Справа № 308/67/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , представника ДУ "УВП (№9)" ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгороді клопотання ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у відповідності до вимог ст.82 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 січня 2026 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у відповідності до вимог ст. 82 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким просить: розглянути питання щодо заміни засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Клопотання обґрунтоване тим, що 08.05.2003 ОСОБА_6 засуджений апеляційним судом Львівської області за ст.93 п.п. а, г, і КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна. Строк відбування покарання раховувати з 05.09.2002 з часу фактичного затримання, а не з 06.09.2002 як зазначено в протоколі затримання.

Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного суду України у кримінальних справах від 30.09.2003 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Засуджений ОСОБА_6 , у місцях позбавлення волі утримується з 05 вересня 2002 року по теперішній час.

ОСОБА_6 за час відбування покарання один раз допустив порушення режиму тримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у вставленому законом порядку. Адміністрацією установи заохочувався чотири рази, востаннє 10.04.2023 правами начальника за підсумками 1-го кварталу 2023 року та зразкову поведінку.

З працівниками установи ввічливий, виконує законні вимоги адміністрації, характеризується позитивно, стає на шлях виправлення.

За результатами проведеної оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засудженими до позбавлення волі: ризик вчинення повторного кримінального правопорушення - середній, 143 бали; ризик шкоди життю і здоров`ю - середній.

Зв`язки з рідними та близькими підтримує шляхом телефонних розмов, отриманням від них посилок. Підтримує доброзичливі стосунки із співкамерниками. В ході проведення виховних бесід, поводить себе спокійно, бурхливих емоцій не висловлює.

За характером спокійний, врівноважений. За вольовими якостями наполегливий.

Станом на 30.12.2025 з урахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2020 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 05.09.2002 по 30.09.2003 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відбув покарання 24 роки 04 місяці 20 днів.

Вказує, що засуджений ОСОБА_6 усвідомлює наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, вину свою у вчиненому злочині визнає. За результатами висновку щодо ступеня виправлення засуджений отримав 83 бали, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення та заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України.

За ухвалою від 06 січня 2026 року судом призначений судовий розгляд клопотання ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яким у відповідності до вимог ст. 82 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 у судовому засіданні на 12 січня 2026 року о 13 годині 20 хвилин.

За ухвалою від 09.01.2026 року судом було постановлено судове засідання з розгляду клопотання ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яким у відповідності до вимог ст. 82 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене на 12 січня 2026 року о 13:20 год., провести у дистанційному режимі відеоконференції між Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (адреса місцезнаходження: 88017, м. Ужгород, вул. Загорська, 53; тел.: 0 (312) 64-05-44, 64-47-95; факс: 64-47-95 е-mail: г; веб-сайт: ug.zk.court.gov.ua) та Державною установою «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9), яка знаходиться за адресою: Україна, 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Довженка, будинок 8, А за участі засудженого ОСОБА_6 .

Ухвалами суду від 12.02.2026, 02.02.2026, 19.02.2026 постановлено ухвали про проведення судових засідань 02.02.2026, 19.02.2026 та 02.03.2026 відповідно в режимі відеоконференції.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали клопотання та просили задоволити таке та замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк - 15 років.

Прокурор у судовому засіданні висловила свою думку про можливість заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а саме, 20 років.

Представник ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» клопотання підтримав, просив розглянути таке в установленому порядку.

Заслухавши учасників справи, дослідивши клопотання, а також матеріали особової справи засудженого, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом (ч. 1 ст. 539 КПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, за вироком колегії судової палати для розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області від 08.05.2023 ОСОБА_6 засуджений за ст.93 п.п. а, г, і КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуального майна. Строк відбування покарання враховувати з 05.09.2002 з часу фактичного затримання, а не з 06.09.2002, як зазначено в протоколі затримання

Ухвалою колегії суддів палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 30.09.2003 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення. Відповідно до ст.395 КПК України вирок колегії суддів судової палати в криміаньних справах апеляційного суду Львівської області від 08.05.2023 щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , змінено.

У решті вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишено без змін.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2020 зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 05.09.2002 по 30.09.2003 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Колегією суддів встановлено, що згідно наданої довідки з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» №12/6 від 04.06.2024, станом на 22.02.2026 строк фактичного відбутого покарання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 24 років 05 місяць 15 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування. У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування у слідчих ізоляторах можуть створюватися сектори максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, з урахуванням їхніх прав та обов`язків та з дотриманням вимог суворої ізоляції від інших категорій осіб, які тримаються у цих установах.

З огляду на зазначені вимоги Закону та введення в Україні воєнного стану, на даний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Стаття 82 КК України встановлює порядок заміни покарання або його невідбутої частини більш м`яким. Згідно положень цієї статті: невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Статтею 154 КВК України також визначений порядок дострокового звільнення від відбування покарання, а саме частиною 3 передбачено, що: стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Частинами 12, 13 статті 154 КВК України також передбачено, що разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод становлять невід`ємну частину національного законодавства, є джерелом права та мають вищу юридичну силу, ніж національний закон.

