справа № 619/1794/26
провадження № 1-кс/619/262/26
УХВАЛА

іменем України

24 березня 2026 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000037 від 20.03.2026 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,

установив:

До суду надійшло клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження, в рамках кримінального провадження № 0000037 від 20.03.2026, за ч. 3 ст. 357 КК України, яке було вилучено 19.03.2026 під час огляду місця події, у період часу з 11 год 55 хв по 12 год 12 хв на відкритій ділянці місцевості розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , виданий Дергачівським РВІ УМВС України в Харківській області - поміщено до полімерного сейф-пакету NPU 6063564 пояснювальним написом та підписами понятих. Місце зберігання вищевказаного майна згідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 доручити стороні обвинувачення, а саме передати вищевказане майно на відповідальне зберігання законному власнику - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні СД ВП № 3ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 20.03.2026, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.03.2026 приблизно о 09 год хв військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 незаконно заволодів паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукання предметів, знарядь та інших речових доказів, а також встановлення фактичних відомостей щодо вищевказаних протиправних дій, 19.03.2026 під час огляду місця події, у період часу з 11 год. 55 хв по 12 год 12 хв на відкритій ділянці місцевості розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , де у військовослужбовця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено та вилучено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 , виданий Дергачівським РВІ УМВС України в Харківській області - поміщено до полімерного сейф-пакету NPU 6063564 пояснювальним написом та підписами понятих.

20.03.2026 дізнавачем СД ВП № З ХРУП № З ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання щодо вищевказаного вилученого майна.

Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України є достатні підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення та є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Метою накладання арешту на вищезазначене майно є збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, для забезпечення кримінального провадження, а також проведення інших слідчих дій.

Прокурор ОСОБА_3 надав до суду заяву, у якій просив судовий розгляд провести у його відсутність, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов такого висновку.

З матеріалів клопотання установлено, що 20.03.2026 відповідно до ст. 214 КПК України до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

20.03.2026 постановоюдізнавача СД ВП № З ХРУП № З ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 паспорт громадянина України на ім1я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_1 , виданого Дергачівським РВП УМВС України в Харківській області- визнано речовим доказом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном, як передбачено ч. 11 ст. 170 КПК України можуть бути застосовані лише у разі, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із норми п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження, для досягнення його дієвості, є арешт майна. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, слідчий суддя вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вилучений під час проведення огляду місця події паспорт громадянина України, недостатні для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 167 КПК для накладення арешту на майно.

Зокрема, не встановлено, що вказаний паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може містити відомості, які мають значення для кримінального провадження, та такий відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Накладення ж арешту на паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може призвести до порушення прав власника такого, оскільки паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про нагальну необхідність накладення арешту на особистий документ особи, зокрема, які завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті із застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України, у клопотанні не наведено.

Таким чином, клопотання про накладення арешту на майно є необґрунтованим, запропоноване обтяження є непропорційним.

Норми кримінального процесуального кодексу не вимагають аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, на думку слідчого судді, прокурором не доведено наявності підстав для арешту паспорта громадянина України та необхідності такого арешту.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що зважаючи на те, що арешт майна є одним із заходів забезпечення збереження речових доказів, направлених виключно на недопущення настання наслідків, передбачених абз. 2 ч. 1 та ч. 11 ст. 170 КПК України, тому не накладення арешту на майно не тягне за собою наслідків у вигляді визнання доказів недопустимими (постанова Верховного Суду від 27.09.2022 у справі №233/5393/20 (провадження №51-5495км21).

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 131, 132, 169-173, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000037 від 20.03.2026 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1