Справа №1-192
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2007
р. Хотинський районний суд Чернівецької області

в
складі: головуючого судді - Владичана А.І.

при
секретарі Карташевій
Н.І.

з
участю:

прокурора Левчука О.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі в місті Хотині кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженка с.
Котелеве, Новоселицького
району Чернівецької області та жителька
с. Колінківці Хотинського району,
Чернівецької області,
громадянки України, освіта базова
вища, одруженої, приватного
підприємця, не судимої, в злочинах,
передбачених

ст. ст.
172 ч.1, 175 ч.1 КК України, -

встановив:

Являючись
приватним підприємцем, будучи власником
магазину «Торговий дім Колінківці», що в
селі Колінківці Хотинського району Чернівецької області, протягом жовтня 2006 - січня 2007 років, грубо порушуючи вимоги ст.
ст. 24-1, 50, 106, 115, 116 КЗпП України та п.п8, 9
Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, підсудня ОСОБА_1 умисно, без реєстрації трудової угоди та її
укладення, використовувала найману працю
ОСОБА_2 з тривалістю більше 40годин на тиждень, а також в період з липня 2006 і по січень
2007 років аналогічним чином використовувала найману працю ОСОБА_3 , внаслідок чого не сплатила до різних фондів
обов»язкових платежів на суму 2512 грн.94коп.

Крім цього
умисно, в період з грудня 2006 по
січень 2007 років, маючи кошти в касі власного магазину «Торговий дім
Колінківці» ОСОБА_1 безпідставно, не в повному обсязі виплачувала заробітну
плату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
більше ніж на один місяць, на
загальну суму 2500грн.

Будучи допитаною
в судовому засіданні за ст. ст.
172 ч.1 та 175 ч.1 КК України підсудня
ОСОБА_1 повністю визнала свою вину та показала, що вона має у приватній власності магазин
«Торговий дім Колінківці», що в с.
Колінківці Хотинського району.

ОСОБА_3 працювала у неї на посаді продавця з липня
2006 року і по січень 2007 року, а ОСОБА_2 в період з жовтня 2006 року по січень 2007 року, за графіком два дні роботи, два дні відпочинку і за розпорядком - початок
роботи о 8-00 год., закінчення роботи о 23-00год., а в зимовий час до 22 год. без перерви на обід.
Трудові угоди з ними не укладала,
оскільки вважала їх стажорами. А пізніше забула укладати трудові
договорі та реєструвати їх. Утворена заборгованість по заробітній платі вона

ліквідувала,
виплативши заробітну плату. У вчиненому розкаюється. Вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди не визнає.

Крім визнання
вини, вина підсудної у вчиненні даних
злочинів знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_3 показала суду, що з липня 2006 року і по 14 січня 2007 року
працювала продавцем продуктового відділу магазину «Торговий дім Колінківці», що належить ОСОБА_1 Робочий день тривав з 8
до 23 год. без перерви
на обід, а у вихідні та святкові дні з 7
до 24 год., за графіком 2 дні роботи, 2 дні відпочинку. Отримувала заробітну плату
в середньому по 800грн. в місяць. Виторг був хорошим, по 2-3 тис.
грн.. в день, а у вихідні та
святкові по 5-6 тис. грн.. За час роботи
підсудня заборгувала їй 1000 грн. заробітної плати, яка на даний час їй виплачена, ніяких претензій до неї не має, а тому відмовляється повністю від заявленого
цивільного позову. Підприємцем під час роботи в магазині вона не була. Під час
влаштування на роботу вона вимагала від ОСОБА_1 укладення трудового договору і
відповідного запису в трудовій книжці,
на що їй пообіцяли, що зроблять
це пізніше, але до дня звільнення нічого
не зробили.

