Провадження № 1-кс/461/6821/14
УХВАЛА

26.11.2014 року м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

Слідчим ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000812 від 21.03.2014 р., за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України.

Слідчий ВРОВС ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 , за погодженням відділу процесуального керівництва управління нагляду прокуратури Львівської області, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Форд Фієста» 1992 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль «БМВ 520», 2008 року випуску, р.н. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , які зареєстровані на ОСОБА_3 , мотивуючи клопотання тим, що вказані автомобілі використовувались підозрюваним ОСОБА_4 як знаряддя вчинення злочинів, та з метою забезпечення конфіскації майна.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Тобто, з наведених норм Закону випливає, що питання накладення арешту на тимчасово вилучене майно, відповідно до критеріїв, передбачених ст.167 КК України, вирішується лише з обов`язковим врахуванням вимог ст.170 КПК України.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки слідчим не подано достатніх доказів на підтвердження права власності ОСОБА_4 на вказані у клопотанні автомобілі, а дійсний власник таких не є підозрюваним, обвинуваченим та особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Окрім того, цілком безпідставними є покликання слідчим на необхідність накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, оскільки санкції ч. 3 ст. 185 та ч.4 ст. 185 КК України не передбачають додаткового покарання у виді конфіскації майна, а також не надано доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження.

Разом з тим, вважаю за необхідне зазначити, що, у відповідності до ч.1 ст.159, ч.7 ст.163 КПК України, ухвалою слідчого судді від 22.11.2014р. надано тимчасовий доступ з можливістю вилучення автомобіля марки «Форд Фіестр» 1992р.в., д.н.з., НОМЕР_1 , що в свою чергу унеможливлює зникнення, втрати або пошкодження таких або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, слід роз`яснити слідчому та прокурору право на повторне звернення до суду з клопотанням на арешт майна підозрюваного, обвинуваченого та особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, з дотриманням вимог ст.170 КПК України і у разі здобуття доказів належності цього майна на праві власності таким особам.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні клопотання.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в строки, передбачені ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1