АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-283/07 Головуючий
127 ч. 2,146 ч. 3, МАТВІЄНКО
396 ч. 1,70,75 КК України Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"3"
квітня 2007 р.
Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Черкаської області в складі:

головуючого ІЛЬЧЕНКА А.М.

суддів СУХОДОЛЬСЬКОГО
М. І.,

ЄВТУШЕНКА В.Г.

за участю прокурора ШМІТЬКА Р.І.

адвокатів ОСОБА_1,

ОСОБА_2

засуджених ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши кримінальну справу за апеляціями засуджених
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
вирок Золотоніського міськрайонного суду від 27 липня 2006
року, яким

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий, -визнаний винним
у вчиненні злочину передбаченого ч. 1
ст. 396 України
і йому призначено покарання у вигляді 1
року обмеження волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування з випробуванням терміном на
один рік.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимий, -

визнаний винним
у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 146
ч. 3, 127 ч. 2, 396 ч. 1 КК

України і йому
призначено покарання: за ст. 146
ч. З КК України - 6 років
позбавлення волі;

за ст. 127
ч. 2 КК
України - 5 років
позбавлення волі; за ст. 396
ч. 1 КК
України - 1 рік

позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України
остаточно призначено покарання ОСОБА_4
шляхом

поглинення
менш суворого покарання більш суворим у вигляді 6 років позбавлення волі.

2

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3, в силу ст. 89 КК України не
судимий,-

визнаний
винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146. ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 396 КК України і
йому призначено покарання: за ст. 146
ч. З КК України - 6 років
позбавлення волі; за ст. 127
ч. 2 КК
України - 5 років
позбавлення волі; за ст. 396
ч. 1 КК
України - 1 рік
позбавлення волі.

На підставі ст. 70
КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_3, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим у вигляді 6 років позбавлення волі.

Стягнуто із засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на
користь потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 30000
грн. моральної шкоди солідарно.

Вирішена доля
речових доказів відповідно до вимог ст. 81
КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 засуджений за
те. що заздалегідь не обіцяючи приховати тяжкий злочин, достовірно знаючи
фактичні обставини незаконного заволодіння ОСОБА_9 автомобілем
«Фольксваген-Пасат» д/н НОМЕР_1 в м.
Звенигородка Черкаської області, який в послідуючому був перегнаний і захований
в гараж незавершеного будівництва будинку в с Майдані вка Звенигородського району Черкаської області
умисно приховав вчинення ОСОБА_9 незаконне заволодіння транспортним засобом, не
повідомивши правоохоронні органи до фактичного викриття злочину працівниками
міліції.

ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 засуджені за те, що незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_10,
застосувавши до останнього катування, що в сукупності призвело до настання
смерті потерпілого.

Так
ОСОБА_4, вважаючи ОСОБА_10 причетним до викрадення майна ПФК
«Рубікон» запропонував потерпілому поїхати з м. Києва в управління внутрішніх
справ Черкаської області для з'ясування обставин події, на що ОСОБА_10 дав
згоду і взяв свій автомобіль «Шкода-Філіція» д/н НОМЕР_2.

Приїхавши в
район Черкаської дамби,
розташованої поблизу с Чапаєвка

Золотоніського
району Черкаської області та маючи на меті отримати інформацію від ОСОБА_10
стосовно осіб, які вчинили викрадення майна належного ПФК «Рубікон», ОСОБА_4 передав ОСОБА_10
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які
прибули на місце на прохання ОСОБА_4.

Доставивши ОСОБА_10 в будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між
собою, з метою отримання інформації від потерпілого щодо обставин викрадення
майна і осіб, які це вчинили, застосували до ОСОБА_10 фізичне насильство - одягли
наручники, періодично протягом години наносили удари по різним частинам тіла,
що супроводжувалось заподіянням фізичного болю та моральними стражданнями
потерпілого.

Не отримавши від ОСОБА_10 належної їм інформації, ОСОБА_4 і ОСОБА_3
поїхали з місця пригоди, а ОСОБА_6 помістив ОСОБА_10 в холодне, сире, темне
приміщення підвалу будинку АДРЕСА_2,
позбавивши потерпілого вільного виходу, пересування, зору, слуху, часової
орієнтації, де потерпілий перебував тривалий час.

В
результаті застосування фізичного насильства, згідно висновків судово-медичних
експертиз ОСОБА_10 були заподіянні: непрямі переломи 6, 7, 8 ребер зліва по
навколо грудній лінії з крововиливами в м'які тканини, перелом остистих
відростків 1 і 2 поперекових
хребців зліва, крововилив навколо переломів ребер та хребців, які відносяться
до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості
розладу здоров'я. Крім цього, крововилив у м'які тканини передньої черевної
стінки зліва, крововилив у м'які -тканини грудної клітки по середній лінії,
крововилив у м'які тканини грудної клітки по

3

передній
поверхні справа на рівні реберної дуги, крововилив у м'які тканини шиї справа,
крововилив на черевній поверхні діафрагми справа, синці та садно в ділянці
правого променево-зап'ясткового суглобу, синців в ділянці нижньої третини
лівого передпліччя з втисканням шкіри смугастої форми, пляма(крововилив)
темно-бурого кольору поперекової ділянки зліва, які носять прижиттєвий характер
та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Перелом правої лопатки, тріщина передньої поверхні
поперекового відростка 2-го
поперекового хребця справа. Встановити прижиттєвість чи по смертність цих
ушкоджень не є можливим у зв'язку з чим неможливо оцінити ступінь їх тяжкості.

Всі прижиттєві ушкодження, як окремо так і в їх
сукупності не могли призвести до смерті ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_4, коли ОСОБА_4, ОСОБА_3 і
ОСОБА_6 вивели ОСОБА_10 із підвалу, останній помер в їх присутності.

Комплексними, комісійними судово-медичними експертизами
причина смерті ОСОБА_10 не встановлена, лише виявлена міофрагментація у серці
еквівалент фібриляції, що може свідчити про швидке настання смерті.

В послідуючому ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вивезли труп ОСОБА_10
та закопали в лісовому масиві на відстані 2-х
кілометрів у східному напрямку від с
Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області.

ОСОБА_6, з метою приховання злочину, незаконно заволодів
автомобілем потерпілого, розібрав його на запчастини, а кузов автомобіля
знищив.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
достовірно знаючи про фактичні обставини незаконного заволодіння ОСОБА_6
автомобіля потерпілого, заздалегідь не обіцяючи приховати злочин, не повідомили
правоохоронні органи про вчинений тяжкий злочин до його викриття органами
міліції.

На вирок суду засуджений ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій
просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове розслідування, посилаючись
на те, що до нього були застосовані недозволені методи слідства і явку з
повинною він написав під їх фізичним впливом. Суд не звернув на це уваги і
прийшов до помилкового висновку про його винність в інкримінованих йому всіх
злочинах.

В змінах до апеляції ОСОБА_3 просить виключити із
обвинувачення ст. 146 ч. 3, 127 ч. 2 КК України і
засудити його лише за недонесення за вчинений злочин ОСОБА_6 за ст. 396 ч. 1 КК України, а
якщо судова палата не знайде до цього підстав, то просить пом'якшити покарання
враховуючи всі пом'якшуючі обставини покарання та його каяття.

Засуджений ОСОБА_4
в своїй апеляції просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, посилаючись на неповноту судового слідства, невірність оцінки
доказів, визнавальні показання він дав під фізичним впливом працівників
міліції, що підтверджено документально. В змінах до апеляції ОСОБА_4 просив закрити
відносно нього справу по обвинуваченню за ст. 146 ч. 3, 127
ч. 2 КК
України і перекваліфікувати його дії за ст. 396 ч. 1
КК України як недонесення за вчинений злочин іншими особами.

Якщо до цього судова палата не знайде підстав, то просить
пом'якшити покарання враховуючи всі пом'якшуючі обставини покарання та незначну
його участь у вчиненому.

Прокурор, який приймав участь у справі подав апеляцію, в
якій просить вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 скасувати у
зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів,
особам засуджених внаслідок його м'якості.

Прокурор просить постановити новий вирок, яким призначити
покарання ОСОБА_3: за ст. 146
ч. З КК України - 10
років позбавлення волі; за ст. 127
ч. 2 КК
України - 9 років
позбавлення волі; за ст. 396
ч. 1 КК
України - 1 рік
позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК
України остаточно призначити покарання ОСОБА_3, шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим, у вигляді 10
років позбавлення волі.

4

ОСОБА_4 призначити
покарання: за ст.
146 ч. 3 КК України - 10 років.
позбавлення волі; за ст. 127
ч. 2 КК
України - 9 років
позбавлення волі; за ст. 396
ч. 1 КК
України - 1 рік
позбавлення волі.

На підставі ст. 70
КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у
вигляді 10 років
позбавлення волі.

В решті вирок
суду щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4
і ОСОБА_5 залишити без змін.

Засуджений
ОСОБА_5 вирок суду не оскаржував.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про посилення
покарання ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
пояснення засуджених і їх захисника про пом'якшення покарання, перевіривши
та обговоривши матеріали кримінальної справи і доводи апеляцій колегія суддів
вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а апеляції засуджених
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підлягають
частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо винності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в інкримінованих
їм злочинах грунтується на зібраних по справі доказах, які ретельно досліджені
в судовому засіданні і їм дана вірна юридична оцінка.

Кваліфікація дій
засуджених є правильною.

Призначене судом першої інстанції покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК
України, знаходиться в межах санкції статей Особливої частини Кодексу в їх
сукупності.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не в повній мірі врахував роль кожного із засуджених у вчинених
злочинах та не в повній мірі врахував пом'якшуючі обставини покарання.

Колегія суддів вважає за можливе застосувати до
засуджених вимоги ст. 69
КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі виходячи з того,
що участь ОСОБА_3 і ОСОБА_4
у вчинених ними злочинах є незначною, вони не судимі, мають на утриманні
неповнолітніх дітей, збитки потерпілому відшкодували, потерпілий просив суд
суворо їх не наказувати, про що свідчить розписка потерпілих(а. с 192 т. 9), розкаюються у
вчиненому.

З вищевикладених підстав колегія суддів залишає апеляцію
прокурора без задоволення.

Оскільки ОСОБА_5 вирок суду не оскаржував тому стосовно
нього вирок місцевого суду залишити без змін, а також в решті вирок суду
залишити без змін стосовно засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 362,366
КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора щодо засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Апеляції
засуджених ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задоволити частково.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду від 27 липня 2006 року щодо
засуджених ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в частині призначеного їм покарання змінити.

Пом'якшити призначене ОСОБА_3 і ОСОБА_4 покарання,
застосувавши вимоги ст. 69
КК України.

Вважати засудженим ОСОБА_3 за ст. 146
ч. 3 КК України із

застосуванням ст. 69
КК України до 4 років
позбавлення волі; за ст. 127
ч. 2 КК
України із

застосуванням ст. 69
КК України до 3 років
позбавлення волі; за ст. 396
ч. 1 КК
України

залишити покарання, призначене судом першої інстанції.

На
підставі ст. 70 КК
України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш

суворим, остаточно призначити
покарання ОСОБА_3 у вигляді 4 років
позбавлення

волі.

Вважати
засудженим ОСОБА_4 : за ст.
146 ч. 3 КК
України із застосуванням ст. 69
КК України до 4 років
позбавлення волі; за ст. 127
ч. 2 КК України
із

5

застосуванням ст. 69 КК України до 3 років
позбавлення волі; за ст. 396
ч. 1 КК
України залишити покарання призначене судом першої інстанції.

На
підставі ст. 70 КК
України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити
покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі.

В решті
вирок суду щодо ОСОБА_5, ОСОБА_3
ОСОБА_4 залишити без змін.