АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 11-кп/774/108/к/15, справа №210/6065/14-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 222 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000603 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в с. Червона Знам`янка Казанківського района Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України.

Учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_7 .

Обвинувачений - ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваного вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, та ухвалення у цій частині свого вироку, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у розмірі 51 000 грн. з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 1 рік.

Обвинуваченим ОСОБА_6 вирок в апеляційному порядку не оскаржено.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі дві тисячі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 38.250, 00 грн., з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 1 рік.

За обставин, встановлених судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та детально викладених у вироку, що учасниками кримінального провадження не оспорюються, ОСОБА_6 у період з 28.05.2014 р. до 21.07.2014 р. надав до ПАТ "Банк Михалівський" завідомо неправдиву інформацію для отримання кредитів на ім`я 37 фізичних осіб на суми від 4.762, 68 грн. до 23.812, 68 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не спорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, у той же час зазначає, що призначена судом міра покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки судом першої інстанції не наведено жодної обставини яка б істотно знижувала ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, що передбаченого ст. 69 КК України.

Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України не повною мірою врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом у межах апеляційних скарг. Висновки суду про фактичні обставини справи, встановлені відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 222 КК України, не оскаржуються, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряються.

Разом з тим, доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання внаслідок необґрунтованого застосування судом положень ст. 69 КК України заслуговують на увагу. Так, згідно правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України у п. 8 Постанови його Пленуму від 24.10.2003 р. № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_6 цих вимог не дотримався та не зазначив, чому він визнав обставини, пом`якшуючі покарання цьому обвинуваченому, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та прийняв рішення про застосування положень ст. 69 КК України за відсутності для цього достатніх підстав. Наведені судом обставини, а саме щире каяття обвинуваченого та активне сприяння органу досудового розслідування та суду у розкритті злочину, колегія суддів не вважає достатньо вагомими зважаючи на фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, зокрема значну кількість епізодів надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредитів.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням у цій частині свого вироку.

Вирішуючи питання про призначення нового покарання ОСОБА_6 , колегія суддів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий; обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття обвинуваченого та активного сприяння органу досудового розслідування та суду у розкритті злочину; відсутності обставин, що обтяжують покарання, - вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання без застосування ст. 69 КК України відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ст. 222 ч. 2 КК України, - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та додаткове покарання у вигляді позбавлення права займатися підприємницькою діяльність строком на один рік. На думку колегії суддів, таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року задовольнити.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000603 за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 222 КК України у виді штрафу у розмірі 3.000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51.000, 00 грн. (п`ятдесят одну тисячу гривень 00 коп.), з позбавленням права займатися підприємницькою діяльність строком на 1 (один) рік.
В решті вирок суду - залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній - заставу.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4