ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 671/2373/24

Провадження № 11-кп/820/139/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиськ Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

14.10.2024 р., в нічну нору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_6 та його знайомим ОСОБА_8 в приміщенні кімнати житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, через малозначний привід, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Тоді ж, 14.10.2024, в нічну пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в приміщенні однієї із кімнат житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій. передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 не менше чотирьох ударів ліктем правої руки в ділянку голови, два удари в область обличчя лівою та правою ногами та декілька ударів кулаками обох рук та ногами в ділянку грудної клітки та спини з лівої сторони, тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: садна на лобній ділянці голови справа, рани в ділянці зовнішнього кінця правої брови, крововиливу в центрально-правій частині лобної ділянки, поверхневої рани в лівій надбрівній ділянці, по одному крововиливу на обох повіках правого та верхній повіці лівого ока, садна на правій виличній ділянці, садна на правій щічній ділянці з переходом на кут щелепи з права, по одному крововиливу на лівій щічній ділянці, в лівій передвушній ділянці та на передній поверхні верхньої третини грудної клітки по білягрудинній лінії зліва, множинні крововиливи та поодинокі садна на зовнішній та задній поверхні лівого плеча, на зовнішній та задній поверхні лівого ліктьового згину та по всій довжині зовнішньої поверхні лівого передпліччя, по одному крововиливу на внутрішній поверхні середнє-нижньої третини лівого передпліччя, на заднє-внутрішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, на тильній поверхні лівого зап`ястя, на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимальних кінців 2-4-ї п`ясних кісток, на тильній поверхні правої кисті в проекції 3-го п`ясно-фалангового суглобу, садна на внутрішній поверхні правого ліктьового згину, садна у верхній частині черевної стінки зліва по середнє-підпахвинній лінії, 4 садна в ділянці верхнього краю великого гребня лівої здухвинної кістки, садна на зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, середньої третини лівої гомілки, по одному садну на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного згину, на передній поверхні середньої третини правої гомілки, на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки, на зовнішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, на внутрішній та зовнішній поверхнях лівої стопи, перелом хрящів носа, два крововиливи під м`якими тканинами голови в лобній ділянці справа та в скроневій ділянці зліва, переломи 3-7-го ребер по середнє-ключичній лінії зліва, переломи 6-11-го ребер по лопатковій лінії зліва, переломи 2-9-горебер по середнє-ключичній лінії справа, розрив верхньої долі лівої легені та травматичний гемопневмоторакс зліва.

Тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_8 у виді розриву верхньої долі лівої легені, травматичний гемопневматоракс зліва, перелом 3-7 ребер по середньо-ключичній лінії зліва, переломи 6-11 ребер по лопатковій лінії зліва та переломи 2-9 ребер по середньо-ключичній лінії справа, за своїм характером мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_8 . В подальшому 14.10.24 року в нічну пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_3 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з його необґрунтованістю та невмотивованістю, та призначити покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України. Зазначає, що при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого, але не зважив на обставини, пом`якшуючі покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України та на відомості, які характеризують особу ОСОБА_6 ..

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який прохав залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та кваліфікація його дій апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, оскільки зловживає алкоголем, має захворювання на туберкульоз легень; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння..

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 призначено покарання за злочини проти життя та здоров`я особи. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував обставину, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційні доводи, про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом зменшення строку покарання в силу ст..69 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними.

На думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Твердження у апеляційній скарзі, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначенні, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.2 ст.121 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого.

Так, суд вірно зазначив, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, і вважав, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами захисника про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Зі змісту ч. 1 ст. 69 КК слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.

Із вироку місцевого суду вбачається, що під час призначення ОСОБА_6 покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого, відомості про особу засудженого, який за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, оскільки зловживає алкоголем, має захворювання на туберкульоз легень, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди) та обставину, що його обтяжує (вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння) і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального 7 років 6 місяців, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом із врахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме спосіб, кількість та локалізація нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості є як легкими, так і тяжкими, що призвели до непоправних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , подальші дії ОСОБА_6 , який після заподіяння потерпілому великої кількості ударів руками та ногами в різні частині тіла (голову, обличчя, грудну клітку) не перевірив стан потерпілого та не вжив заходів для надання медичної допомоги чи виклику швидкої медичної допомоги, а залишив ОСОБА_8 в безпорадному стані, відомості про особу засудженого, зокрема про зловживання ним алкогольними напоями та його антисоціальну поведінку, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування потерпілому заподіяної шкоди у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 діяння.

Місцевий суд за вищенаведених встановлених обставин також дійшов висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 2 ст. 121 КК, а також для призначення більш м`якого виду покарання.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України залишити без змін. На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Судді: