Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,

суддів: ОСОБА_15, ОСОБА_16,

за участю прокурора ОСОБА_17,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 03 березня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 04 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Житомирської області від 07 листопада 2014 року.

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 212 КК України до покарання у виді штрафу понад 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі майнової шкоди у сумі 957 056 грн., з позбавленням права займатись підприємницькою діяльністю на строк 3 роки, з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є його власністю,

- за ч. 2 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки,

- за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного за ч. 2 та ч. 3 ст. 358 КК України покарання.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано виннуватим та засуджено за те, що він, будучи приватним підприємцем, упродовж 2004 - 2006 років у чисті бланки податкових накладних з відбитками печаток ТОВ «Теском», МПП «Укртехмастила», МПП «Ява», ПП «Укрпромтрейд», ТОВ «Союзпром-Україна», ТОВ «Вітел-Ком», ТОВ «Торгова компанія АСК», ТОВ «Стрінгер», ЗАТ «Універсал-збут», ТОВ «Ігнаж», ТОВ «Ерматекс», ТОВ «Юнікон-пром», ПП «Альтаір», ТОВ «Укрресурс-сервіс», ПП «Белана», Київської міської спілки ветеранів Афганістану м. Києва, ПП «Юнісон», ТОВ «Агромонтаж», ДП «Нові системи», ТОВ «Бі Тек», ТОВ «Центрторг-К» за допомогою дружини ОСОБА_3, якій не повідомляв про свої злочинні наміри, вніс завідомо неправдиві дані про придбання товарів у вказаних товариствах, хоча фактично зазначені угоди не здійснювалися. ОСОБА_1, використовуючи зазначені завідомо підроблені документи бухгалтерської та податкової звітності, за період з 1 жовтня 2004 року по 30 вересня 2006 року шляхом незаконного формування податкового кредиту, незаконного заниження податкового зобов'язання, внесення до податкових декларацій з податку на додану вартість завідомо неправдивих відомостей, які надавав до податкової інспекції, ухилився від сплати податку на додану вартість до бюджету в розмірі 957 056 грн., що в 7 328 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо нього, через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі, просить їх скасувати, а справу закрити. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що ні досудовим слідством, ні судом не доведено його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки в матеріалах справи відсутні достовірні докази його винуватості. Посилається на те, що місцевий суд урахував недопустимі докази, не встановив достовірної суми несплаченого боргу та не звернув уваги на відмову ДПІ м. Житомира від заявленого позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора, яка заперечувала проти скарги, але пропонувала змінити судові рішення в частині призначеного за ч. 3 ст. 212 КК України покарання з урахуванням висновків Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 212, ч. 2 та ч. 3 ст. 358 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, експерта ОСОБА_13, а також даними, що містяться в актах документальної перевірки господарської діяльності ОСОБА_1, висновках судово-бухгалтерської, технічних та почеркознавчих експертиз, речовими та іншими доказами по справі.

Також суд детально проаналізував показання ОСОБА_1, надані ним у судовому засіданні, про здійснення ним як приватним підприємцем фінансово - господарської діяльності.

Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку, а тому посилання засудженого на відсутність в матеріалах кримінальної справи доказів його винуватості є безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 67 КПК України (1960 року) оцінив усі докази у справі, та з дотриманням вимог статей 323, 333-335 КПК України (1960 року) постановив вирок, належним чином умотивувавши своє рішення та дійшовши обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 та ч. 3 ст. 358 КК України.

При призначенні покарання засудженому місцевий суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про його особу.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду в частині звільнення ОСОБА_1, на підставі ст.ст. 49,74 КК України, від призначеного за ч. 2 та ч. 3 ст. 358 КК України покарання.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляції засудженого й обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином умотивувавши свої висновки.

Перегляд справи в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Між тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 5-6кс14 від 22 травня 2014 року, встановлено, що особа, яка вчинила передбачений ч. 3 ст. 212 КК України злочин до набрання Законом України від 15 листопада 2011 року № 4025-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» (далі-Закон № 4025-VI) чинності і засуджується після 17 січня 2012 року, з урахуванням вимог статті 5 КК України та принципу правової визначеності, не може бути у гіршому становищі, ніж особи, які вчинили такий саме злочин, засуджені та відбували покарання до набрання цим Законом чинності.

Виходячи з наведеного, особі, яка вчинила злочин, передбачений частиною третьою статті 212 КК України, до набрання Законом № 4025-VI чинності і засуджується після 17 січня 2012 року, може бути призначене основне покарання у виді штрафу, а його розмір має визначатись у межах санкції цієї частини статті в редакції Закону № 4025-VI - від п'ятнадцяти тисяч до двадцяти п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що відповідно до вимог ст. 395 КПК України (1960 року) вирок та ухвала судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні в частині призначеного засудженому за ч. 3 ст. 212 КК України покарання зі зменшенням розміру штрафу до меж санкції вказаної норми.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

У порядку ст. 395 КПК України (1960 року) вирок Богунського районного суду м. Житомира від 04 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Житомирської області від 07 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення за ч. 3 ст. 212 КК України покарання змінити.

Знизити ОСОБА_1 розмір призначеного за ч. 3 ст. 212 КК України ( в редакції Закону 2001 року ) покарання у виді штрафу до п'ятнадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 000 грн., з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, строком на 3 роки, з конфіскацією Ѕ частини майна, яке є його власністю.

С у д д і:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16