Справа № 11а-1312/2007 Головуючий в 1
інстанції: Стамбула Н.В.
121 ч.2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

іменем України

11
грудня 2007 року м. Херсон

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської
області в складі:

головуючого-судді
Червоненка В.Я.

суддів Гемми
Ю.М. , Дубченка А..П.

з участю
прокурора Литвиненка О.О.

захисника
ОСОБА_1

засудженого
ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Херсоні
кримінальну справу за апеляціями
захисника ОСОБА_1
засудженого ОСОБА_2 на
вирок Комсомольського районного суду м.
Херсона від 24 вересня 2007 року,
-

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець
та мешканець м.
Севастополь Крим, українець,
громадянин України, раніше не
судимий, -засуджений за ст.
121 ч.2 КК України на 7 років
позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.

Міра запобіжного
заходу - тримання під вартою з 27.03.2007року.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 у доход держави
судові витрати за проведення судово-медичних і криміналістичних експертиз по
справі відповідно -755 грн. 68 коп., 230
грн. 34 коп., 376 грн.60 коп.

Вирішено питання
про речові докази.

Вироком
судуОСОБА_2. визнаний винним та засуджений за те, що він 22 березня 2007 року близько 22 год.,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, між будинками АДРЕСА_1, у ході раптово виниклої сварки, умисно,
із метою заподіяння тілесних ушкоджень,
наніс декілька ударів кулаком та ногами по тулубу й голові ОСОБА_3, чим заподіяв йому тяжкі тілесні
ушкодження, від яких настала смерть
потерпілого.

В поданих
апеляціях:

· захисник
ОСОБА_1, не оспорюючи доведеність
вини, кваліфікацію дій засудженого
ОСОБА_2 , посилається на суворість
призначеного йому покарання, просить
змінити вирок та пом'якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обґрунтовуючи свої доводи тим, що він молодий, раніше не судимий, вчинив злочин у ході обопільної бійки, повністю визнав свою вину і розкаявся, одружений,
має на утриманні малолітню доньку,
2003 року народження, має
постійне місце проживання і роботи,
характеризується позитивно,
фактично утримує хвору мати та сестер,
повністю відшкодував шкоду потерпілому,
від якого немає претензій. На її думку,
зазначені обставини дають суду підстави для призначення йому покарання
нижче найнижчої межи, встановленої
санкцією ч.2 ст. 121 КК України, та не пов'язане з ізоляцією від суспільства;

· засудженийОСОБА_2. указує на неправильне застосування кримінального
закону й суворість призначеного покарання,
обґрунтовуючи свої доводи тим, що
справа судом розглянута однобічно, не
об'єктивно, з обвинувальним ухилом, оскільки суд не дослідив усі обставини справи
з урахуванням його позиції захисту. Вважає,
що суд не врахував такі обставини,
що він не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, оскільки потерпілий образив його, висловлюючись нецензурною лайкою, після чого,

вдарив ліктем в обличчя,
а тому він був вимушений захищатися від протиправного посягання з боку
потерпілого. У зв'язку з чим, його дії
носили характер необхідної оборони, які
в даному випадку слід кваліфікувати за
ст. 124 ЮС України. Крім того,
наводить аналогічні скарзі захисника доводи та підстави для пом'якшення
покарання. З урахуванням викладеного,
просить змінити вирок,
перекваліфікувавши його дії зі
ст. 121 4.2 на ст. 124 КК
України, та призначити покарання не
пов'язане з позбавленням волі.

Іншими
учасниками судового розгляду вирок щодо ОСОБА_2
не оскаржується.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого
ОСОБА_2 і його захисника ОСОБА_1, які підтримали доводи своїх апеляцій, думку прокурора про залишення вироку без
зміни, останнє слово ОСОБА_2 в якому він просить перекваліфікувати його
дії зі ст. 121 ч.2 на ст. 124 КК України та обрати покарання не
пов'язане з позбавленням волі,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких
підстав.

