Справа № 357/4111/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

16.03.2026 до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України.

В обґрунтування заяви захисник посилається на те, що слідчий ОСОБА_5 підлягає відводу у зв`язку з його кар`єрною зацікавленістю у результатах досудового розслідування, що, на думку сторони захисту, свідчить про наявність обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Зокрема, зазначається, що після внесення відомостей до ЄРДР 22.02.2026 підозрюваний ОСОБА_4 мав намір надати показання, однак слідчий фактично відмовився їх приймати, запропонувавши скористатися правом, передбаченим ст.63 Конституції України. Аналогічна ситуація, за твердженням захисника, мала місце і 25.02.2026.

Після повідомлення про підозру 27.02.2026, коли підозрюваний у присутності захисника намагався надати пояснення, прокурор припинив його виступ, зазначивши про відсутність інтересу до таких показань, а слідчий у подальшому повідомив про відсутність наміру проводити слідчі дії за участю підозрюваного.

На думку сторони захисту, повідомлення про підозру є необґрунтованим та ґрунтується на штучно сформованих обставинах з метою покращення показників розкриття злочинів.

Крім того, захисник вказує на здійснення слідчим процесуального тиску на підозрюваного шляхом неодноразових викликів до органу досудового розслідування без об`єктивної необхідності, попри те, що підозрюваний є військовослужбовцем, проходить службу та витрачає значний час на прибуття до слідчого.

Зазначається, що виклики здійснювались, у тому числі через месенджер, із призначенням явки на різні дати (03.03.2026, 05.03.2026, 09.03.2026, 10.03.2026, 11.03.2026), при цьому 05.03.2026 фактично слідчі дії не проводились, окрім складання протоколу про відмову від надання показань, а після відмови підозрюваного від участі у слідчому експерименті слідчий, за твердженням сторони захисту, безпідставно ініціював подальші виклики.

Підозрюваним також подавались заяви про неможливість прибуття та клопотання щодо проведення слідчих дій в інший час, які залишились без реагування, а також скарга на дії слідчого на ім`я керівника слідчого підрозділу, яка не була розглянута.

Окремо захисник звертає увагу на проведення 10.03.2026 одночасного допиту за відсутності показань підозрюваного, що, на його думку, суперечить вимогам КПК України.

Також зазначається, що слідчий направляв повістку про виклик для «обрання запобіжного заходу», а відмова врахувати можливість дистанційного направлення відповідних матеріалів, з урахуванням статусу підозрюваного як військовослужбовця, свідчить про формальний підхід до процесуальних дій.

З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що сукупність зазначених обставин свідчить про упередженість слідчого та наявність підстав для його відводу відповідно до п.3 ч.1 ст.77 КПК України.Підозрюваний ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином та своєчасно.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) в судовому засіданні заяву про відвід підтримав у повному обсязі та вважав, що вона підлягає задоволенню. Окрім цього, зауважив, що виклики слідчого, які робляться на три дня підряд, необґрунтовані. Зокрема, спрямовані лише на встановлення тієї обставини, чи буде підозрюваний визнавати вину у вчиненні інкримінованих злочинів. Вважає, що слідчий викликає захисника та підозрюваного без нагальної потреби та не враховує, що підозрюваний є військовослужбовцем, як підозрюваний, так і захисник, постійно проживають поза межами м.Біла Церква, відтак на явку за безпідставними викликами до слідчого витрачаються час та кошти.

Слідчий СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви про відвід повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання або проведення судового засідання за його відсутності не надав.

Враховуючи положення статті 81 КПК України, дотримуючись розумних строків розгляду заяви про відвід, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутність особи, якій заявлено відвід, не перешкоджає розгляду заяви про відвід, та вважає можливим провести розгляд заяви про відвід за відсутності слідчого.

В порядку підготовки скарги до розгляду слідчим суддею витребувано з Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області матеріали досудового розслідування № 0000071 від 22.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України.

Заслухавши захисника, дослідивши заяву про відвід з додатками, оглянувши матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з такого.

З матеріалів судового провадження встановлено, що в провадженні СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування здійснюється слідчою групою, визначеною у встановленому законом порядку, старшим якої є слідчий ОСОБА_5 , а повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручено 27.02.2026.

