УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000252 від 15.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332 КК України, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 , переслідуючи корисливі мотив і мету, направлені на отримання грошової винагороди, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 26 вересня 2025 року, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, організувала незаконне переправлення через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, у воєнний час, за грошову винагороду, не зважаючи на діючі обмеження воєнного стану.

Зокрема, протягом вересня 2025, ОСОБА_7 , в ході телефонних розмов в мессенджері «WhatsApp» та особистої зустрічі, яка відбулась 26 вересня 2025 року у м. Сарни Рівненської області, детально роз`яснила ОСОБА_9 , що він разом з ОСОБА_10 зможуть безперешкодно перетнути державний кордон України у період дії воєнного стану в напрямку республіки білорусь за грошову винагороду в сумі 7000 доларів США з кожного, за умови дотримання заздалегідь розробленого плану, який полягав у об`їзді контрольно-пропускних пунктів, розташованих в напрямку республіки білорусь, в тому числі, який розміщений між селами Орв`яниця та Берестя Сарненського району Рівненької області, передачі грошових коштів за вказані послуги та подальшу організацію їхнього перевезення ОСОБА_5 з с. Біле Сарненського району Рівненської області до державного кордону України поза пунктами пропуску.

При цьому, на виконання загального плану з організації незаконного переправлення ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 через державний кордон, ОСОБА_7 , надала вказівку останнім прибути 1 жовтня 2025 року в с. Орв`яниця Сарненського району Рівненської області, де вона мала їх зустріти для подальшої організації незаконного переправлення через державний кордон України в напрямку республіки білорусь.

Згодом, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи вказівки ОСОБА_7 , 1 жовтня 2025 року близько 08 години 52 хвилин, прибули до заздалегідь обумовленого місця по вул. Центральна в с. Орв`яниця Сарненського району Рівненської області, де зустрілися з ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_7 , дотримуючись плану з організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, усунула перешкоди на їхньому шляху, а саме польовими дорогами пішим ходом провела ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повз контрольно-пропускний пункт Державної прикордонної служби України, який розміщений між селами Орв`яниця та Берестя Сарненського району Рівненької області.

Продовжуючи свою злочинну діяльність та реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_7 , з метою конспірації діяльності щодо незаконного переправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України та мінімізації ризиків бути виявленими працівниками правоохоронних органів, залучила до своєї діяльності ОСОБА_8 , яка не була обізнана про корисливий мотив вчинення злочину, однак обізнана про намір ОСОБА_7 щодо незаконного переправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України, на прохання ОСОБА_7 на автомобілі марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з НОМЕР_1 , прибула на окраїну с. Берестя Сарненського району Рівненської області, де знаходились ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та, дотримуючись заздалегідь розробленого плану ОСОБА_7 , перевезла останніх до місця проживання ОСОБА_7 в с. Берестя Сарненського району Рівненської області, чим усунула перешкоди шляхом об`їзду польовими дорогами контрольно-пропускного пункту Державної прикордонної служби України, який розміщений між селами Орв`яниця та Берестя Сарненського району Рівненької області.

В подальшому, перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , який відповідно до попередньої домовленості мав безпосередньо сприяти у переправленні вищевказаних осіб через державний кордон України поза межами офіційних пунктів пропуску в сторону республіки білорусь, провела інструктаж ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , надала детальні вказівки щодо їх подальших дій та порядку переходу через державний кордон України, тим самим запевнивши останніх у серйозності намірів їх переправлення через державний кордон України, маршрут руху та вид транспорту, якими вони будуть пересуватись і зазначила, що вони повинні передати їй за це грошові кошти в сумі 14000 доларів США в якості оплати вищевказаних послуг.

При цьому, ОСОБА_5 , дотримуючись плану з організації та сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 1 жовтня 2025 року близько 10 години 00 хвилин прибув до заздалегідь обумовленого місця в м. Дубровиця Сарненського району Рівненської області, де чекав вказівок від ОСОБА_7 щодо подальшого отримання грошових коштів, особистих речей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та подальшого їх перевезення в напрямку республіки білорусь іншим шляхом з метою конспірації та мінімізації ризику виявлення працівниками правоохоронних органів.

Далі, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на виконання вимог ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: с. Берестя, вул. Незалежності, буд. 17 Сарненського району Рівненської області, 1 жовтня 2025 року о 09 годині 52 хвилини передали останній грошові кошти в сумі 14000 доларів США в якості оплати послуг з організації незаконного переправлення через державний кордон України, після чого ОСОБА_7 була затримана працівниками правоохоронних органів.

25.02.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 , громадянину України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Причетність підозрюваного до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме:

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо,- відеоконтроль особи відносно ОСОБА_7 в ході яких зафіксовано розмови з ОСОБА_5 , щодо сприяння в організації переправлення осіб призовного віку через державний кордон України, обговорення маршрутів руху поза пунктом пропуску, тощо;

-протоколом огляду речей флеш носія як додатку до протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії відносно ОСОБА_7 , в ході якого зафіксовано розмови з ОСОБА_5 щодо сприяння в організації переправлення осіб призовного віку через державний кордон України, тощо;

-протоколом огляду речей мобільного телефону ОСОБА_7 , в ході огляду якого зафіксовано факт спілкування з ОСОБА_5 , щодо організації та сприяння у незаконному переправленні осіб, тощо;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , в ході проведення якого він повідомив про обставини переведення його поза пунктом пропуску між селами Орв`яниця та Берестя Сарненського району в напрямку державного кордону, факт передачі грошових коштів ОСОБА_7 , а також спілкування ОСОБА_7 з ОСОБА_5 з приводу подальших дій після передачі коштів, тощо.

-висновком судової експертизи відео-, звукозапису відповідно до якої у додатку до протоколу проведення негласної слідчої ( розшукової ) дії зафіксовано голос ОСОБА_5

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання його під вартою, вищевказаних ризиків уникнути не можливо.

-Покликаючись на вищевикладене, слідчий вказує про неможливість запобігання вищевказаним ризикам інакше ніж шляхом застосування стосовно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні повністю підтримали клопотання з викладених у ньому підстав, просили його задоволити.

Підозрюваний та захисник просили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі особисте зобов`язання, покликаючись на відсутність заявлених ризиків. Одночасно просили в разі задоволення клопотання слідчого визначити заставу у 80 розмірів прожиткових мінімуми для працездатних осіб, вказавши на тяжке матеріальне становище підозрюваного та яка буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірною для нього.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000252 від 15.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332 КК України.

За вищевказаних обставин, у рамках даного кримінального провадження, 25.02.2026 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду даного клопотання, прокурором не обґрунтовано наявність в діях та поведінці підозрюваного ОСОБА_5 достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків передбачених п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається у своєму клопотанні слідчий.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Прокурором та слідчий в судовому засіданні також не надано жодних документів які б, підтверджували твердження того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

В судовому засіданні також встановлено, що підозрюваний є пенсіонером, особою з інвалідністю, також являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи, раніше не судимий, має постійне місце проживання, де проживає з дружиною, яка на даний час вагітна, та має на своєму утриманні десять неповнолітніх дітей, що свідчить про його місці соціальні зв`язки, співпрацює з органом досудового розслідування, співпрацює з органом досудового розслідування.

Про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, визначених у клопотанні, прокурором та слідчим при його розгляді не доведено.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи (Рішення Конституційного Суду України, 23.11.2017, №1-р/2017). У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, §31).

Згідно із частиною 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, наявність утриманців, слідчий суддя вважає, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, слід застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді застави. Оскільки саме цей запобіжний захід буде цілком достатнім та забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_5 , з урахуванням наявних ризиків, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж застава, не зможе в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку такого, нівелювати наявні ризики та не забезпечить дієвості кримінального провадження.

Суд приймає до уваги також практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, у рішенні "Мангурас проти Іспанії" від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. При цьому ЄСПЛ також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином суд, визначаючи розмір застави бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що підозрюваному ОСОБА_5 слід визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень, оскільки саме така сума співмірна з наявними ризиками та може забезпечити виконання процесуальних обов`язків.

Саме такий розмір застави, на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного суд не вбачає.

Окрім цього, застосовуючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 131-132, 176, 177, 181, 183, 194, 196, 199, 205 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді застави, в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240, 00 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988, Банк отримувача, ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA0010559.

Зобов`язати ОСОБА_5 визначений розмір застави внести протягом 5 (п`яти) днів з моменту оголошення ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

-не відлучатися за межі Рівненської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії ухвали та строк дії покладених обов`язків, до 01.04.2026.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя