АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/194/2012
Головуючий по 1-й інстанції Рябішин
Суддя-доповідач: Куліш В. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді
Куліша В.М.

суддів: Захожая
О.І., Лісіченко Л.М.

при секретарі
Войтенко Є.М.

з участю прокурора
Акулової С.Г.

потерпілих
ОСОБА_2

захисника
ОСОБА_3

засудженого
ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві кримінальну
справу за апеляцією помічника
прокурора Полтавського району та
засудженого ОСОБА_4 на вирок
Полтавського районного суду
Полтавської області від 9 грудня 2011
року.

Цим вироком засуджений:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, уродженець м. Термез
Сурхандар’їнської області республіки
Узбекистан, з середньою освітою,
одружений, не працюючий, мешканець
АДРЕСА_1, раніше судимий:

- 11.05.2006 року вироком апеляційного суду
Полтавської області за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122
на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Звільнений умовно-достроково 18.01.2008
року на не відбутий термін 1 рік 4 місяці
20 днів.

- за ч.1 ст. 289 КК України на 3 роки
позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років
позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 185 КК України виправданий.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно за сукупністю
злочинів йому призначено 5 років
позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком районного суду
ОСОБА_4 вчинив злочин за таких
обставин.

7 березня 2011 року близько 5
години, він з території домоволодіння
потерпілого ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 незаконно
заволодів автомобілем Ваз- 2108 д.н.
НОМЕР_1 1992 року випуску, вартістю 19752
грн. 42 коп.

2 квітня 2011 року близько 16-ї години
ОСОБА_4 повторно у с. Березівка
Полтавського району незаконно
заволодів автомобілем ВАЗ 2107 НОМЕР_2
вартістю 50950 грн., який належить
потерпілому ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_4 органами досудового
слідства обвинувачувався у вчиненні
крадіжки майна належного його матері
ОСОБА_6, однак вказаним вироком він
виправданий за відсутність у його діях
складу злочину передбаченого ч.2 ст. 185
КК України, вирок у цій частині не
оскаржується.

У поданих апеляціях:

- прокурор, який брав участь у розгляді
справи, спочатку прохав скасувати
вирок районного суду та постановити
новий вирок, призначивши ОСОБА_4
покарання у межах позиції державного
обвинувача у судовому засіданні суду
першої інстанції, а потім вніс до неї
зміни та прохав змінити вирок,
перекваліфікувавши дії засудженого з
ч.1 ст. 289 та ч.2 ст. 289 на ст. 356 КК України,
обравши щодо нього за цією статтею
відповідне покарання.

- засуджений ОСОБА_4, стверджуючи, що в
обох випадках він брав автомобілі з
дозволу власників, прохав
перекваліфікувати його дії на ст. 356 КК
України, призначивши відповідне
покарання.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
прокурора Акулову С.Г. на підтримання
обох апеляцій, засудженого ОСОБА_4 та
його захисника ОСОБА_3, які також
підтримували апеляцію, провівши
часткове судове слідство та
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляцій, колегія суддів апеляційного
суду знаходить, що апеляції
засудженого та прокурора у зміненій
редакції підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 367, 369 КПК України
підставою для скасування або зміни
вироку при розгляді справи в
апеляційній інстанції є
невідповідність висновків суду,
викладених у вироку, фактичним
обставинам справи.

Вирок вважається таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи, коли висновки суду не
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Як видно із матеріалів справи, що
досліджувалися судом першої і
апеляційної інстанції та перевірялися
при проведенні часткового судового
слідства, саме такої помилки
припустився районний суд роблячи
висновки, щодо кваліфікації дій ОСОБА_4,
через що помилково кваліфікував його
дії за ст.289 КК України, як незаконне
заволодіння транспортними засобами
потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Між тим, під час досудового і
судового слідства у тому числі і в
апеляційній інстанції із показань
засудженого ОСОБА_4 та потерпілих
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 встановлено, що до
подій, які мали місце 7 березня та 2
квітня 2011 року між потерпілими і
засудженими існували нормальні ділові
відносини, при цьому у потерпілого
ОСОБА_2 ОСОБА_4 жив на квартирі, а з
ОСОБА_5 вони однокласники.