Висновок
суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2
у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3, що спричинили смерть потерпілого, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні, наведених у вироку і належно оцінених судом.

Твердження
засудженого ОСОБА_2 в апеляції про
те, що він не мав умислу на заподіяння
тілесних ушкоджень потерпілому, а лише
захищатися від протиправного посягання з боку останнього є непереконливими і
спростовуються наведеними у вироку доказами.

Як видно
з матеріалів справи, засудженийОСОБА_2.
як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні визнав свою вину і
не заперечує цього в апеляції, що під
час сварки з ОСОБА_3, коли останній
висловлювався нецензурною лайкою на його адресу і вдарив ліктем йому по обличчю, він наніс тому (потерпілому) удар кулаком в
область груди, від якого той упав і
лежав на землі. Після чого, він наніс
декілька ударів ногою в область голови ОСОБА_3 Коли потерпілий став
хрипіти, він пішов.

Під час
відтворення обстановки та обставин подіїОСОБА_2. підтвердив
зазначені обставини, при яких він
заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_3 та показав механізм нанесення ним
ударів руками й ногами по тілу й голові потерпілого.

(а.с. 111-121)

Ці
показання засудженого ОСОБА_2.
підтверджуються й узгоджуються з іншими доказами та відповідають
фактичним обставинам справи.

Дані, що містяться у протоколі огляду місця
події, згідно яких, між будинками АДРЕСА_1 було виявлено труп
ОСОБА_3 із тілесними ушкодженнями в області голови, відповідають показанням засудженого
ОСОБА_2 про місце вчинення злочину й
механізм нанесення ним ударів в область голови потерпілого, (а.с. 3-11)

Висновками
судово-медичних експертиз установлено,
що на трупі потерпілого ОСОБА_3 виявлено перелом кісток основи черепа й
кісток лицьового скелета, забої
головного мозку, крововиливи під м'якою
мозковою оболонкою, синці на віках обох
очей, забиті рани, садни обличчя, забита рана потиличної області, повний травматичний вивих третього зуба
верхньої щелепи зліва, відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і знаходяться у
прямому причинному зв'язку з настанням смерті. Усі тілесні ушкодження виникли
від дії тупих предметів, від ударів
руками, ногами, незадовго до смерті.

Смерть
ОСОБА_3 настала в результаті відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми у
виді перелому кісток основи черепа,
осколочних переломів кісток лицьового скелета, забою головного мозку, крововиливів під м'яку мозкову оболонку.

Відомості, що містяться в протоколі
відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_2 і
в протоколі його допиту як обвинуваченого не суперечать

даним, отриманим при дослідженні трупа ОСОБА_3 щодо
механізму утворення ушкоджень голови й обличчя потерпілого, (а.с. 50 - 55)

Згідно
висновку судово-медичної експертизи, у
засудженого ОСОБА_2 виявлено синці
обличчя, які заподіяні тупими
предметами, і відносяться до легких
тілесних ушкоджень, (а.с. 61)

Висновком
цієї експертизи узгоджуються з показання ОСОБА_2 про те, що під час сварки потерпілий ліктем ударив
його по обличчю.

Висновками
судово-імунологічної експертизи встановлено,
що на чоловічих черевиках,
вилучених за місцем проживання ОСОБА_2
виявлено кров людини, яка може
походити від потерпілого ОСОБА_3 (а.с. 37 - 42), якими підтверджуються показання засудженого
ОСОБА_2 про те, що він ногами наносив удари по голові
потерпілого ОСОБА_3

Про
наявність у засудженого ОСОБА_2 умислу
на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень свідчить характер його дій по
відношенню до потерпілого, який лежав на
землі, а саме те, що він умисно завдав декілька ударів ногою у
життєво важливий орган - голову,
припинивши свої дії після того,
як потерпілий став хрипіти, і
саме цими ударами ОСОБА_3 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок якого сталася його смерть.
Отже, діючи таким чином, ОСОБА_2. передбачав і свідомо допускав, що від його злочинних дій можуть настати
тяжкі тілесні ушкодження, однак при
цьому настання смерті потерпілого не охоплювалось умислом засудженого й щодо
цього наслідку його вина є необережною.

