У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Школярова В.Ф.
та Гриціва М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 07 серпня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Жашківського
районного суду Черкаської області від 21 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2007 року щодо нього,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

вироком Жашківського районного суду Черкаської області
від 21 листопада 2006 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця села Аврамівка Монастирищенського району Черкаської
області, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк сто
сімдесят годин і на підставі ст. 48 КК України звільнено від відбування цього
покарання.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканця міста Буча Київської області, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за:

- ч. 2 ст. 125 КК України до
громадських робіт на строк сто п'ятдесят годин;

- ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк
шістдесят годин.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне
покарання - громадські роботи на строк сто п'ятдесят годин і відповідно до
вимог ст. 48 КК України звільнено від відбування цього покарання.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
мешканця міста Буча Київської області, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк сто
п'ятдесят годин і на підставі ст. 48 КК України звільнено від відбування цього
покарання.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженця та мешканця села Нове-Місто Монастирищенського району Черкаської
області, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за:

- ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в
розмірі сорок неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- ч. 1 ст. 126 КК України до штрафу в розмірі тридцять
неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне
покарання - штраф у розмірі сорок неоподаткованих мінімумів доходів громадян і
відповідно до вимог ст. 48 КК України звільнено від відбування цього покарання.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
мешканця села Летичівка Монастирищенського району Черкаської області,
громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до громадських робіт на строк
шістдесят годин і на підставі ст. 48 КК України звільнено від відбування цього
покарання.

Постановлено стягувати на користь:

- ОСОБА_1 з:

- ОСОБА_2 82 (вісімдесят дві) гривні 56 копійок та 2000 (дві тисячі)
гривень на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно;

- ОСОБА_3 200 (двісті) гривень на відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_2 з:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 36 (тридцять шість) гривень та по 900 (дев'ятсот)
гривень з кожного на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно;

- ОСОБА_5 90 (дев'яносто) гривень та 200 (двісті) гривень на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди відповідно;

- ОСОБА_3 з:

- ОСОБА_1 154 (сто п'ятдесят чотири) гривні та 500 (п'ятсот) гривень на
відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.

За вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 визнані винними в обопільному заподіянні один одному умисних легких
тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та в побоях, які ними були вчинені
за таких обставин.

Між родиною ОСОБА_1,ОСОБА_4 з одного боку та родиною
ОСОБА_2,ОСОБА_3 з другого склались неприязні взаємини з приводу визначення
місця перебування малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, для якого ОСОБА_1 є
його батьком, а засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 родичами з боку його покійної
матері. На цьому ґрунті між ними виникали сварки, які супроводжувались умисними
завдаванням ударів та спричиненням легких тілесних ушкоджень один одному.

Зокрема, 11 січня 2004 року близько 17 години неподалік
їдальні заводу “Монфарм” на вулиці Заводській у селі Аврамівка
Монастирищенського району Черкаської області під час бійки з ОСОБА_2 ОСОБА_1, утримуючи останнього руками
за голову та намагаючись повалити його на землю для побиття ногами, спричинив ушкодження
у вигляді синців на шиї, ОСОБА_4 ударом ноги у лікоть правої руки заподіяв
легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, а ОСОБА_5 ударами
по тілу завдав потерпілу фізичну біль.

У той же час під час бійки ОСОБА_2 ударом кулака в
обличчя ОСОБА_1 спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

Наступна суперечка виникла 07 квітня 2004 року близько 12
години 30 хвилин у будинку ОСОБА_5 на АДРЕСА_1, під час якої ОСОБА_5,
перешкоджаючи ОСОБА_2 та його
матері ОСОБА_7, провідати малолітнього ОСОБА_6, умисним ударом кулака в груди
спричинив ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

10 червня 2005 біля будинку № 135 на вулиці Гагаріна в
селі Летичівка Монастирищенського району під час виконання судового рішення про
відібрання малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_1 ударом кулака в обличчя завдав ОСОБА_3
умисні легкі тілесні ушкодження, останній у той же час та за описаних обставин
ударом кулака в обличчя завдав фізичного болю ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13
лютого 2007 року вирок щодо ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
засудження їх за ч. 2 ст. 125 КК України скасовано із закриттям справи в
зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної
відповідальності.

У решті вирок суду залишено без зміни.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 зазначає, що
рішення суду про звільнення ОСОБА_2 від покарання та рішення апеляційного суду
про закриття справи у зв'язку із закінченням строків давності прийняті з
порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, оскільки в
матеріалах справи немає даних, які б свідчили, що засуджений перестав бути
суспільно небезпечною особою. На його думку, апеляційний суд помилково
зарахував у перебіг строку давності піврічний час перебування ОСОБА_2 в
розшуку. Вважає, що тілесне ушкодження ОСОБА_3 під час відібрання дитини завдав
необережно під час захисту від неправомірних дій останнього.

Просить вирок та ухвалу суду першої та апеляційної
інстанцій змінити: скасувати вирок в частині засудження його за ч. 1 ст. 125 КК
України (епізод від 10 квітня 2005 року) та закрити справу, скасувати рішення
про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від покарання й кримінальної відповідальності
за давністю та залишити в силі призначене судом першої інстанції реальне
покарання.

Заслухав доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини,
що стосуються події злочинів, й зроблено обґрунтований висновок про доведеність
винуватості засуджених у їх вчиненні. На підтвердження цих висновків суд
послався на сукупність зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів,
які ним були оцінені на підставі повного, всебічного та об'єктивного
дослідження всіх фактичних обставин справи, в тому числі на показання ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, даних ними під час допиту як потерпілих
від злочинів, якими їм була завдана шкода, так і під час допиту як підсудних,
даними висновків судово-медичних експертиз кожного з них, згідно з якими
виявлені на їх тілах ушкодження могли утворитись за описаних ними обставин,
медичними документами та іншими доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Тому твердження ОСОБА_1 про необережне спричинення ним
тілесних ушкоджень ОСОБА_3 є безпідставними.

При призначенні покарання, суд першої інстанції зважив на
те, що діяння, які були поставлені в провину засудженим, належать до категорії
злочинів невеликої тяжкості, що раніше вони не судимі, позитивно
характеризуються, працюють, усі, крім ОСОБА_5, утримують неповнолітніх дітей.
Було враховано також пенсійний вік ОСОБА_5 та його інвалідність.

Як видно з вироку, мотивуючи звільнення від покарання,
суд врахував конкретні обставини справи, характер взаємин, що склались між
потерпілими та засудженими, причини, через які виникали сварки і бійки та час,
що минув після цих подій.

З огляду на наведене рішення про звільнення засуджених
від покарання у зв'язку з тим, що вони перестали бути суспільно-небезпечними
особами, є обґрунтованим та правильним.

Згідно з ухвалою апеляційного суду під час розгляду
справи в порядку апеляційного провадження були ретельно перевірені всі доводи
апеляції ОСОБА_1, висловлені ними на свій захист, з приводу яких в ухвалі
наведено мотиви спростування, що відповідають вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Не викликає сумнівів й правильність звільнення ОСОБА_2
від кримінальної відповідальності за давністю, у тому числі й за виключенням
строку розшуку останнього, на що акцентується увага в касаційній скарзі, оскільки
термін, на який перебіг давності був зупинений, а саме з 22 грудня 2004 року до
02 лютого 2005 року, не вплинув на строк давності для злочину, щодо якого вона
була застосована (т. 1 а.с. 39, 41).

Таким чином твердження засудженого ОСОБА_1 про незаконне
звільнення засудженого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, є
необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.394 - 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1

Судді:

Федченко О.С. Школяров
В.Ф. Гриців М.І.