Потерпіла
ОСОБА_2 показала суду, що з жовтня 2006 року і по 18 січня працювала
продавцем в магазині «Торговий дім Колінківці»,
що належить підсудній. Під час
прийняття на роботу вона попросила, щоб
уклали з нею трудовий договір та внесли на підставі цього запис в трудовій
книжці. їй пообіцяли, що зроблять це пізніше,
але так і не зробили. Робота проводилася позмінно, через два дні. Робочий день тривав як правило
з 08 до 23 год., у суботу з 7 до 24 год.,
у неділю з 8 до 24 години,
а бувало і до 01 год.
Середній заробіток складав 800грн. в місяць Вважає, що у ОСОБА_1 була можливість виплатити їй
своєчасно заробітну плату, оскільки
виручка від продажу товарів становила від 2 до 6 тис. грн.. Заборгованість перед нею по заробітній платі
складала приблизно 1500грн. Наданий час вона їй була виплачена, тому в частині відшкодування матеріальної
шкоди відмовляється, але підтримує
вимоги про стягнення з підсудної 1000 грн. моральної шкоди.

З акту перевірки
№24-14-1531 від 05 липня 2007 року,
проведеної територіальною державною інспекцією праці в Чернівецькій
області (а.с. 15-17) вбачається, що трудовий договір з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
ОСОБА_1 не укладала записи в їх трудові книжки не проводились, робочий тиждень тривав більше 40 годин, заробітна плата за грудень 2006 року та
січень 2007 року не виплачувалась.

З розписки
(а.с. 68) вбачається, що станом на 05.09.2007 року ОСОБА_3 виплачена заборгованість по заробітній платі
в сумі 1157грн. 34 коп.

З розписки
(а.с. 69) вбачається, що ОСОБА_2
станом на 05.09.2007року виплачена заборгованість по заробітній платі в
сумі 1429грн. 33 коп.

Таким чином
наведені докази підтверджують вину підсудної у вчиненні злочинів. її дії слід
кваліфікувати за ст. 172 ч. 1 КК України - інше грубе порушення
законодавства про працю, а також за ст.
175 ч. 1 КК України - безпідставна невиплата заробітної плати більше ніж
за один місяць, вчинена умисно
керівником підприємства, установи або
організації незалежно від форми власності.

Обираючи
підсудній покарання, суд враховує
ступінь тяжкості вчинених злочинів,
обставину, що пом»якшує
покарання, дані про її особу, а саме
те, що вона вперше притягується до
кримінальної відповідальності, повністю
визнала свою вину, характеризується
позитивно.

Обставиною, що пом»якшує покарання суд визнає підсудній
її щире каяття. Обставин, що обтяжують
покарання немає.

Враховуючи
наведене, суд приходить до
висновку, що підсудній слід призначити покарання у вигляді штрафу в
мінімальних розмірах по обох статтях.

Заявлений потерпілою
ОСОБА_3 цивільний позов слід залишити без розгляду, оскільки вона відмовилась від стягнення
заподіяної їй матеріальної і моральної шкод.

В
судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що
заборгованість по заробітній платі їй виплачена, а тому вона відмовляється від відшкодування
матеріальної шкоди. В такому разі суд вважає,
що в цій частині позов слід залишити без розгляду.

Виходячи з
характеру та обсягу моральних страждань,
понесених потерпілою, суд
вважає, що її вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі
500грн.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

Визнати винною у
вчиненні злочину передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України ОСОБА_1 і обрати їй
покарання у вигляді штрафу в сумі 510грн.

Визнати ОСОБА_1
винною у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 175 ч. 1 КК України і обрати її покарання у
вигляді штрафу в сумі 1700грн.

На підставі ст. 70ч.1 КК України шляхом повного складання
покарань, визначити засудженій ОСОБА_1
остаточне покарання у вигляді штрафу в сумі 2210грн.

В задоволення
цивільного позову стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн.
відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Мірою
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити засудженій ОСОБА_1
підписку про невиїзд.

Вирок суду може
бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський
районний суд протягом п»ятнадцяти діб з моменту його проголошення.