Ухвала

іменем україни

7 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Широян Т.А.,

суддів Солодкова А.А., Британчука В.В.

при секретарі Холевчуку А.А.,

за участю:

прокурора Саленка І.В.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської

· області від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2014 року

Вироком Миргородського міськрайонн

· ого суду Полтавської області від 12 листопада 2013 року засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості

за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 49821,78 грн. та 80290 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він 12 квітня 2013 року приблизно о 23 годині 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за обставин, наведених у вироку, під час масової бійки, яка мала місце між двома групами осіб в центральній частині м. Миргорода Полтавської області поблизу ресторану - бару „Париж - Дакар", що по вул. Незалежності, умисно дерев'яною палицею, яка була в салоні автомобіля, на якому він прибув до місця події, з великою силою наніс удар по голові неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження

В касаційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_1 просить вирок та ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд у зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину, який йому інкримінують. Вказує, що умислу бити потерпілого палицею в нього не було, а він тільки захищав себе від протиправних посягань на здоров'я та життя, виконував всі дії в межах необхідної оборони. Крім того вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту і однобічність судового та досудового слідства.

У внесених до касаційної скарги змінах, просить перекваліфікувати його дії на ст. 128 КК України та призначити покарання в межах санкції даного закону.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримку поданої засудженим касаційної скарги з підстав, викладених у ній, думку прокурора на їх спростування, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв'язку з наведеним, доводи захисника в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Висновок суду про направленість умислу ОСОБА_1 на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів і є правильним.

Твердження у касаційній скарзі засудженого про вчинення ОСОБА_1 злочину при перевищенні межі необхідної оборони спростовуються показаннями самого засудженого про те, що потерпілий участі у бійці не брав, лише хотів розборонити осіб, які бились біля ресторану-бару «Париж-Дакар», на що він дістав з автомобіля саморобну биту та вдарив нею по одному із осіб, які бились.

Свідок ОСОБА_5, ініцатор конфлікту, пояснював, що, почувши зневажливе висловлювання на свою адресу з боку засудженого та ще двох осіб, з метою зясувати відносини разом із своїми друзями на машині відслідкував кривдників. Коли ті повернулись до ресторану -бару «Париж-Дакар» у центрі міста між ними виникла бійка, у якій потерпілий участі не приймав.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показання зазначеного свідка не спростували, додали, що могли уникнути конфлікту, але вирішили повернутись назад.

Потерпілий на досудовому слідстві та у суді показав, що дійсно, побачивши бійку між двома групами молоді, кинувся розбороняти їх. Нікого не бив. Удар в голову отримав коли був повернутий спиною до нападника і ніякої загрози для останнього не створював.

Інші свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9- очевидці бійки, пояснювали, що наочно бачили, як засуджений палицею наніс удар зверху потерпілому по голові.

За висновком судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_3 виявлені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді рани в тім'яній області справа, перелому кісток черепу, епідуральної гематоми, які могли виникнути від одноразової дії тупого твердого предмету, яким могла бути дерев'яна палиця, в праву скроневу область голови потерпілого.

Будь-які дані про те, що засуджений у бійці отримав тілесні ушкодження, або ж потерпілий вчинив активні дії, які б загрожували життю та здоров'ю ОСОБА_1, матеріали кримінального провадження не містять.

Натомість матеріалами кримінального провадження установлено, що ОСОБА_1 заподіяв потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження під час конфлікту між двома групами осіб, який перетворився у бійку, учасником якої потерпілий не був, а не при перевищенні меж необхідної оборони, про що йдеться у касаційній скарзі.

Оцінивши сукупність зібраних у справі доказів, враховуючи характер, кількість і локалізацію поранень, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд переглянув дане кримінальне провадження за апеляцією засудженого ОСОБА_1 та у відповідності до вимог ст. 419 КПК України виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо нього законним і обґрунтованим.

Викладені в ухвалі мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, та такими, що відповідають матеріалам справи.

Призначаючи покарання, суд дотримався вимоги ст. 65 КК України та призначив ОСОБА_1. покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 1 статті 121 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень, в провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 436-438, 441 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2014 року щодо нього - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

судді

______________ _____________ _______________

А.А. Солодков Т.А. Широян В.В. Британчук