У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Кривенди О.В., Мороза М.А.,

розглянула
в судовому засіданні у м. Києві 20 вересня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 на судові рішення
щодо нього.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської
області від 7 березня 2007 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено
за ч. 2 ст. 125 КК України на два роки обмеження волі, а на підставі ст. 75 КК
України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
тривалістю два роки.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 травня
2007 року зазначений вирок залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він, за обставин,
викладених у вироку, 4 квітня 2005 року, перебуваючи на подвір'ї будинку, де мешкає
ОСОБА_3, умисно завдав йому декількох ударів руками в область голови, грудної
клітини та один удар ногою по нозі, заподіявши потерпілому легкі тілесні
ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 зазначає, що з
моменту вчинення злочину, за який його засуджено, до дня розгляду справи
апеляційним судом минуло два роки, а тому апеляційний суд мав звільнити його
від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, проте
не зробив цього. Просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо нього , а
справу - закрити.

У касаційній скарзі захисника йдеться про те, що суд,
порушивши кримінальну справу відносно ОСОБА_2, який є сільським головою, вийшов
за межі своєї компетенції. Захисник також вказує про порушення права ОСОБА_2 на
захист, оскільки судом безпідставно були відхилені клопотання про призначення
судово-медичної експертизи щодо заподіяння тілесних ушкоджень його підзахисному
та про виклик свідка ОСОБА_4. Про порушення права ОСОБА_2 на захист, на думку
захисника, свідчить і залишення без розгляду його зустрічної скарги в порядку
ст. 27 КПК України та ненадання достатнього часу для підготовки виступу в
дебатах і з останнім словом. Просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_2 а
справу щодо нього - закрити.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не
підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2
у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах, зібраних у
встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно
оцінених судом, і є обґрунтованим.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на фактичних даних, встановлених показаннями потерпілого
ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, висновком судово-медичної експертизи щодо
заподіяння ОСОБА_3тілесних ушкоджень.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 125 КК України є
правильною.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що справа
щодо нього підлягає закриттю у зв'язку із закінченням строків давності є
безпідставними.

Так, злочин, за який був засуджений ОСОБА_2,
відповідно до ч.2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України
особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею
злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі
або позбавлення волі, і до дня набрання
вироком законної сили минуло три роки.

Санкцією ч.2 ст. 125 К України
передбачене покарання у виді обмеження волі.

Як видно з матеріалів справи, злочин,
за який засуджено ОСОБА_2, був вчинений 4 квітня 2005 року, а вирок щодо нього
набрав законної сили 23 травня 2007 року, а тому підстави для звільнення засудженого
від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності
відсутні.

Порушуючи кримінальну справу відносно
ОСОБА_2 суддя діяв в межах своєї компетенції, керуючись ст.ст. 27, 98, 251 КПК
України, а тому доводи касаційної скарги захисника про те, що справа порушена неналежною особою колегія
суддів вважає безпідставними.

Інтереси підсудного під час розгляду
справи судами першої й апеляційної інстанцій захищав адвокат ОСОБА_1, заявлені
учасниками судового розгляду клопотання, як видно з протоколу судового
засідання, вирішувались відповідно до
вимог ст. 296 КПК України, право виступити в дебатах надавалось як підсудному
так і його захисникові, підсудному також було надано право виступити з останнім
словом.

По скарзі ОСОБА_2 про зустрічне
обвинувачення суддею прийнято рішення відповідно до вимог ст. 251 КПК
України.

За таких обставин колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи касаційної скарги захисника про порушення права ОСОБА_2
на захист.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний,
обґрунтований і справедливий вирок при перевірці судових рішень щодо ОСОБА_2 у касаційному порядку не виявлено.

Оскільки передбачені ч.1 ст. 398 КПК України підстави для
скасування або зміни судових рішень щодо засудженого відсутні, колегія суддів
не вбачає підстав для призначення справи до розгляду з обов'язковим
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и
л а :

відмовити у задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_2 та його
захисника ОСОБА_1.

судді:

Коновалов В.М. Кривенда О.В. Мороз М.А.