№ 1-кп/756/632/26
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представник потерпілого ОСОБА_9 ,

провівши судове засідання у об`єднаному кримінальному проваджені № 0001103 від 28.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Нові Трояни Болградського району Одеської області, громадянин України, здобув середньою освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в селі Звиняче, Ружинського району Житомирської області, громадянин України, здобув середньою освіту, офіційно працевлаштований вантажником у ТОВ «Олді Житомир», неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 200 КК України, -

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001103 від 28 березня 2024 року, стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 200 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_5 обґрунтовуючи ризиками, які передбачені п. 1, 3 ст. 177 КПК України: ризиком переховування, ризиком незаконного впливу на свідків та потерпілого.

Також зауважила, що до обвинуваченого не можливо застосувати запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, вказала, що ризики змінились, розмір застави є неправомірним, обвинувачений тривалий час не працює, мати Тукусери витрачає кошти на утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору. Просила застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Представники потерпілих в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши доводи сторін, приходить до такого висновку.

Під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує, що на час здійснення судового провадження існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також відсутні стійкі соціальні зв`язки.

Так, ризик переховування обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 усвідомлює гіпотетичну міру покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, в тому числі за особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України та може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Також суд враховує можливість обвинуваченого залишити територію України. А в контексті з тим, що 24.02.2022 російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, який триває до тепер, і на даний час, для громадян України, існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу.

На думку суду, співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик актуальним.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілих та свідків є те, що він ознайомлений з матеріалами досудового розслідування, у тому числі показаннями, які останні давали під час досудового розслідування, також йому відомі всі контактні дані зазначених осіб.

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Суд, враховує, що залишаються не допитаними судом свідки та потерпілі, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведений прокурором та продовжує існувати.

Будь-які інші докази, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, передбачених у п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора у суду відсутні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, сімейний стан - неодружений, відсутність законних джерел до існування, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, раніше не судимий, на утриманні не має неповнолітніх дітей або інших осіб, має зареєстроване місце проживання, яке територіально знаходиться в Одеській області.

Отже, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не може запобігти ризикам, які суд вважає доведеними, оскільки такі дані про особу обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, не слугують достатнім стримуючими факторами для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих (п. 3 ст. 177 КПК України).

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austri (Ноймайстер проти Австрії), § 10). Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Отже, зі спливом часу суд повинен більш ретельно розглядати підстави для тримання особи під вартою та надавати додаткову оцінку можливості застосуванню альтернативних запобіжних заходів у співставленні з гарантіями презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами 3 або 4 ст. 183 цього Кодексу обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року для працездатних осіб складає 3 328 гривень.

Для того, аби можна було вважати заставу такою, яку обвинувачений здатен внести та яка може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен урахувати положення статей 177, 178 КПК України, а також раціонально співставити її розмір з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчиненого злочину, як і матеріальним станом обвинуваченого.

Ураховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, стадію судового провадження, строк застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а також те, що вирішення питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави є правом суду, доходить висновку про необхідність перегляду розміру застави обвинуваченому та зменшення її розміру.

Крім того, суд ураховує тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, а також і те, що обвинуваченим застава не внесена, бо в останнього відсутні відповідні кошти. За наведених підстав, суд вважає можливим при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави у меншому розмірі, яку обвинувачений має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільненим з-під варти та на нього може бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Наведене вказує, що є підстави для зменшення розміру застави, на розмір, який може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків та усунути ризики.

На переконання суду, застава у розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати прокурору на зберігання свій паспорт, який дає право виїзду з України (за наявності), утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_5 , слід задовольнити частково.

Враховуючи вище викладене, до спливу терміну тримання під вартою винести вирок суду у справі не можливо, обставини, що є підставою для взяття обвинувачених під варту на даний час не змінилися, суд вважає застосування у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави в розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, передбаченому законом для тяжкості злочину, у якому обвинувачується особа, а саме в сумі 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок для ОСОБА_5 для запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, та необхідним продовжити ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 травня 2026 включно.

Керуючись ст. ст.177, 370 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 14.05.2026 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок, які необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У випадку внесення застави ОСОБА_5 , останній буде вважатися таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, із покладенням зобов`язання за першою вимогою з`являтися до суду, а також покладенням обов`язків, зокрема:

1)Прибувати за кожною вимого до суду;

2)Не відлучатися із населеного пункту постійного проживання без дозволу суду;

3)Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4)Здати прокурору на зберігання свій паспорт, який дає право виїхду з України (наявності);

5)Утримуватися від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити строком два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави заставодавцем покласти на нього обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого і його явки за викликом суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 14 травня 2026 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам, а також надати службі конвоювання для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1