КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02.01.2026 задоволено клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, а саме на:

- карабін «Ready Series (НОМЕР_4» та 1 магазин до нього, належні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- пістолет марки «Форт-17Р», калібру 9 мм Р.А., серійний номер НОМЕР_1 та 1 магазин до нього з 15 предметами схожими на набої, 1 магазин до автомата Калашникова, належні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі синього кольору, з розбитим дисплеєм, належний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- мобільний телефон марки «Iphone», моделі «16 Pro» у корпусі золотого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , _____________________________________________________________________________

Справа № 355/2626/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1877/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

належний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- грошові кошти в сумі 51 купюра номіналом 100 доларів США, загальною сумою 5 100 доларів США;

- 1 примірник ключів до автомобіля «FORD», належний ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в сумі 5 100 доларів США; мобільний телефон Apple Iphone 16 Pro ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в цій частині та повернути майно власнику.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що вилучені грошові кошти належать особисто ОСОБА_7 , не мають жодного відношення до подій, розслідуваних у кримінальному провадженні, та отримані від законної операції з відчуження належної їй квартири.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_9 є особою з інвалідністю та не мав самостійного заробітку, а тому ці кошти не можуть вважатися спільною власністю, здобутою злочинним шляхом.

Прокурором не доведено, що кошти є об`єктом кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. ч. 1 ст. 170 КПК України.

Факт належності ОСОБА_7 вилученого мобільного телефону Apple Iphone 16 Pro підтверджується фіскальним чеком та вказаний телефон використовувався нею для особистих потреб і не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення іншою особою.

ОСОБА_7 добровільно надала органу досудового розслідування паролі та повний доступ до всієї інформації, що містилася у телефоні. Всі необхідні дані могли бути скопійовані органом досудового розслідування.

ОСОБА_7 не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні.

Стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що особисте майно дружини підозрюваного використовувалося як знаряддя злочину або було здобуте в результаті злочинної діяльності її чоловіка.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який в режимі відеоконференцзв`язку підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , яка в режимі відеоконференцзв`язку заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом ВП № 1 Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002639 від 22.11.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 317, ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що співробітниками ВКП Броварського РУП ГУНП в Київській області спільно з ГУ «Д» ДЗНД СБ України отримано оперативну інформацію щодо незаконного виготовлення та зберігання наркотичного засобу - «марихуани» роду конопель групою осіб, на території приватного домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_3, в підвальних приміщеннях. Згідно отриманих даних, у спеціально облаштованому приміщенні зазначеного домоволодіння групою осіб здійснюється вирощування марихуани (близько 200 (двісті) кущів) та зберігання готової наркотичної речовини (45-50 кг), а також за вказаною адресою знаходиться спеціальне обладнання та речовини, що використовуються для вирощування нарковмісних рослин за технологією «метод гідропоніки». Виготовлені наркотичні засоби у подальшому збуваються на території Київської області та України.

Крім цього, група осіб, за попередньою змовою, реалізуючи свій злочинний умисел, використовуючи лабораторне обладнання, яке попередньо придбано у невстановленої особи, усвідомлюючи суспільну небезпеку вчинюваних ними дій та передбачаючи негативні наслідки у зв`язку з їх вчиненням, обладнавши у підвальному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , лабораторію з вирощування рослин конопель, виготовляли, а саме: зрізали листя рослин, після чого їх висушували та подрібнювали, впродовж періоду часу з 02 листопада 2024 року по 22 листопада 2024 року наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, який зберігали за вказаною адресою з метою збуту.

Також, вказана група осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, переслідуючи мету отримання прибутку, за рахунок незаконного збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабіс, незаконно утримували місце для незаконного виготовлення та виробництва наркотичного засобу, із залученням неповнолітнього, використовуючи лабораторне обладнання, а саме: електричні прилади (LED-фітосвітильники, вентилятори, кондиціонери, осушувач повітря), прилади системи вентиляції, шланги для поливу, вугільні фільтри, які попередньо придбали у невстановленої особи, усвідомлюючи суспільну небезпеку вчинюваних ними дій та передбачаючи негативні наслідки у зв`язку з їх вчиненням, обладнали за адресою: АДРЕСА_1 , лабораторію з вирощування рослин конопель.

