Справа № 536/122/25
Провадження №1-кп/536/54/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції, клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України;

- ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України;

- ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України;

- ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Клопотання обґрунтовано зокрема тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави

обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою до 24.01.2025 року.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наразі підстав для зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.

Обґрунтовуючи необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що обвинувачений може:

1) переховуватися від суду, так як він зокрема перебуваючи на волі, без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чи в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд;

2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, анкетні дані яких наразі відомі, зокрема які приймали участь у якості понятих під час проведення обшуків у обвинувачених;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 інкримінується вчинення через незначний проміжок часу 8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та про схильність останнього до злочинної діяльності.

Крім того, стан здоров`я ОСОБА_4 та вік не перешкоджають продовженню стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування відносно ОСОБА_4 більш м`яких, не пов`язаних із триманням під вартою, запобіжних заходів недоречно, оскільки на даний час існують вищезазначені ризики, які передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 із наступних причин:

1) особисте зобов`язання неможливо застосувати тому, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків та через необхідність дотримання принципів співрозмірності між тяжкістю злочину та м`яким характером цього запобіжного заходу;

2) застава неможливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчинення вищевказаних ризиків, а також заяви або клопотання від обвинуваченого ОСОБА_5 , рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок не надходили.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів;

3) порука не можливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що не надходили письмові звернення від осіб, які поручаються за ОСОБА_4 ;

4) домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, підлягає постійному візуальному контролю із метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та нових злочинів. Крім того, перебуваючи на волі він зможе контактувати із свідками з метою зміни їх показань під час судового розгляду.

Враховуючи вказане, просив суд продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захичником зазначено, що вказані прокурором ризики не підтверджені, тому просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю або застави. Також вказав, що ризикам незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення можна запобігти застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Суд вважає, що наразі підстав для зміни застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують наступні ризики, які не перестали існувати та дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме:

- переховуватися від суду, так як він зокрема перебуваючи на волі, без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чи в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, анкетні дані яких наразі відомі, зокрема які приймали участь у якості понятих під час проведення обшуків у обвинувачених;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 інкримінується вчинення через незначний проміжок часу 8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та про схильність останнього до злочинної діяльності.

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , з наступних причин:

- особисте зобов`язання неможливо застосувати тому, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків та через необхідність дотримання принципів співрозмірності між тяжкістю злочину та м`яким характером цього запобіжного заходу;

- застава неможливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчинення вищевказаних ризиків, а також заяви або клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 , рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок не надходили.

- порука неможливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що не надходили письмові звернення від осіб, які поручаються за ОСОБА_4 ;

- домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, підлягає постійному візуальному контролю із метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та нових злочинів.

Суд зазначає, що вказані ризики не зменшилися та вважає, за недоцільне змінювати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів та може переховуватись від суду через побоювання майбутнього покарання, що в свою чергу, враховуючи суспільний інтерес, дає підстави вважати, що обвинувачений, у разі застосування щодо більш м`якого запобіжного заходу, матиме можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, впливати на свідків у кримінальному провадженні, тощо.

Водночас, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 застосований згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2024 року, та підстави обрання вказаного запобіжного заходу в апеляціному порядку не скасовані.

Також клопотання не підялгає задоволенню в частині застосування альтернативного запобіжного заходу - застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, враховучи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд вважає за недоцільне застосувати відносно обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу - застави.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, підлягає постійному візуальному обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.27 ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, серед яких відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкі злочини, оскільки санкція статей передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, а альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більш суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Висновок суду щодо необхідності продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у у виді тримання під вартою, ґрунтується на вищевикладених обставинах, що не свідчать про зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи вказане, суд вважає, що прокурором доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки всі вони передбачають перебування обвинуваченого на волі, що дає можливість вчинити дії наведених у ризиках, які на момент продовження запобіжного заходу не перестали існувати, а тому відносно обвинуваченого слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 194, 331 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Манилівське Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк запобіжного заходу рахувати з 11 березня 2026 року.

Строк дії ухвали запобіжного заходу визначити до 09 травня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_1