ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7272/25 Номер провадження 11-кп/814/861/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2025 року за №0000204, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 01 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст.310 КК України - на 1 рік обмеження волі;

ч.1 ст.309 КК України - на 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік та згідно зі ст.76 КК України покладено на нього такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_7 у період часу до травня 2025 року придбав насіння конопель у кількості не менше 17 штук та, не маючи встановленого законом дозволу на їх посів та вирощування, приніс це насіння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_7 до травня 2025 року, перебуваючи за вказаним вище місцем свого проживання, діючи без мети збуту, вніс у спеціально підготовлений ґрунт насіння коноплі в кількості не менше 17 штук, здійснивши їх незаконний посів із метою вирощування.

Затим ОСОБА_7 незаконно вирощував рослини коноплі, які мав намір у майбутньому самостійно вживати, без мети збуту, до їх виявлення та вилучення 15 серпня 2025 року в період часу з 12 години 56 хвилин до 13 години 39 хвилин поліцейськими в ході огляду території домоволодіння за названим вище місцем проживання ОСОБА_7 на присадибній ділянці цього домоволодіння.

Окрім того, до 15 серпня 2025 року ОСОБА_7 на території домоволодіння за місцем свого проживання за наведеною вище адресою з метою особистого вживання наркотичного засобу вирвав частину вирощених ним рослин коноплі, після чого переніс їх до сараю на території названого вище домоволодіння, де незаконно виготовив із них наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, масою у висушеному стані 347, 490 г, який зберігав у цьому сараї без мети збуту до його (наркотичного засобу) вилучення 15 серпня 2025 року в період часу з 12 години 56 хвилин до 13 години 39 хвилин поліцейськими в ході огляду території домоволодіння за місцем його проживання.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 01 вересня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за: ч.1 ст.310 КК України 1 рік обмеження волі; ч.1 ст.309 КК України - 1 рік 1 місяць обмеження волі; ч.1 ст.70 КК України (остаточне) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 1 рік 1 місяць обмеження волі, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, в іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд у порушення вимог закону: призначив ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі, яке не передбачене санкцією цієї норми кримінального закону; в ході призначення обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не зазначив у вироку посилання на ч.1 ст.70 КК України.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила змінити оскаржуваний вирок із мотивів, наведених апелянтом, позицію обвинуваченого, який підтримав думку прокурора, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій за: ч.1 ст.309 КК України - як незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, ч.1 ст.310 КК України - як незаконний посів і вирощування конопель у кількості 17 рослин; виду й розміру призначеного обвинуваченому покарання за ч.1 ст.310 КК України, обґрунтованості застосування до нього положень ст.75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ст.382 КПК України (за правилами спрощеного провадження в кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків).

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд припустився помилки під час призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України є обґрунтованими.

Виходячи з положень ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України унормовано, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким відповідно до п.п.2, 4 ч.1 ст.413 КПК України визнається: застосування закону, який не підлягає застосуванню ; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, визначених у ч.2 ст.53 КК України.

Санкцією ч.1 ст.309 КК України (в чинній, а також діючій на час вчинення кримінального правопорушення та ухвалення оскаржуваного вироку редакції) передбачено покарання у вигляді: штрафу від 1 000 до 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виправних робіт на строк до 2 років; пробаційного нагляду на строк до 5 років; обмеження волі на строк до 5 років.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України й затим остаточне покарання (шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.1 ст.310 КК України більш суворим покаранням за ч.1 ст.309 КК України) у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Однак санкцією ч.1 ст.309 КК України не передбачено можливості призначення обвинуваченому такого виду покарання як позбавлення волі, яке, при цьому, є більш суворим покаранням у порівнянні з покараннями, передбаченими цією нормою кримінального закону.

Таким чином, місцевим судом закон України про кримінальну відповідальну застосовано неправильно, через це оскаржуваний вирок слід змінити та призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст.65 КК України. Оскільки така зміна не погіршує становище ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення апеляційним судом нового вироку, як просить прокурор.

Водночас посилання апелянта як на підставу для скасування вироку на те, що місцевий суд у порушення вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України в ході призначення обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не зазначив у вироку посилання на ч.1 ст.70 КК України, то вони позбавлені підстав і не вказують на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні чітко зазначено про те, що остаточне покарання ОСОБА_7 призначалось на підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому відсутні будь-які сумніви в тому, яку саме норму права було застосовано судом першої інстанції, враховуючи вказаний вище її текстуальний виклад (а саме те, що місцевий суд обрав остаточний захід примусу в порядку, передбаченому ч.1 ст.70 КК України).

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальними проступками, їх обставини й суспільну небезпеку, пов`язані з підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів в Україні та поводження з предметами, які можуть бути сировиною або технологічними компонентами для виготовлення (виробництва) вказаних засобів, особу обвинуваченого, який не судимий, неодружений, не працює, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у вигляді обмеження волі в межах санкції цієї норми, в розмірі наближеному до мінімального, остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого заходу примусу більш суворим, із подальшим застосуванням до ОСОБА_7 положень ст.75, п.п.1, 2 ч.2 ст.76 КК України.

Такий захід примусу з визначеним способом його виконання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 01 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Уважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.310 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4