У даному кримінальному провадження 23.12.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 15.12.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних протоколу обшуку від 23.12.2025, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено: карабін "Ready Series (НОМЕР_4" та 1 магазин до нього, пістолет марки "Форт-17Р", калібру 9 мм Р.А., серійний номер НОМЕР_1 та 1 магазин до нього з 15 предметами схожими на набої, 1 магазин до автомата Калашникова, мобільний телефон марки "Samsung" у корпусі синього кольору, з розбитим дисплеєм, мобільний телефон марки "Iphone", моделі "16 Pro" у корпусі золотого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 51 купюра номіналом 100 доларів США, загальною сумою 5 100 доларів США, 1 примірник ключів до автомобіля "FORD".

Постановою слідчого СВ Броварського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_11 від 23.12.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

24.12.2025 прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Баришівського районного суду Київської області із клопотанням про накладення арешту, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на тимчасово вилучене майно, а саме:

- карабін «Ready Series (НОМЕР_4» та 1 магазин до нього, належні ОСОБА_9 ;

- пістолет марки «Форт-17Р», калібру 9 мм Р.А., серійний номер НОМЕР_1 та 1 магазин до нього з 15 предметами схожими на набої, 1 магазин до автомата Калашникова, належні ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі синього кольору, з розбитим дисплеєм, належний ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Iphone», моделі «16 Pro» у корпусі золотого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , належний ОСОБА_7 ;

- грошові кошти в сумі 51 купюра номіналом 100 доларів США, загальною сумою 5 100 доларів США;

- 1 примірник ключів до автомобіля «FORD», належний ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02.01.2026 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 5 100 доларів США та мобільний телефон Apple Iphone 16 Pro ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту вказаних грошових коштів та мобільного телефону.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно ніким не оскаржена, а відтак колегією суддів не перевіряється.

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для накладення арешту на вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 5 100 доларів США та мобільний телефон Apple Iphone 16 Pro ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з метою збереження речових доказів, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучені в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 5 100 доларів США та мобільний телефон Apple Iphone 16 Pro ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з тих підстав, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом, зберегти на собі сліди злочину та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на вилучене майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність вилученого майна ознакам речових доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом, містити на собі сліди або інші відомості, які мають значення для кримінального провадження та може бути використане як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Як вірно зазначено слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, належність вилученого мобільного телефону дружині підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , не спростовує можливість використання вказаного телефону самим підозрюваним, а відтак і не виключає ту обставину, що вказаний телефон може містити відомості, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 надала доступ до виученого телефону, та в ході обшуку орган досудового розслідування скопіював необхідну інформацію з нього, не є самостійною підставою для відмови в накладенні арешту на таке майно, оскільки необхідність фіксації інформації, яка міститься на мобільному телефоні, відновлення вже видаленої інформації обумовлює подальше його утримання з метою проведення досліджень, у тому числі, за необхідності, шляхом залучення осіб (спеціалістів, експертів), які володіють спеціальними технічними знаннями.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти на загальну суму 5 100 доларів США належать особисто для ОСОБА_7 , є залишком коштів, отриманих нею від відчуження квартири, та не можуть вважатися спільною власністю, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 23.12.2025, грошові кошти в сумі 5 100 доларів США вилучені безпосередньо за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Додана до апеляційної скарги копія договору дарування квартири від 19.11.2024 не підтверджує доводи представника, оскільки умови вказаного договору дарування квартири не передбачають передачу продавцю ( ОСОБА_7 ) грошових коштів за квартиру, та відповідних розписок про надання коштів для ОСОБА_7 не надано, про що обгрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Інших доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги в цій частині, апелянтом не надано.

Також колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відтак, посилання апелянта на відсутність у ОСОБА_7 статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 02 січня 2026 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3