Слідством і судовими інстанціями також
встановлено, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у
лютому - березні 2011 року виникла
домовленість, згідно з якою, останній
взявся продати належний тому
автомобіль Ваз-2108. Однак вказаний
транспортний засіб ОСОБА_4 не продав, а
вирішив обміняти на інший. Як
встановлено, проти цього не
заперечував і ОСОБА_2. Саме з цією метою
7 березня засуджений забрав із двору
автомобіль, хоча на це згоди власник
йому не давав. Оскільки з незалежних
від ОСОБА_4 обставин обмін затягнувся
(обмінюваний автомобіль Ваз2101 був
поставлений інспекцією ДАІ на
штрафмайланчик), а власний автомобіль
вибув із володіння ОСОБА_2, той змушений
був звернутися з заявою до органів
внутрішніх справ.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_4, хоча
й заволодів автомобілем, який належав
ОСОБА_2, однак діяв він на виконання
умов договору, які без одержання згоди
власника самовільно скорегував, чим
було заподіяно йому значну шкоду, з
огляду на це у діях засудженого є склад
злочину передбаченого ст. 356 а не ч.1 ст.
289 КК України.

Стосовно автомобіля потерпілого
ОСОБА_5, то останній, як встановлено
судом, 2 квітня 2011 року, мотивуючи
станом сп'яніння, попрохав засудженого
повозити на його автомобілі по м.
Полтаві. А потім на його ж пропозицію,
поїхали в с. Березівка Полтавського
району, де потерпілий з іншими особами
ще вживав спиртні напої. Тут же вони
також їздили селом, після чого ОСОБА_4
маючи ключі, без дозволу потерпілого на
останню поїздку самовільно поїхав до м.
Полтави де на одній із вулиць залишив
його без нагляду, через закінчення
пального,

Такі обставини знайшли підтвердження у
судових засіданнях із показань
засудженого ОСОБА_4, потерпілого
ОСОБА_5, свідка ОСОБА_8. Із показань
останнього, зокрема, убачається що
ОСОБА_5 надавав дозвіл керувати
автомобілем не тільки ОСОБА_4, але й
йому та надавав для цього ключі, які він
згодом передав засудженому. Таким
чином із наявних у справі доказів
видно, що власне незаконного
заволодіння транспортним засобом
належним потерпілому ОСОБА_5, як це
передбачено диспозицією ст. 289 КК
України, не було, а тому колегія суддів,
погоджуючись із доводами апеляцій
прокурора та засудженого ОСОБА_4
вважає за необхідне перекваліфікувати
і за цим епізодом його дії з ч.2 ст.289 на
ст. 356 КК України.

У зв'язку з перекваліфікацією дій
засудженого ОСОБА_4 на закон, який
передбачає значно м'якшу міру
покарання, призначене покарання
підлягає пом'якшенню. Враховуючи, що
ОСОБА_4 майже 9 місяців тримався під
вартою, цей термін підлягає
зарахуванню до призначеного
покарання.

Виходячи з наведеного, керуючись
ст..ст.365, 366 КПК України колегія суддів
Апеляційного суду Полтавської області,
-

Ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_4 та
апеляцію помічника прокурора
Полтавського району у зміненій
редакції задовольнити.

Вирок Полтавського районного суду від 9
грудня 2011 року стосовно нього змінити.

Дії ОСОБА_4 перекваліфікувати з ч.1 ст. 289
та ч.2 ст. 289 КК України на ст. 356 КК
України та за цією статтею призначити
йому покарання у виді виправних робіт
терміном на 2(два) роки з відрахуванням
у доход держави 20% заробітку.
Зарахувати ОСОБА_4 у термін покарання
тримання його під вартою з 23 травня 2011
року по 21 лютого 2012 року з розрахунку
один день позбавлення волі за три дні
виправних робіт та вважати його таким,
що відбув покарання, у зв'язку з чим
звільнити ОСОБА_4 негайно із під варти
у залі судового засідання. В іншій
частині вирок залишити без змін

Головуючий: В. М. Куліш

Судді: