Справа № 11 -402/07 Головуючий
у І інстанції Шумський А.А.
ст.ст. 196 ч.2, Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 3 липня 2007 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого - судді
Лозовського А.О., суддів -
Олексюка Я.М., Пазюка О.С., з участю прокурора - Смолюка Б.С.,
засуджених - ОСОБА_1,ОСОБА_2.,
захисника - ОСОБА_3розглянула у відкритому
судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією потерпілого
ОСОБА_4 на вирок Іваничівського районного суду від 10 травня 2007 року, яким, -

ОСОБА_1, 05.04 .1989 року народження,
уродженець та житель с Соснина
Іваничівського району, українець, громадянин України, з середньою освітою, учень
Горохівської автошколи, не одружений, раніше не судимий,

засуджений за
ст.296 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст.75, 104
КК України звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він
протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
житель с Соснина
Іваничівського району, українець, громадянин України, з середньою освітою,
учень Ново волинського ПТУ №11,
не одружений, раніше не судимий,

засуджений за
ст.296 ч,2 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.75, 104
КК України звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він
протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки.

Стягнуто з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. солідарно в користь потерпілого ОСОБА_4
600 грн. у
відшкодування моральної шкоди
та 500
грн. судових витрат.

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_1та ОСОБА_2.
визнані винними у тому, що 24
грудня 2006 року
приблизно о 23 годині 30 хвилин
ОСОБА_1діючи спільно з ОСОБА_2. з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи
з особливою зухвалістю, керуючи мікроавтобусом «Фіат-скудо» перекрили проїзджу
частину дороги, чим змусили зупинитись автомобіль «ЗАЗ-ДЕУ» таксі, в якому як
пасажир їхав ОСОБА_4Після чого засуджені побігли до таксі, витягли потерпілого
ОСОБА_4 і кожен
наніс по три і більше удари в область голови та інші ділянки тіла, спричинивши
потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

У поданій на вирок апеляції потерпілий
ОСОБА_4покликається на те, що вирок суду є незаконним через невідповідність
призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого
ОСОБА_1, зокрема, судом при призначенні покарання невірно застосовано ст.75 КК
України. Окрім того, на його думку, поведінка засуджених як на досудовому
слідстві, так і в суді свідчить про те, що засуджені не розкаялися. Суд першої
інстанції не врахував те, що засуджений ОСОБА_1 раніше притягувався до

кримінальної
відповідальності. Неправильно вирахувано
розмір моральної шкоди при задоволенні цивільного позову.

Ставить питання про скасування вироку Іваничівського районного суду від 10 травня 2007 року з постановлениям нового вироку,
яким засудити ОСОБА_1 та ОСОБА_2. до позбавлення волі.

В запереченні на подану апеляцію прокурор просить вирок Іваничівського
районного суду від 10 травня 2007 року залишити
без змін.

Засуджені
ОСОБА_1та ОСОБА_2 вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, доводи апеляції потерпілого
ОСОБА_4, прокурора
який просить вирок залишити без змін, пояснення засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2., та їх захисника,
які просили вирок Іваничівського районного суду залишити в силі, звільнити їх
по амністії. Перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає із слідуючих
підстав.

Посилання потерпілого на те, що судом при призначенні покарання невірно
застосовано ст.75 КК України є безпідставним.

Відповідно до ст.75 КК України суд звільняє від відбування покарання з
випробуванням враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують покарання. При обранні покарання засудженим ОСОБА_1
та ОСОБА_2. було враховано, що ними скоєно злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_1був засуджений Іваничівський районним судом в 2005 році за ст.185
ч.3 КК України на до 30 годин
громадських робіт. 21 червня 2005 року міру покарання за даним вироком він
відбув. То ж у відповідності п. 5 ст.89 КК України особи, засуджені до штрафу,
громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня
відбуття покарання не вчинять нового злочину, вважаються такими, що не мають судимості.
Отже він вважається таким, що не має судимості.

ОСОБА_1та ОСОБА_2 є неповнолітніми, характеризуються позитивно за місцем
навчання, раніше не судимі. Матеріальні збитки заподіяні злочином засудженими
відшкодовано.

В судовому засіданні засуджені щиро покаялися в скоєному. При таких
обставинах суд правильно дійшов висновку, що виправлення і перевиховання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. можливе без ізоляції від суспільства.

Дії засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2. вірно кваліфіковані судом за ст. 296 ч.2 КК України,
а призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, тому підстав для
скасування вироку суду з мотивів невідповідності призначеного судом покарання
ступеню тяжкості злочину і задоволення апеляції потерпілого ОСОБА_4 колегія суддів
не знаходить.

Щодо моральної шкоди, розмір якої судом першої інстанції на думку
потерпілого визначено неправильно, то у відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України,
роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» -розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав
потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та справедливості.

Задовольнивши цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 в частині
грошового відшкодування моральної шкоди частково, суд першої інстанції виходив
з тяжкості заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, тривалості розладу
здоров'я, глибини спричинених фізичних та душевних страждань, та відповідно до
їх обґрунтування потерпілим об'єктивно визначив розмір грошового відшкодування
моральної шкоди, що підлягає стягненню із засуджених.

Перевіривши кримінальну справу відповідно до ст. 365 КПК України у
повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції
вірно кваліфікував дії засуджених за ст.296 ч.2 КК України і на підставі ст.ст.
75, 104 КК
України звільнив їх від відбування призначеного покарання.

Разом з тим, судом невірно постановлено стягнути із засуджених солідарно 500 грн. судових
витрат, а тому в цій частині слід внести виправлення.

Враховуючи, що ОСОБА_1та ОСОБА_2. вчинили злочин, за який передбачено
покарання до 4 років
позбавлення волі і на момент скоєння цього злочину вони були неповнолітніми, а
також наявність їх заяв, вони підлягають звільненню від покарання на підставі
п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007
року.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст.365, 366 КПК України,
колегія суддів судової палати в кримінальних справах,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_4
залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду від 10 травня 2007 року - без змін.

В резолютивну частину вироку внести виправлення в частині стягнення із
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. судових витрат :
стягнути з кожного з них по 250
грн. судових витрат в користь держави.

На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію» від
19 квітня 2007 року звільнити
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
від призначеного їм покарання.