Справа № 346/967/15-к
Провадження № 11-кп/779/226/2015
Категорія ст.263 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000083 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Коломийського міськрайонного суду від 26 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, який має середню освіту, не працює, не одружений, депутатом не являється, відповідно до ст.89 КК України не судимий, -

визнаний винним за ч.1 ст.263 КК України та йому призначено покарання 3 роки позбавлення волі, застосувавши ст.75 КК України, звільнено його від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_7 витрати, пов`язані з проведенням вибухотехнічної експертизи в розмірі 1475 грн. 76 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 незаконно зберігав, придбав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Установлено, що ОСОБА_7 осінню 2014 року, перебуваючи в лісі неподалік села Велика Кам`янка, Коломийського району, знайшов шість предметів зеленого кольору, зовні схожих на гранати "РГД5" та шість металічних предметів, зовні схожих на запали до гранат, які незаконно переніс до себе в господарство, що за адресою: АДРЕСА_2 , тобто незаконно придбав їх, де і заховав їх в підсобному приміщенні, тобто зберігав без передбаченого законом дозволу.

04 лютого 2015 року біля 13 год. 30 хв. під час огляду місця події в підсобному приміщенні господарства в АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено працівниками міліції шість металевих предметів зеленого кольору еліпсоподібної форми та шість металічних предметів, зовні схожих на запали до гранат.

Згідно висновку експерта №11-В від 10.02.2015 року, надані на дослідження шість металевих предметів зеленого кольору еліпсоподібної форми є наступальними осколковими ручними гранатами "РГД5", шість металевих предметів схожих на уніфікований запал УЗРГМ-2 є конструктивно зібраними уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ. Дані предмети являються бойовими припасами придатними до використання.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а призначене йому покарання надто м`яким.

Зокрема, на його думку, судом при призначенні покарання, безпідставно застосовано ст.75 КК України, тобто звільнено ОСОБА_7 від покарання з випробуванням із іспитовим строком, оскільки він вчинив тяжкий злочин. Також, суд не врахував того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що дає підстави для висновку про його небажання стати на шлях виправлення. Зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, а призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарань і є явно несправедливим через м`якість.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Під час апеляційного розгляду прокурор подану апеляційну скаргу підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому посилається на її безпідставність, оскільки суд визначив йому покарання у відповідності до засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, та призначив покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а отже правильно застосував ст.75 КК України. А тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, який просить залишити вирок без зміни, думку прокурора, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а також правильність кваліфікації дій, в силу положень ч.3 ст.404 КПК України, перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Що стосується покликання прокурора про незаконність та м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що такі є непереконливими.

Зокрема, твердження прокурора про незаконність застосування ст. 75 КК України є необґрунтованим.

Як вбачається з вироку, суд фактично засудив ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, до 3 років позбавлення волі, однак врахувавши норми кримінального закону та обставини справи вирішив звільнити його від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню. Крім того, відповідно до положень статей 66, 67 КК України, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, то може прийняти рішення про його звільнення від відбування призначеного покарання, застосувавши норми ст. 75 КК України з випробуванням та іспитовим строком з застосуванням вимог ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вмотивовано звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.75 КК України у межах визначених кримінальним законом, врахувавши особу обвинуваченого, який активно сприяв розкриттю злочину, його зізнання та щире каяття у вчиненому злочині, позитивну характеристику за місцем проживання, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також те, що він, згідно ст.89 КК України, являється не судимим.

Прокурор наполягає на тому, що ОСОБА_7 раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, що має значення для призначення покарання за даним злочином. Однак, такі доводи апелянта є помилковими.

Як вбачається з матеріалів справи, останній раз ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності у 2005 році. Так, вироком Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2005 року, який набрав законної сили 13.05.2005 року, він був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та засуджений до 1 року і 6 місяців позбавлення волі.

З часу вчинення ОСОБА_7 вищенаведеного злочину пройшло більше 10 років, протягом яких він більше до кримінальної відповідальності не притягався. Тобто, це свідчить про те, що обвинувачений став на шлях виправлення та дотримувався норм суспільної поведінки протягом тривалого часу.

Враховуючи це, ОСОБА_7 слід вважати таким, що не має судимості, а тому факт його попереднього притягнення до кримінальної відповідальності не слід враховувати при розгляді даного кримінального провадження, оскільки це не має юридичного значення.

Крім цього, не спростовані показання обвинуваченого про те, що знайшовши зазначені боєприпаси, він не мав жодного умислу на використання їх, а забрав додому через цікавість і легковажність. При цьому він не приховував цей факт, показав їх своїй співмешканці, яка добровільно заявила працівникам міліції про їх наявність. Ці обставини також вказують на знижену конкретну суспільну небезпечність протиправних дій винного та його особу.

Апелянт не спростував висновки суду і переконливих аргументів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону та неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, в апеляційній скарзі не навів.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців із дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4