Суд зважає на прийняте 12 травня 2019 р. ЄСПЛ рішення у справі «Петухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в п. 36 своєї постанови від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (194).

Також суд приймає до уваги, що 11 березня 2021 року Європейським Судом з прав людини ухвалив рішення у справі «Дембо та інші проти України» (Заява № 2778/18 та 46 інших заяв). У вказаному рішенні Європейський Суд з прав людини констатував порушення ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод. При цьому суд у п. 7 вказаного рішення вказав, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, умисному вбивстві. Однак для того, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути dejureта defacto скоротним, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними не обов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання. Наголошується на важливості реабілітації, оскільки саме в цьому наразі полягає акцент у політиці країн Європи щодо обрання покарань, як це відображено у практиці Договірних держав, відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, та відповідних міжнародних документах (див.рішення у справі «Вінтерта інші проти Сполученого Королівства» [ВП](VinterandOthersv.theUnitedKingdom)[GC], № 66069/09 та 2 інші заяви, пункти 59-81,ЄСПЛ 2013. У пункті 8 цього рішення суд зазначив, що у керівній справі «Петухов проти України (№ 2)» (Petukhov v. Ukraine (no. 2), заява № 41216/13, від 12 березня 2019 року.

У справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» [ВП] (Hutchinson v. the United Kingdom) [GC] заява № 57592/08, у пункті 42, від 17 січня 2017 року зазначено, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, умисному вбивстві. Однак, для того, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути de jure та de facto таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою.

Крім того, у справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» [ВП] (Hutchinson v. the United Kingdom) [GC], заява № 57592/08, у пункті 44, від 17 січня 2017 року вказано, що закріплені у національному законодавстві критерії та умови перегляду повинні бути достатньо чіткими та визначеними, а також відображати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не тільки загальною вимогою принципу верховенства права, а й лежить в основі процесу реабілітації, який може ускладнитися, якщо порядок перегляду покарання та перспективи звільнення є неясними або невизначеними. У пункті 45 цього ж рішення викладено, що з огляду на свободу розсуду, яка має надаватися Договірним державам, його завдання не полягає у визначенні того, чи повинен цей перегляд здійснюватися органами судової або виконавчої влади (див. згадане рішення у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» (Vinter And Others v The United Kingdom), пункт 120). Отже, кожна держава самостійно визначає, здійснюється такий перегляд органами виконавчої чи судової влади.

Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Верховним Судом України в постанові від 17 грудня 2013 року у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Судом також прийнято до уваги, що з Кримінального Кодексу України не виключено ст. 64 (довічне позбавлення волі), також положення цієї статті не були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Судом проаналізовано доданий до клопотання установою виконання покарань Висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 без дати, з якого вбачається, що: засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 81, 82 КК України) більше 65 балів, при цьому встановлено, що засуджений набрав 83 бали.

З характеристики засудженого від 03.12.2025 року вбачається, що йому надана наступна соціально психологічна характеристика: Історія правопорушень: Форма вини за чинним вироком - Умисел. Категорія кримінального правопорушення за останнім вироком - Умисне корисливо - насильницьке кримінальне правопорушення. Мають місце обставини, які обтяжують покарання. Вчинив вбивство групою осіб. Мотиви не повернення коштів боргу. Житло: має місце проживання будинок батьків (зі слів). Освіта: не має базової середньої освіти і не навчається, негативно ставиться до навчання. Володіє професійними навичками (навіть якщо особа не мала постійної або тимчасової роботи). Не бажає отримати базову середню освіту. Вважає свій освітній рівень достатній. Робота: особа мала стабільну роботу (у тому числі працювала неофіційно, мала сезонну роботу). Стверджує, що має бажання працювати, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Висловлюється що бажає працювати, однак має не системний характер і не має стабільності. Матеріальне становище особа частково матеріально залежала від своєї сім`ї, друзів, соціального забезпечення дітей або найближчих родичів (пенсії, інші виплати). Відсутній інтерес до настільних чи інших ігор з метою отримання матеріальної чи іншої вигоди Заробітку було замало, отримував фінансову допомогу від рідних. Мислення, емоції та поведінка: вчиняє дії, пов`язані з погрозами або насильством - Ні. Не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки - Ні. Стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку - Ні. Стикаючись з проблемою, особа нездатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами - Ні. Не може передбачити наслідки своїх дій - Ні. Відсутні явні прояви неадекватної поведінки. Відсутні явні ознаки нервового збудження. Відсутні ознаки пригнічення. Самооцінка адекватна зміна настрою, якщо проблеми з рідними. Вживання наркотичних речовин/алкоголю: Мали місце поодинокі випадки вживання алкоголю до засудження. Особа стає агресивною, може становити небезпеку для оточуючих під впливом алкоголю. Не має дисциплінарних стягнень. Не вживає. Не вживала. Відсутній (або незначний) вплив ПАР на спосіб життя. За словами засудженої особи, відсутні ознаки щодо зв`язку вживання ПАР з підвищенням агресивності. Не має дисциплінарних стягнень. Не вживає. Зі слів: вживав алкоголь до засудження. Алкогольний стан негативно впливав на свідомість. Стосунки у суспільстві: не має друзів та кола спілкування, в якому підтримують прокримінальні настанови та спосіб життя. Є друзі, соціальні контакти (у т.ч. з іншими засудженими). Вчинив злочину у співучасті. Контакти не підтримує з співучасниками. Стосунки з рідними та близькими (родиною): соціальні зв`язки підтримуються. Особа відновила стосунки з рідними та близькими. Стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно впливають на засуджену особу. Не має партнера/партнерки підтримує зв`язки. Ставлення до правопорушення: вину визнає; Заохочення та стягнення: Заохочення: 19.01.2005 - надання додаткового короткострокового або тривалого побачення, За зразкову поведінку. Правами начальника Сокальської ВК (№47 06.04.2007 - надання додаткового короткострокового або тривалого побачення, За зразкову поведінку. Правами начальника Сокальської ВК (№47). 08.01.2020 - подяка, За зразкову поведінку та за підсумками роботи в IV кварталі. Правами начальника ДУ Закарпатська УВП(№9). 10.04.2023 - подяка, за зразкову поведінку та підсумки роботи в 1-му кварталі. Правами начальника ДУ "Закарпатська УВП (№9)" Стягнення: 23.10.2017 - догана, Вилучено мобільний телефон. Начальником ДУ Львівська УВП (№9). Погашено. Готовність до змін: бере активну участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Бере активну участь у програмах. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Позитивні плани на майбутнє є, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів Приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу "Творчість", у програмі "Духовне відродження"

З Оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення вбачається, що комісія дійшла висновку про середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

З Індивідуального плану виправлення та ресоціалізації від 03.12.2025 року ОСОБА_6 вбачається, що ним заплановано: здійснення телефонних дзвінків щотижня, користування короткостроковими та тривалими побаченнями, поновлення документів; написання листа з вибаченнями; участь у виховних заходах та психологічних тренінгах; самоосвіта, читання книг, спілкування, перегляд фільмів, зайняття спортом; вступ до ПТУ при виправній колонії Отримати диплом про здобуття професійної-технічної освіти; здобуття та розвиток професійних навичок. Працевлаштуватись на виробництві при виправній колонії; підтримання дружніх відносин із засудженими позитивної спрямованості та друзями на волі. Розвиток комунікативних якостей; консультації з центром зайнятості; поновлення документів.

До матеріалів справи долучене інформаційне повідомлення, з якого слідує, що у ОСОБА_6 є рідна сестра ОСОБА_14 , з якою він підтримує зв`язку в телефонному режимі. Родинні зв`язки добрі, відносини між ними позитивні. Виявила бажання у подальшому підтримувати зв`язок із засудженим та сприяти його адаптації після звільнення.

На переконання колегії суддів, важливим фактором, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_6 та можливості його подальшої ресоціалізації, є наявність зв`язків, які підтримуються із рідними, що підтверджується матеріалами справи.

Важливе значення має і та обставина, що засуджений за час відбування покарання був залучений до програм диференційованого виховного впливу «Творчість», «Духовне відродження», що позитивно відобразилося на процесі його виправлення та ресоціалізації.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_6 вказують про наявність достатніх підстав вважати, що засуджений своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення, а тому наявні правові підстави для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Разом з тим, оскільки суд зобов`язаний враховувати поведінку засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів приймає до уваги те, що останній притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за вчинення якого погашено. При цьому засуджений неодноразово заохочувався за зразкову поведінку та підсумки роброти.

Аналіз сукупності даних, які характеризують засудженого ОСОБА_6 під час відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі та враховуючи всі обставини злочину, за вчинення якого останній був засуджений, його ставлення до вчинених дій, на переконання колегії суддів довічне позбавлення волі може бути замінено засудженому на 17 років позбавлення волі, оскільки встановлено, що в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які вказують, що останній спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та має відповідну мотивацію, спрямовану на дотримання правослухняної поведінки.

При цьому, визначаючи строк покарання у виді позбавлення волі саме у 17 років, суд враховує дані про особу засудженого, його вік, стан здоров`я, середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику його ймовірної небезпеки для суспільства.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання, відповідатиме меті покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України, сприятиме подальшому виправленню засудженого та буде достатнім для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у відповідності до вимог ст.82 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Замінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засуджений вироком апеляційного суду Львівської області від 08.05.2003 року, до покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 17 (сімнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді позбавлення волі обчислювати з дати заміни покарання, а саме з 02.03.2026 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 03.03.2026

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3