Провадження № 1-кп/734/64/15 Справа № 734/701/15-к
В И Р О К

іменем України

25 березня 2015 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , азербайджанця, громадянина України, уродженця м. Батумі Республіки Грузія, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, курсанта 8 навчальної механізованої роти 3 навчального механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання - солдат, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

1 квітня 2014 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 242 від 12 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 призначений на посаду курсанта 8 навчальної механізованої роти 3 навчального механізованого батальйону указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

Відповідно до ст.ст. 11, 16 і 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У порушення вказаних вимог солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 19 грудня 2014 року приблизно о 16.20 годині самовільно залишив територію цієї військової частини і повернувся 30 грудня 2014 року до військової частини НОМЕР_1 . Після цього, солдат ОСОБА_4 приблизно о 18.00 годині 22 січня 2015 року повторно самовільно залишив територію вказаної військової частини і повернувся 2 лютого 2015 року до військової частини НОМЕР_1 , тобто солдат ОСОБА_4 повторно вчинив протягом року самовільне залишення місця несення служби та не виконував обов`язки військової служби тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю менше десять діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

21 березня 2015 року між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди заступник військового прокурора ОСОБА_3 і підозрюваний ОСОБА_4 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, підозрюваний ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України. За вказаною угодою підозрюваному ОСОБА_4 узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого підозрюваним злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Підозрюваний ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 21 березня 2015 року про визнання винуватості між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_4 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_3 , пояснення підозрюваного ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 21 березня 2015 року про визнання винуватості, укладеної між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_4 , щодо призначення підозрюваному ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

При призначенні покарання підозрюваному ОСОБА_4 суд враховує визнання вини і щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання підозрюваного ОСОБА_4 , відсутні. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає можливим призначити узгоджене сторонами кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

з а с у д и в:

затвердити угоду від 21 березня 2015 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Суддя