Справа № 537/5250/13-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2013 року Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в
складі:

Головуючого судді Фадєєвої С.О.,

при секретарі Герасименко Л.М.,

з участю прокурора Гончаренка Д.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1,

потерпілої ОСОБА_2,

розглянувши у підготовчому судовому
засіданні в м. Кременчуці Полтавської
області кримінальне провадження №
0001508 за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Кременчука Полтавської області,
українця, громадянина України, з
середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2, фактично
проживаючого: АДРЕСА_3, раніше не
судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1
ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З прокуратури м. Кременчука до суду з
обвинувальним актом та угодою про
примирення між потерпілою та
обвинуваченим, надійшло кримінальне
провадження № 0001508 за
обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК
України.

Відповідно до обвинувального акта, у
липні місяці 2013 року, знаходячись у м.
Кременчуці в гостях у гр.. ОСОБА_2 за
адресою : АДРЕСА_1, ОСОБА_1 побачив
ноутбук «Асer», яким вирішив заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний намір,
спрямований на заволодіння чужим
майном, усвідомлюючи
суспільно-небезпечний характер своїх
дій, передбачаючи їх
суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи
їх настання, дочекавшись, коли
господарка піде з дому, ОСОБА_1, шляхом
обману та зловживання довірою
заволодів вказаним ноутбуком, після
чого з місця злочину зник, викраденим
розпорядився на свій розсуд, чим
спричинив матеріального збитку на суму
2075 гривень ОСОБА_2, повідомивши її, що
випадково зламав ноутбук і відніс його
в майстерню.

В угоді про примирення, укладеній
потерпілою ОСОБА_2 та підозрюваним
ОСОБА_1 25.09.2013 року, сторони визнають
правильність кваліфікації дій ОСОБА_1
за ч.1 ст.190 КК України та узгоджують вид
та розмір покарання з урахуванням того,
що обвинувачений свою вину визнав
повністю та щиро розкаявся.

Суд, перевіривши угоду про примирення
між потерпілим та обвинуваченим на
відповідність вимогам КПК України,
з'ясувавши обставини, які підлягають
з'ясуванню перед затвердженням угоди,
заслухавши думку прокурора, а також
потерпілої та обвинуваченого, які
підтвердили, що повністю розуміють
права, надані їм законом та наслідки
укладення і затвердження угоди, та
вважали, що угода повинна бути
затверджена і погоджувалися на
призначення судом покарання,
зазначеного в угоді, приходить до
висновку, що зазначена вище угода не
може бути затверджена з наступних
підстав:

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України,
у підготовчому судовому засіданні суд
має право прийняти рішення про
затвердження угоди або відмовити в
затвердженні угоди та повернути
кримінальне провадження прокурору для
продовження досудового розслідування
в порядку, передбаченому статтями 468-475
цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.1 ч.7 ст. 474 КПК
України суд перевіряє угоду на
відповідність вимогам цього Кодексу
та/або закону. Суд відмовляє в
затвердженні угоди, якщо умови угоди
суперечать вимогам цього Кодексу
та/або закону, в тому числі допущена
неправильна правова кваліфікація
кримінального правопорушення, яке є
більш тяжким, ніж те, щодо якого
передбачена можливість укладення
угоди.

В обвинувальному акті, затвердженому
прокурором 26.09.2013 року, прізвище
обвинуваченого вказане як «Бельчич»,
тоді як в угоді про примирення від
25.09.2013 року прізвище підозрюваного
зазначене як «Бєльчич».

Як встановлено судом, досудовим
слідством дії ОСОБА_1 кваліфіковані за
ч.1 ст.190 КПК України, така ж правова
кваліфікація вказується і в угоді про
примирення від 25.09.2013 року, тоді як з
обвинувального акту в діях ОСОБА_1
вбачаються ознаки злочину,
передбаченого ст..185 КК України. Так,
об'єктивна сторона шахрайства полягає
у заволодінні майном шляхом обману чи
зловживання довірою, при цьому
безпосередня участь потерпілого у
передачі майна і добровільність його
дій є обов»язковими ознаками
шахрайства, які відрізняють його від
викрадення майна. В обвинувальному
акті зазначено, що ОСОБА_1 заволодів
ноутбуком, належним потерпілій ОСОБА_2,
коли останньої не було вдома, тобто
його дії повинні кваліфікуватися за
відповідною частиною ст..185 КК України.

Крім цього, відповідно до угоди про
примирення від 25.09.2013 року, сторони
погодилися, що обвинувачений понесе
покарання у вигляді 20 (двадцяти)
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян. При цьому, в силу ст..53 КК
України розмір штрафу визначається
судом залежно від тяжкості вчиненого
злочину та з урахуванням майнового
стану винного в межах від тридцяти до
п»ятидесяти тисяч неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, якщо
статтями особливої частини цього
Кодексу не передбачено вищого розміру
штрафу. Тобто, розмір штрафу не може
бути менший тридцяти неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

З цих підстав суд приходить до
висновку, що в затвердженні угоди слід
відмовити, а кримінальне провадження
слід повернути прокурору для
продовження досудового розслідування
в порядку, передбаченому статтями 468-475
КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 372, 474 КПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про
примирення, укладеній потерпілою
ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_1 25.09.2013
року, та повернути кримінальне
провадження № 0001508 прокурору для
продовження досудового розслідування
в порядку, передбаченому статтями 468-475
цього Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
С.О.Фадєєва