на явну несправедливість призначеного засудженому покарання внаслідок необґрунтованого застосування ст. 75 КК України, оскільки врахувавши обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, належно не врахував те, що ОСОБА_6, маючи на своєму фактичному утриманні двох малолітніх дітей, після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчинити умисний корисливий злочин проти неповнолітньої особи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді апеляції прокурора були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину і його особі. Тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, бо в апеляції прокурором ставилося питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення цим судом свого вироку з вищевикладених підстав.

При новому апеляційному розгляді суду слід повною мірою врахувати ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу засудженого та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, визначитись із відповідністю призначеного йому покарання судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, та прийняти законне і обгрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законів.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10