Будь-яких
даних, які б свідчили про те, що потерпілий ОСОБА_3учинив суспільно
небезпечне посягання на засудженого ОСОБА_2 ,
у зв'язку з чим, він перебував у
стані необхідної оборони чи сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з
боку потерпілого, в матеріалах справи
немає, а тому наведені в апеляції
засудженого доводи з цього приводу не підтверджуються матеріалами справи.

Аналіз
наведених доказів, переконливо свідчить
про те, що ОСОБА_2перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, у ході
сварки, умисно наніс декілька ударів
руками та ногами по тулубу й голові ОСОБА_3,
чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого.

Давши
належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано визнав
ОСОБА_2 винним у
вчиненні злочину, за який він
засуджений, і правильно кваліфікував
його дії за ст. 121 ч.2 КК України.

Отже, викладені в апеляції засудженого доводи про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону
та незаконність його засудження, не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Тому
підстав для задоволення апеляції засудженого про перекваліфікацію його
злочинних дій зі ст. 121 ч.2 на
ст. 124 КК України та зміни
вироку в цій частині, колегія суддів не
знаходить.

Необгрунтованими
є доводи засуджено про неповноту,
однобічність, необ'єктивність
судового слідства, а також упередженість
суду, оскільки вивченням матеріалів
справи не встановлено даних, які б
свідчили про однобічність,
неповноту, необ'єктивність чи
упередження дослідження органом досудового слідства й судом обставин, що могли мати значення для справи. З
матеріалів справи та протоколу судового засідання вбачається, що судом у повній мірі перевірялися обставини
справи та позиція захисту ОСОБА_2 ,
зокрема, шляхом допиту
засудженого, який не оспорював у
судовому засіданні фактичні обставини вчиненого ним злочину, а також дослідженням даних протоколів слідчих
дій з участю обвинуваченого, висновків
судово-медичних експертиз. Докази по справі зібрані й досліджені з дотримання
вимог кримінально-процесуального закону. Ніяких клопотань і заяв із цього
приводу та про доповнення судового слідства після дослідження судом доказів по
справі, від засудженого і його захисника
не надходило.

(а.с. 194-196)

Що
стосується доводів захисника ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Призначаючи
ОСОБА_2 вид та міру
покарання, суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. 65 КК України
врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, що він характеризується задовільно, обставини,
тар пом'якшують його покарання,
такі як, щире каяття, наявність на утриманні малолітньої
дитини, повне відшкодування матеріальної
шкоди потерпілому, відсутність претензій
з боку останнього, на які є посилання в
апеляціях, обставину, яка обтяжує покарання -вчинення злочину у
стані алкогольного сп'яніння. З урахуванням цих обставин справи та
наслідків, які настали від злочинних дій
засудженого, суд обґрунтовано призначив
йому покарання у виді позбавлення волі,
яке на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів і підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим
через його суворість, про що стверджують
апелянти, немає.

Виходячи
з наведених обставин, підстав для
пом'якшення покарання із застосування
ст. 69 КК України та обрання покарання не пов'язаного з позбавленням
волі, як про це ставиться питання в
апеляціях, колегія суддів не вбачає.

Ті
обставини, на які посилаються
апелянти, зокрема, його молодий вік, що він одружений, раніше не судимий, повністю визнав свою вину, має постійне місце проживання й роботи, фактично утримує хвору мати та сестер, то вони в даному випадку не можуть бути
підставами для пом'якшення покарання та зміни вироку в цій частині, оскільки судом ОСОБА_2 ції ст.
121 ч.2 КК України.

Даних
про те, що у справі неправильно
застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення
кримінально-процесуального закону, які
можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Таким
чином, вирок має бути залишений без
зміни.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляції захисника ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а вирок
Комсомольського районного суду м .Херсона 24 вересня 2007 року щодо ОСОБА_2-
без зміни.