Номер провадження: 11-кп/785/198/15
Номер справи місцевого суду: 495/8802/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2014 року, яким

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, є громадянином України, одружений, працює за наймом, раніше судимий:

- 30.07.2002 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки;

- 18.04.2003 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до трьох років і двох місяців позбавлення волі;

- 09.06.2005 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389, 70, 71 КК України до одного року і двох місяців позбавлення волі;

- 20.03.2007 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 307 КК України до п`яти років позбавлення волі;

- 24.09.2013 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.05.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році;

проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки і встановленням обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи,

встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 28.08.2014 р., о 06 год. 20 хв., знаходячись на базі відпочинку Металіст по АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, через незаперті двері проник до кімнати №9 і таємно викрав мобільний телефон HTC Desire 300 Black (301е) вартістю 2000 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі прокурор, зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого, але призначив надто м`яке покарання. При цьому суд не мотивував у вироку, яким чином ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким. За таких обставин прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена його показаннями, у яких він підтвердив факт та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, внаслідок чого, суд першої інстанції за погодженням зі сторонами судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України прийняв рішення про недоцільність дослідження інших доказів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, посередньо характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпіла немає до нього претензій у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди, раніше судимий але покарання відбув повністю, тому дійшов висновку про недоцільність реального відбування покарання обвинуваченим і, призначивши обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі, звільнив його від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції видно, що ОСОБА_7 раніше судимий п`ять разів.

Двічі (у 2002 та 2013 роках) обвинувачений був звільнений від відбування покарання з випробуванням, а одного разу умовно достроково і кожного разу, після цього, він вчиняв новий злочин.

Останній раз ОСОБА_7 був звільнений від відбування покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році 13.05.2014 року, але 28.08.2014 року вчинив новий злочин.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений не має бажання ставати на шлях виправлення, а неодноразове звільнення його від відбування покарання (втретє) не сприяє попередженню нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання, яке належить відбувати реально.

Разом з тим, ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність претензій з боку потерпілої у зв`язку з повним відшкодуванням завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, а також розміру спричиненої шкоди (2000 грн.), обвинуваченому може бути призначене, із застосуванням дії ст. 69 КК України, пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є надто суворим і через це явно несправедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції частковому скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2014 року стосовно ОСОБА_7 , - скасувати та ухвалити новий вирок, яким:

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з 17.02.2015 року.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту у залі судових засідань.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4