У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Пивовара
В.Ф.,

суддів за участю прокурора та
засудженого

Гошовської Т.В., Мороза М.А., Сорокіної С.А. ОСОБА_1

розглянула
в судовому засіданні 24 травня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на постановлені щодоОСОБА_1судові
рішення.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2006
року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на
4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами
строком на 3 роки і на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 1рік 6 місяців.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1
на користь потерпілих: ОСОБА_3 на відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди 252
грн. 28 коп. і моральної шкоди - 9000
грн., ОСОБА_2 - 1722 грн. 37 коп.
матеріальної і 6000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2006 року
зазначений вирок у частині вирішення цивільного позову змінено, постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь
потерпілих ОСОБА_4. 13000 грн.
і ОСОБА_2 10000 грн. моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 4 листопада 2005 року, перебуваючи у нетверезому стані, на автодорозі в сел. Первомайському Жовтневого
району Миколаївської області, керуючи автомобілем “Опель-Аскона”, рухаючись в темну пору доби в умовах обмеженої видимості, не врахував дорожню обстановку, не прийняв
заходів до зменшення швидкості руху для об'їзду перешкоди, в порушення вимог
п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху виїхав на смугу зустрічного руху та
здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, спричинивши ОСОБА_3 тяжкі, а ОСОБА_2 середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 зазначає, що призначене ОСОБА_1
покарання не відповідає тяжкості злочину й
особі засудженого внаслідок м'якості.
Указує на неправильне вирішення цивільного позову. Просить змінити
зазначені судові рішення, повністю задовольнити її позовні вимоги і стягнути
з ОСОБА_1 на її користь 9020 грн. матеріальної
і 30000
грн. моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про
відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_1, який надав
документи, що підтверджують відшкодування заподіяної шкоди потерпілим,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що у
задоволенні скарги слід відмовити.

Висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого
злочину суд обгрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами і потерпілою
не оскаржується.

Дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи у касаційній скарзі потерпілої ОСОБА_2 про скасування
постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень із тих підстав, що йому призначено
занадто м'яке покарання, є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у
виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість
виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про
звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й
достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК
України при обранні засудженому ОСОБА_1 покарання врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, обставину, що обтяжує покарання, дані про його особу, який
раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи,
має на утриманні неповнолітню дитину.

Суд урахував також і поведінку ОСОБА_1 після вчиненого злочину - його
щиросердне каяття та надання матеріальної допомоги потерпілим під час їх
знаходження на стаціонарному лікуванні та ту обставину, що він один утримує
свою сім'ю, і дійшов вірного висновку про можливість виправлення засудженого
без відбування покарання на підставі ст.
75 КК України.

Отже, доводи потерпілої ОСОБА_2, зазначені у касаційній скарзі з приводу
м'якості призначеного засудженому покарання, є непереконливими.

Цивільний позов вирішено відповідно до вимог закону, з урахуванням усіх
обставин справи.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевіряв доводи апеляції потерпілої
ОСОБА_2, аналогічні доводам її касаційної скарги, про неправильність вирішення
судом цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, і обгрунтовано визнав їх безпідставними.
Проте, апеляційна інстанція знайшла за можливе збільшити розмір стягнення з
ОСОБА_1 на користь потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заподіяної їм моральної шкоди,
яка засудженим на час розгляду справи судом касаційної інстанції повністю
відшкодована.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень кримінально-процесуального
закону, які тягнуть скасування постановлених у справі судових рішень.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок
Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 травня 2006 року
щодоОСОБА_1без зміни.

С
у д д і :

Пивовар В.Ф. Гошовська
Т.В. Мороз
М.А.