КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/3139/26 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1 апеляційне провадження №11-сс/824/2899/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0003557 від 10 грудня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року у задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про арешт майна задовольнити та накласти арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- коробку з під сім карти з написом Lebara з НОМЕР_1 , коробку з під сім карти, в середині якої пластикова картка з під сім-карт з написом iccid НОМЕР_2 , пластикову картку з під сім карти з написом на якій НОМЕР_3 , коробку з написом цифрова сім з написом номера НОМЕР_4 , з пластиковою коробкою з під сім карти з написом номера НОМЕР_5 з сім картою в середині оператора мобільного зв?язку Київстар з написами на якій НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ;

- копії документів на аркушах А-4, а саме копії паспорта ІД картка на ім?я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 на двох аркушах, копії військово квитка громадянина на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_9 , та фотознімки особи;

- ноутбук чорного кольору з написом Lenovo та зарядний пристрій до нього;

- мобільний телефон марки Айфон з IMEI: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 .

Уважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що клопотання про накладення арешту на майно підписане 06 лютого 2026 року та направлено на адресу Святошинського районного суду м. Києва 06 лютого 2026 року, що підтверджується наявними у провадженні документами, а саме конвертом «Нової пошти», в якому міститься інформація про дату відправки посилки, а саме 06 лютого 2026 року о 15 годині 19 хвилин, адресат - Святошинський районний суд м. Києва.

Зауважує, що відповідно до детального трекінгу посилки 1106, остання отримана 07 лютого 2026 року об 11 годині 01 хвилин.

Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, висновки суду щодо звернення прокурора з клопотанням до Святошинського районного суду м. Києва лише 10 лютого 2026 року є помилковими.

Власник майна та/або його представник у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0003557 від 10 грудня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з іншими невстановленими особами з корисливих мотивів здійснює сприяння незаконному переплавленню чоловіків призивного віку через державний кордон України.

В ході проведення негласних слідчих розшукових дій встановлено, що ОСОБА_10 підшукує на території м. Києва та Київської області чоловіків призовного віку, які мають намір за грошову винагороду ухилитися від призову та проходження військової служби на період дії правового режиму військового стану в державі та безперешкодно виїхати за межі України.

Зокрема, вказана особа підшукує на території м. Києва так званих «клієнтів», які мають намір за грошову винагороду ухилитися від призову та проходження військової служби на період дії правового режиму воєнного стану в державі та безперешкодно виїхати за межі України.

За отриманою інформацією, ОСОБА_10 , через можливості своїх спільників (встановлено, що до складу яких також входить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), організовує процедуру проходження «клієнтами» військово-лікарської комісії (ВЛК), за результатами якої уповноваженою особою військово-медичного закладу видається завідомо неправдивий висновок про повну непридатність особи до військової служби у мирний та військовий час за станом здоров`я. Разом з вказаним висновком особа звертається до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку, де отримує довідку про звільнення від військової служби та визнається непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що робиться відмітка у військовому квитку. У той же час, особа на справді не хворіє або має незначні хвороби, які не дають право на звільнення від військової служби.

У подальшому, відповідні документи особа пред`являє при проходженні паспортного контролю в пункті пропуску працівникам ДПС України, що слугує підставою для перетину державного кордону.

За вказані послуги ОСОБА_10 вимагає 18 тисяч доларів США, загальний строк їх надання складає 1-2 місяці, залежно від дати призначення ВЛК. При цьому, від «клієнта» вимагається витяг з «Резерв+», свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, диплом про освіту, паспорт громадянина України, надруковані фотокартки, посвідчення водія та медична книжка для попереднього визначення імовірного діагнозу.

У випадку неможливості зібрання повного пакету документів «клієнтами», що унеможливлює підбирання статті для виключення з військового обліку, ОСОБА_10 , через можливості своїх спільників, організовує переправлення чоловіків призовного віку через україно-молдовську ділянку кордону Вінницької області. Вартість вказаних послуг ОСОБА_10 , оцінює у 21 000 доларів США.

Зокрема, за отриманими в ході досудового розслідування даними встановлено, що грошові кошти за зазначені вище послуги необхідно передати готівкою безпосередньо ОСОБА_10 для того, щоб вони зберігались вдома у останнього до моменту перетину «клієнтами» державного кордону України, які в подальшому ОСОБА_10 передає своїм спільникам, після чого «клієнтів» доставляють до м. Вінниця чи прикордонних населених пунктів на західній Україні, де їх зустрінуть невстановлені особи, які будуть здійснювати перевезення через державний кордон.

Так, 13 січня 2026 року о 14 год. 47 хв. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, з метою сприяння незаконному переправленню ОСОБА_12 через державний кордон України, перебуваючи за адресою: м. Київ, площа Чорнобаївська, буд. 1, провели зустріч з ОСОБА_12 , в ході якої, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Hyundai», моделі «Sonata», д.н.з. « НОМЕР_12 », отримали грошові кошти у сумі 21 тисяча доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13 січня 2026 року становить 908 359,2 грн, після чого яких було затримано 13 січня 2026 року у порядку статті 208 КПК України.

13 січня 2026 року громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.

Окрім цього, додатковими заходами було встановлено, що одними із співорганізаторів вказаної протиправної діяльності також є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, в ході огляду мобільного телефону Samsung Galaxy S23 Ultra, який вилучений у ОСОБА_11 , 13 січня 2026 року під час здійснення особистого обшуку затриманої в порядку статті 208 КПК України особи, було виявлено переписки із зазначеними особами, зокрема щодо сприяння за грошову винагороду у незаконному перетині громадянином ОСОБА_12 через державний кордон України.

05 лютого 2026 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року у справі №759/1783/26 (1-кс/759/589/26) за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , у період часу 07 год. 51 хв. по 09 год. 44 хв. було проведено обшук, в ході якого було виявлено і вилучено: коробку з під сім карти з написом Lebara з iccid НОМЕР_13 ; коробку з під сім карти в середині якої пластикова картка з під сім-карт з написом iccid НОМЕР_2 ; пластикову картку з під сім карти з написом на якій НОМЕР_3 ; коробку з написом цифрова сім з написом номера НОМЕР_4 , з пластиковою коробкою з під сім карти з написом номера НОМЕР_5 з сім картою в середині оператора мобільного зв?язку Київстар з написами на якій НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , які було вилучено та поміщено до поліетиленового спец. пакету № EXP0213198 та належним чином упаковано; копії документів на аркушах А-4, а саме копії паспорта ІД картка на ім?я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКІПП НОМЕР_8 на двох аркушах, копії військово квитка громадянина на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_9 та фотознімки особи, які було вилучено та поміщено до поліетиленового спец. пакету № NPU01517850 та належним чином упаковано; ноутбук чорного кольору з написом Lenovo та зарядний пристрій до нього, які було вилучено та поміщено до поліетиленового спец. Пакету №PSP323978 та належним чином упаковано; мобільний телефон марки Айфон з IMEI: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 , який було вилучено та поміщено до поліетиленового спец. пакету №NPU01517851 та належним чином упаковано.

05 лютого 2026 року постановою слідчого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання речових доказів та передачу їх на відповідальне зберігання вказані предмети та речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003557 від 10 грудня 2025 року.

10 лютого 2026 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003557 від 10 грудня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року у задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні прокурора про арешт майна обставини, не встановив дату звернення прокурора з указаним клопотанням та не дослідив надані на підтвердження надіслання матеріалів клопотання докази, у зв`язку з чим дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна з процесуальних підстав, а саме подання прокурором клопотання з пропуском установленого частиною п`ятою статті 171 КПК України строку.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в рамках закону, забезпечуючи ефективне розслідування та запобігаючи можливим негативним наслідкам відмови прокурора.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Частиною п`ятою статті 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до положень статей 113, 115 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах.

Статтями 116, 117 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, яка може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Матеріалами, долученими прокурором до клопотання про арешт майна, встановлено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, вилучене у ОСОБА_8 під час проведення обшуку 05 лютого 2026 року.

Згідно матеріалів судової справи клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна надійшло до Святошинського районного суду м. Києва засобами поштового зв`язку та у відповідності до відбитку штампа суду зареєстроване 10 лютого 2026 року.

При цьому, клопотання про арешт майна складено 06 лютого 2025 року та згідно копії конверта з трек-номером 1106, долученої до матеріалів справи, направлено до Святошинського районного суду м. Києва 06 лютого 2025 року.

Відповідно до детального трекінгу посилки 1106, остання отримана адресатом 07 лютого 2026 року.

Таким чином, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів направлення клопотання прокурора про арешт майна до Святошинського районного суду м. Києва 06 лютого 2026 року, у слідчого судді були відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна з підстав пропуску останнім строку, встановленого частиною п`ятою статті 171 КПК України.

Посилання слідчого судді на те, що роздруківки з Укрпошти та Нової пошти, які долучені до матеріалів клопотання, не дають можливості ідентифікувати дату відправлення та те, які саме документи були відправлені, спростовуються змістом копії конверта з відповідним трек-номером, долученої до справи.

При цьому, доказів зворотного матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави не приймати до уваги наявну копію конверта.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що предмети та речі, вилучені 05 лютого 2026 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року у справі №759/1783/26 (1-кс/759/589/26) під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , у період часу 07 год. 51 хв. по 09 год. 44 хв., відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вищевказані предмети та речі є доказами, які мають суттєве значення для кримінального провадження, на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для даного кримінального провадження, а отже відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Крім того, 05 лютого 2026 року вказані предмети та речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003557 від 10 грудня 2025 року, про що винесено відповідну постанову.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , майно з метою забезпечення збереження вказаного майна як речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на положення КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження №0003557 від 10 грудня 2025 рокута відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна- задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 05 лютого 2026 року в ході обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме:

- коробку з під сім карти з написом Lebara з НОМЕР_1 , коробку з під сім карти, в середині якої пластикова картка з під сім-карт з написом iccid НОМЕР_2 , пластикову картку з під сім карти з написом на якій НОМЕР_3 , коробку з написом цифрова сім з написом номера НОМЕР_4 , з пластиковою коробкою з під сім карти з написом номера НОМЕР_5 з сім картою в середині оператора мобільного зв?язку Київстар з написами на якій НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ;

- копії документів на аркушах А-4, а саме копії паспорта ІД картка на ім?я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 на двох аркушах, копії військово квитка громадянина на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_9 , та фотознімки особи;

- ноутбук чорного кольору з написом Lenovo та зарядний пристрій до нього;

- мобільний телефон марки Айфон з IMEI: НОМЕР_10 , IMEI2: НОМЕР_11 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4