Доводи сторони захисту зводяться до тверджень про нібито упередженість слідчого, його зацікавленість у результатах кримінального провадження, здійснення процесуального тиску на підозрюваного, безпідставність викликів та небажання отримувати показання підозрюваного.

Разом з тим, наведені обставини за своїм змістом стосуються оцінки процесуальних рішень та процесуальної поведінки слідчого під час здійснення досудового розслідування і не свідчать про наявність об`єктивних даних, які б підтверджували його особисту заінтересованість у результатах кримінального провадження або інші обставини, що викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості у розумінні п.3 ч.1 ст.77 КПК України.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Визначення тактики досудового розслідування, у тому числі обсягу, послідовності та доцільності проведення слідчих (розшукових) дій, належить до його дискреційних повноважень. Сам по собі спосіб організації досудового розслідування, навіть за умови незгоди сторони захисту з такими діями, не може свідчити про упередженість слідчого.

Щодо доводів про нібито перешкоджання підозрюваному у наданні показань, слідчий суддя зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 05.03.2026 за участю захисника проводився допит підозрюваного, під час якого останній реалізував своє право, передбачене ст.63 Конституції України, відмовившись від надання показань. Надалі слідчим також проводились процесуальні дії за участю підозрюваного, зокрема одночасні допити 10.03.2026. Таким чином, твердження про відмову слідчого від отримання показань спростовуються матеріалами провадження.

Посилання сторони захисту на «тиск» шляхом викликів підозрюваного до слідчого є оціночними та не підтверджені належними доказами. Натомість матеріали провадження містять відомості про належне направлення повісток про виклик підозрюваного для проведення процесуальних дій у межах досудового розслідування. Сам факт неодноразових викликів не свідчить про незаконність дій слідчого, оскільки обумовлений необхідністю проведення процесуальних дій та забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Аргументи щодо порушення прав підозрюваного як військовослужбовця, з урахуванням складності прибуття до органу досудового розслідування, не є такими, що свідчать про упередженість слідчого, а можуть бути предметом оцінки при вирішенні питань належності повідомлення про виклик або поважності причин неприбуття, що регулюється іншими нормами КПК України.

Твердження про «кар`єрну зацікавленість», «штучне формування показників розкриття злочинів» та інші подібні доводи мають характер припущень, не ґрунтуються на жодних об`єктивних даних та не підтверджені доказами, що виключає можливість їх врахування як підстав для відводу.

Щодо посилань на незаконність проведення окремих слідчих дій, у тому числі одночасного допиту, слідчий суддя зазначає, що питання законності, обґрунтованості та допустимості доказів, отриманих у ході досудового розслідування, а також процесуальних рішень слідчого, підлягають перевірці у порядку, передбаченому ст.ст. 303307 КПК України, і не можуть бути предметом розгляду в межах вирішення питання про відвід.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.77 КПК України слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Частиною 2 статті 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, відвід може бути заявлено особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим та підтвердженим належними доказами. При цьому сам по собі факт незгоди сторони захисту з процесуальними діями чи рішеннями слідчого, а також висловлення припущень щодо його можливих мотивів, не утворює передбачених законом підстав для відводу.

Слідчий суддя також враховує, що стандарт «обґрунтованих сумнівів у неупередженості» передбачає наявність об`єктивно встановлених обставин, які можуть викликати сумнів у безсторонності відповідної службової особи, а не суб`єктивне сприйняття сторони провадження чи її незгоду з процесуальними рішеннями.

Жодних фактів, які б свідчили про особисту заінтересованість слідчого, наявність конфлікту інтересів або інші обставини, що об`єктивно ставлять під сумнів його неупередженість, матеріали заяви та кримінального провадження не містять.

Таким чином, наведені стороною захисту доводи не підтверджують наявності підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.77 КПК України, а тому заявлений відвід є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 40, 77, 80, 81, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені заяви захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000071 від 22.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369, ч.1 ст.382 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 23.03.2026 о 15:00.

Слідчий суддя: ОСОБА_1