Справа № 154/1308/15 Провадження №11-кп/773/296/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, українку, з повною загальною освітою, не працюючу, раніше не судиму, на утриманні має неповнолітню дитину,

визнано винною за ст.121 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши в цей строк час знаходження її під вартою з 22 по 23.02.2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- в користь потерпілої ОСОБА_11 6264 ( шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 59 коп. завданої матеріальної та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди;

- в користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. витрат за проведення судово-імунологічної експертизи.

Вироком вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона, 21 лютого 2015 року, близько 19 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_2 , під час побутового конфлікту зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , що виник після вживання ними алкогольних напоїв, навмисно нанесла удар кухонним ножем у праву частину живота ОСОБА_12 , внаслідок чого спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення правої половини черевної стінки з наскрізним пошкодженням правої долі печінки та сліпим пошкодженням правої нирки, що супроводжувалось розвитком гемоперитонеуму й призвело до розвитку гострого малокрів`я внутрішніх органів, котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та в даному конкретному випадку призвели до смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, а також стягнення невмотивовано великого розміру моральної шкоди потерпілій. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про її винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки вона захищалась від неправомірних дій потерпілого, який спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати її дії з ст.121 ч.2 КК України на ст.124 КК України, при цьому зменшити розмір моральної шкоди до 80 000 грн.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченої та її захисника, які підтримали скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечили апеляцію, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга обвинуваченої до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_7 в нанесенні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілого. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Вина обвинуваченої підтверджується показаннями свідків, матеріалами кримінального провадження. Зокрема, свідок ОСОБА_13 показав, що 21.02.2015 року під час його чергування, надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 вона нанесла йому ножове поранення в ділянку живота, у зв`язку з чим, на місце події було направлено оперативно-слідчу групу. Свідок ОСОБА_14 , який прибув на місце події, показав, що ОСОБА_7 повідомила про те, що після вживання спиртних напоїв, під час конфлікту з ОСОБА_12 , обороняючись від його ударів, вона завдала йому ножового поранення в ділянку живота. Аналогічні пояснення в суді першої інстанції дав свідок ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_16 - дочка обвинуваченої показала в суді першої інстанції, що дійсно, між обвинуваченою та її співмешканцем ОСОБА_12 21.02.2015 року відбувався конфлікт, під час якого останній наносив удари її матері та погрожував, в результаті чого вона злякалась і втекла в іншу кімнату, а згодом дізналась, що мати завдала ОСОБА_12 ножове поранення в живіт.

Вина обвинуваченої підтверджується також протоколами огляду місця події з додатками у вигляді фототаблиць від 21 та 22 лютого 2015 року, протоколом огляду трупа з додатком у вигляді фототаблиць від 23.02.2015 року, висновком експерта № 26-МК, з якого вбачається, що смертельне тілесне ушкодження ОСОБА_12 було нанесене з силою достатньою для його утворення, а також можливість того, що він самостійно міг напоротися на ніж являється малоймовірною.

Згідно судово-медичної експертизи, на трупі ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження проникаюче колото різане поранення правої половини черевної стінки з наскрізним пошкодженням правої долі печінки та сліпим пошкодженням правої нирки, що супроводжувалося розвитком гемоперитонеуму й призвело до розвитку гострого малокров`я внутрішніх органів. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії плаского залізомісткого предмета з колото різаними властивостями типу клинка ножа з лезом і обушком. Зазначене ушкодження експертом оцінені як смертельні.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 і сама не заперечувала факт нанесення ножових поранень потерпілому та під час проведення слідчого експерименту сама розповіла про обставини вчинення нею даного злочину та показала де, та при яких обставинах вона заподіяла ножове поранення ОСОБА_12 .

Твердженння обвинуваченої про те, що вона діяла в стані необхідної оборони, було предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшло свого підтвердження.

Для встановлення наявності чи відсутності ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченої про те, що вона лише перевищила межі необхідної оборони, оскільки вони частково спростовані показаннями самої обвинуваченої, при цьому у вироку зазначив, в чому полягає відсутність перевищення меж необхідної оборони.

Так, судом було встановлено, що 21.02.2015 року мав місце побутовий конфлікт між обвинуваченою та її співмешканцем після вживання ними алкогольних напоїв. Такі конфлікти виникали і раніше, однак обвинувачена та потерпілий продовжували проживати разом.

Безпідставним є твердження ОСОБА_7 про те, що вона оборонялась від нападу потерпілого. Згідно висновку судово-медичної експертизи, на тілі ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців, садна обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в даній конкретній ситуації, поведінка нападника, тобто потерпілого, характер його дій, небезпечність посягання не давали обвинуваченій підстав сприймати загрозу її життю як реальну, а тому обвинувачена мала можливість уникнути посягання іншими засобами, не застосовуючи при цьому ножа.

Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 розповіла про обставини вчинення нею злочину, показала як саме вона взяла зі столу ножа, зробила 2 кроки в сторону потерпілого ОСОБА_12 , витягнула руку з ножем вперед та нанесла йому ножове поранення з правої сторони живота.

З врахуванням характеру небезпеки, що загрожувала обвинуваченій і не давала реальних підстав сприймати її як загрозу своєму життю, обставин, при яких відбувався конфлікт, обстановку що склалась, невідповідність застосованого нею знаряддя захисту, суд першої інстанції правильно розцінив дії обвинуваченої як умисні, направлені на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а тому дії ОСОБА_7 не можуть розцінюватись як перевищення меж необхідної оборони.

За таких обставин, саме показання обвинуваченої поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності об`єктивно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно нанесла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, а не перевищила межі необхідної оборони, у зв`язку з чим, її дії правильно кваліфіковані за ст.121 ч.2 КК України.

Доводи ОСОБА_7 , які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування у будь-якому разі судового рішення, колегією не встановлено.

Обране судом покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України. При цьому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, його наслідки. В достатній мірі врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, характеризується посередньо, на утриманні має неповнолітню дитину.

До обтяжуючих покарання обставин суд обгрунтовано відніс скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, а до обставин, що пом`якшують - щире каяття у вчиненому, виклик екстренної допомоги для надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину та вчинення злочину під впливом неправомірних дій потерпілого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України, що не дає підстав для пом`якшення обраного судом покарання .

При розгляді питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дав належну оцінку моральним стражданням і переживанням потерпілої, пов`язаних з втратою сина, що негативно відобразилося на стані її здоров`я та життя в цілому, а тому апеляційної скарга обвинуваченої в цій частині також є безпідставною.

Оскільки судом не вирішувалось питання щодо вжиття заходів піклування про неповнолітню ОСОБА_16 , то слід запропонувати це зробити суду першої інстанції в порядку ст. 378 КПК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Запропонувати суду першої інстанції в порядку ст. 378 КПК України вирішити питання щодо заходів піклування про неповнолітню ОСОБА_16 .

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді