ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000373,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000373 від 16.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя вказав, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 ст.170 КПК України.

З вказаним рішенням не погодився прокурор ОСОБА_6 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури про арешт майна задовольнити, накласти арешт у кримінальному провадженні №0000373 від 16.11.2025 на речові докази, а саме на: вантажний сідловий тягач DAF , модель XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_7 з забороною на відчуження та розпорядження.

Вказує, що для виконання завдань досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів, повного та всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення, існує необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, а саме: вантажного сідлового тягача DAF , модель XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стверджує, що відсутність такого заходу забезпечення негативно вплине на хід досудового розслідування та унеможливить проведення в подальшому судових експертиз.

Учасники провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, у судове засідання апеляційного суду не з`явились та заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вимог закону не дотримався з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000373 від 16.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

15.11.2025 в ході огляду місця події, а саме ділянки грунтової дороги, розташованої в с. Садки Кременчуцького району Полтавської області, поблизу річки Дніпро, було виявлено та вилучено вантажний сідловий тягач DAF модель XF 105.460 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови слідчого СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 від 16.11.2025 року, вантажний сідловий тягач DAF модель XF 105.460 державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом.

16.11.2025 прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з клопотанням про арешт вищезазначеного майна.

Метою накладення арешту на вантажний сідловий тягач DAF прокурор визначив необхідність його збереження, як речового доказу з метою недопущення у подальшому його відчуження, знищення або ж приховування та забезпечення проведення слідчих дій та судових експертиз.

При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується із доводами прокурора відносно того, що даному випадку вказаний транспортний засіб має значення для забезпечення даного кримінального провадження та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Відтак, апеляційний суд враховує фактичні обставини, які викладені у клопотанні прокурора та приходить до висновку про те, що у даному випадку потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності.

При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту в межах вказаного кримінального провадження на вантажний сідловий тягач DAF шляхом заборони відчуження та розпорядження, що не буде заважати здійснювати господарську діяльність.

Апеляційний суд звертає увагу, що якщо потреба в арешті на майно відпаде, то власник майна, або третя особа має право звернутися з клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 -задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 20 листопада 2025 року про відмову в арешті майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити. Накласти арешт, з забороною на відчуження та розпоряджання, без позбавлення права користування на майно, а саме: вантажний сідловий тягач DAF , модель XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Місцем зберігання вказаного майна визначити майданчик тимчасового вилученого майна Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4