АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№11 - кп/796/109/2015 Головуючий першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року, відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 23.02.2000 року вироком Залізничного районного суду м. Києва за ч.1 ст. 229-6 КК України;

- 11.11.2003 року вироком Соломянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185, ст. 395 КК України;

- 30.01.2007 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України;

- 14.01.2010 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України;

- 27.11.2012 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 182 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано ОСОБА_6 до покарання, призначеного за цим вироком, не відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2012 року, остаточно визначивши йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , маючи не зняті і не погашені судимості, 25.06.2014 року близько 08 год. 40 хв., разом з невстановленою досудовим слідством особою, перебуваючи в салоні автобуса № 63, що рухався в напрямку п-ту. Гагаріна в м. Києві, вступили між собою у попередню злочинну змову спрямовану на таємне викрадення чужого майно, яке належало ОСОБА_9 .

Реалізуючи спільний злочинний намір, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав з сумки потерпілої ОСОБА_9 гаманець вартістю 600 грн., в середині якого знаходилися грошові кошти у сумі 240 грн., водійське посвідчення та зарплатна картка банку «Юнікредіт», після чого утримуючи викрадене майно у руці, яка була у нього за спиною, направився до виходу з автобусу з метою зникнення з місця вчинення злочину.

Проте, в цей час злочинні дії ОСОБА_6 та невстановленої досудовим слідством особи були помічені потерпілою ОСОБА_9 , яка виявила відсутність свого гаманця з особистими речами, який побачила у руці ОСОБА_6 та схопивши останнього за руку, наказала повернути їй вкрадене майно з її сумки.

Після чого, ОСОБА_6 розуміючи, що його злочинні дії та невстановленої досудовим слідством особи, були викриті потерпілою та усвідомлюючи, що довести злочинний умисел до кінця не зможуть, передав викрадений у ОСОБА_9 гаманець невстановленій досудовим слідством особі, який з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, а ОСОБА_6 на виході з автобуса № 63 був затриманий працівниками міліції.

Спільними злочинними діями ОСОБА_6 та невстановленої досудовим слідством особи потерпілій ОСОБА_9 було спричинену матеріальну шкоду на суму 840 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі ст. ст. 283, 284 КПК України в зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, а висновки суду, викладені в ньому не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, апелянт зазначає, що показання свідка ОСОБА_10 не узгоджуються з показаннями потерпілої, оскільки свідок зазначив, що він бачив потерпілу та обвинуваченого на зупинці автобуса № 63 «Я.Гашека» біля магазину «Фора», а в дійсності потерпіла та обвинувачений вийшли з автобуса на зупинці по проспекту Гагаріна біля магазину « АТБ». Саме про цю зупинку говорила й потерпіла, та саме на цю зупинку згодом приїхали працівники міліції. На ці розбіжності в показаннях суд першої інстанції не звернув увагу.

А інших свідків, які б могли підтвердити показання потерпілої під час досудового слідства встановлено не було, тому обвинувачений вважає, що його вина у скоєнні злочину, що йому інкримінують, не доведена.

Крім того, обвинувачений звертає увагу апеляційного суду на те, що потерпіла ОСОБА_9 своє право власності на майно, викрадення якого в подальшому стало предметом його обвинувачення не підтвердила, не заявляла позов про відшкодування їй спричиненої шкоди, тому на думку апелянта у вироку викладені лише припущення з приводу того, що це майно взагалі було у потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується зібраними по справі, дослідженими в судовому засідання доказами.

Ці докази суд повно та правильно виклав у вироку, проаналізував в плані належності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті справи.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції стверджувала, що точної дати вона не пам`ятає, але події відбувались в один із двадцятих чисел червня місяця 2014 року. В той день, вона їхала на роботу і приблизно в 8 годин 50 хвилин зайшла на зупинці « Інститут хімії» до автобусу маршруту № 63, котрий рухався в сторону Ленінградської Площі в м. Києві. Оскільки автобус був переповнений людьми, то вона стояла недалеко від вхідних дверей. Позаду неї стояли, як вона в подальшому дізналась, обвинувачений ОСОБА_6 та ще один чоловік, які між собою спілкувались. В потерпілої була сумка, котру вона тримала в праві руці, опустивши донизу. Під час руху автобусу потерпіла відчула, що в її сумці хтось «копошиться», але дістати сумку через наповненість автобусу людьми не змогла. Доїхавши до зупинки «Гашека», потерпіла, надаючи пасажирам можливість вийти з автобусу, сама з нього виходила і лише тоді виявила відсутність в сумці свого гаманця, та почала кричати. В цей момент вона побачила обвинуваченого ОСОБА_6 , який, надаючи пасажирам можливість вийти з автобусу, також вийшов і вже намагався повертатися в автобус. При цьому в обвинуваченого за спиною була чорна сумка, під якою в руці він тримав гаманець потерпілої. Потерпіла побачила свій гаманець, адже він був зеленого кольору, і почала забирати гаманець у обвинуваченого. Проте, в цей момент, обвинувачений гаманець потерпілої передав іншому чоловіку, який з ним їхав, і останній побіг з місця вчинення злочину. Потерпіла не стала доганяти зазначеного чоловіка, а зайшовши до автобусу з обвинуваченим, почала його утримувати та викликала працівників міліції. На наступній після Ленінградської Площі в м. Києві зупинці автобусу № 63 вона вийшла з обвинуваченим і попросила пасажира, котрий чекав свого транспорту до приїзду працівників міліції тримати обвинуваченого, щоб він не втік. По приїзду працівників міліції, обвинуваченого ОСОБА_6 було затримано.

При цьому потерпіла зазначила, що впевнена в тому, що саме обвинувачений ОСОБА_6 викрав в неї гаманець, адже саме в його руках під сумкою вона побачила свій гаманець і намагалась його забрати, але обвинувачений швидко передав гаманець іншому чоловіку.

Потерпіла наполягала на тому, що раніше з обвинуваченим не була знайома, причин для його оговору не має. Не навів таких даних і обвинувачений ОСОБА_6 як в в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Тому, колегія суддів вважає, що суд вірно поклав в основу вироку показання потерпілої, адже вони є послідовними, не містять суперечностей, і підстав сумніватись в їх правдивості, як з приводу належності потерпілій гаманця, так і з приводу розвитку подій, у колегії суддів не має.

Крім того, показання потерпілої підтверджуються дослідженим в ході судового розгляду та долученим до матеріалів провадження протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблицями до нього від 25 червня 2014 року, з яких вбачається відтворення потерпілою подій, коли вона намагалася забрати у обвинуваченого належний їй гаманець.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про не доведення його вини у вчиненні відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження.

Розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_11 щодо зупинки, на якій свідок підходив до потерпілої та ОСОБА_6 в той момент, коли у них були непорозуміння, не впливають на доведеність вини ОСОБА_6 у викраденні в потерпілої гаманця, адже даний свідок не був безпосереднім свідком такого викрадення.

Про наявність же попередньої змови між обвинуваченим ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою вказують їх узгоджені дії по відкритому викраденню майна потерпілої.

А тому, на думку колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна за кваліфікуючими ознаками - повторність та попередня змова групою осіб, кваліфіковані вірно.

З матеріалів провадження убачається, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, як про це вказує в апеляційній скарзі обвинувачений, а висновки суду, викладені у вироку повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України. При цьому суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря нарколога, не працює, характеризується посередньо, раніше неодноразово скоював злочини, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів та відсутність обставин, що пом`якшують покарання. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, на думку колегії суддів обґрунтовано прийшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Також, суд, у відповідності до вимог ст. 78 КК України, правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, оскільки він вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року.

Що стосується доводів апелянта про непред`явлення потерпілою цивільного позову, то це не є будь - яким порушенням, оскільки це право потерпілої, а не обов`язок, і своїм правом вона має право скористатись або не скористатись.

З огляду на викладене, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і скасування вироку із закриттям кримінального провадження відносно нього.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
__________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4