Справа № 297/3114/25
У Х В А Л А

26 травня 2026 року м. Ужгород

Суддя-доповідач Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану захисником ОСОБА_3 , на ухвалу Берегівського районного суду від 22 квітня 2026 року, постановлену у справі № 297/3114/25 (провадження № 11-кп/4806/251/26) за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту, накладеного на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Берегівського районного суду від 22 квітня 2026 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту, накладеного на майно в рамках кримінального провадження № 0000023 від 14.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, - відмовлено.

На цю ухвалу ОСОБА_2 та її захисник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу.

Згідно статті 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Інші ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Цей припис слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з судовим рішенням.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від судового рішення є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

В даному випадку апеляційна скарга подана на ухвалу, що постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту на майно.

Дана ухвала відповідно до ст. 392 КПК України окремому апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення по суті справи. Таке відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження є розумним обмеженням, покликаним перешкодити хаотичному руху справи, і є передбачуваним для скаржника з огляду на зміст ст. 392 КПК України.

При вирішенні питання щодо можливості оскарження цієї ухвали апеляційний суд також враховує положення п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України, відповідно до якої в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про арешт майна або відмову у ньому, постановлена на стадії досудового розслідування. У даному ж випадку йде мова про ухвалу, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції, а отже така ухвала оскарженню не підлягає.

При вирішенні питання щодо можливості оскарження цієї ухвали апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 20 травня 2024 року у справі № 712/191/23 (провадження № 51-3208кмо23), згідно яких встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень суддів має легітимну мету, не порушує принципу пропорційності між гарантованими правами особи у ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суспільною необхідністю, а також відповідає принципу правової визначеності. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

При таких обставинах у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 392, 399, 418 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє захисник ОСОБА_3 , на ухвалу Берегівського районного суду від 22 квітня 2026 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена протягом трьох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1