Справа №295/4314/26
УХВАЛА

23.03.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 ,

про арешт майна,

подане у кримінальному провадженні №0000097 від 08.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, у якому просить накласти арешт у виді заборони розпоряджатися майном на планшет «WorkMate WM-S8» із серійним номером 4270824, який вилучений 11.03.2026, що належить на праві власності ОСОБА_4 ; визначити відповідальним за зберігання вилученого майна ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що військовослужбовець військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді старшого сапера-оператора відділення безпілотних наземних систем мінування взводу інженерних безпілотних наземних систем роти безпілотних наземних систем військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, привласнив військове майно, яке було ввірене йому та закріплене у встановленому законом порядку за військовою частиною НОМЕР_1 , а саме планшет «WorkMate WM-S8», вартістю 15 185,76 грн, яким він розпорядився на власний розсуд, реалізувавши в ломбарді.

Крім того встановлено, що військовослужбовець військової служби за контрактом старший сапер-оператор відділення безпілотних наземних систем мінування взводу інженерних безпілотних наземних систем роти безпілотних наземних систем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 11.06.2025 не з`явився вчасно з лікувального закладу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та ухиляється від проходження військової служби.

Процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні надано доручення оперативному підрозділу 2 відділу 8 управління ДВКР СБ України на проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 36 КПК України.

В ході виконання вказаного доручення оперативним підрозділом 11.03.2026 оглянуто та вилучено планшет «WorkMate WM-S8» із серійним номером 4270824.

11.03.2026 вилучене майно визнане речовими доказами.

Вилучене майно передане на відповідальне зберігання особі, яка 29.04.2025 придбала планшет «WorkMate WM-S8» із серійним номером 4270824 в ломбарді Єв.Ро.Фінанс, а саме: ОСОБА_4 .

Посилаючись на зазначене, з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

З огляду на вищезазначені обставини та у відповідності до приписів ч.1 ст.172 КПК України, неприбуття прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям учасників провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина перша ст. 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.11 ст. 170 ЦПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.

Під час вирішення клопотання слідчий суддя враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, що вбачаються зі змісту доданих до клопотання копій матеріалів кримінального провадження, які підтверджують, що зазначене в клопотанні майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; метою застосування даного виду забезпечення кримінального провадження є необхідність збереження речових доказів, недопущення їх втрати.

Також у клопотанні прокурор просить визначити відповідальним за зберігання вилученого майна ОСОБА_4 , однак, відповідно до ст. 173 КПК України, в ухвалі про арешт слідчий суддя не вирішує питання щодо зберігання майна, на яке накладається арешт.

Враховуючи викладене, оскільки майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою уникнення можливості його втрати, оцінивши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне задовольнити подане клопотання частково та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно. У частині вимог щодо визначення відповідального за зберігання майна, клопотання задоволенню не підлягає, оскільки вирішення такого питання не належить до компетенції слідчого судді.

Керуючись статтями 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у виді заборони розпоряджатися майном на планшет «WorkMate WM-S8» із серійним номером 4270824, який вилучений 11.03.2026, що належить на праві власності ОСОБА_4 .

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1