ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2112/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/71/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 382 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/71/26 за апеляційною скаргою прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Згідно з вироком суду, постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 02.09.2024 у справі № 609/2571/24 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно із вказаною постановою ОСОБА_7 позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказане судове рішення набрало законної сили і в установленому порядку доведено ОСОБА_7 до відома та виконання.

У зв`язку із чим, ОСОБА_7 був обізнаний про те, що згідно із вказаного судового рішенння щодо нього застосовано правообмеження, як до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а саме його позбавлено право керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Вказане стягнення позбавляло ОСОБА_7 будь-яких прав на керування транспортними засобами на визначений строк. ОСОБА_7 мав реальну можливість виконати судовий акт.

Водночас, після доведення до відома ОСОБА_7 вказаного судового рішення, у нього виник кримінально-протиправний умисел, що спрямований на умисне невиконання постанови суду.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету не виконувати судове рішення, в порушення вимог постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 02.09.2024 у справі № 609/2571/24, знову керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Працівники СРПП Кременецького районного відділу поліції головного управління Національної поліції в Тернопільській області, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи по вулиці Зарічна, 1, села Горинка, Кременецького району Тернопільської області, зупинили 18.06.2025 о 15 годині 06 хвилин ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння та виявили, невиконання судового рішення ОСОБА_7 . В результаті протиправних дій ОСОБА_7 грубо порушено норми щодо обов`язковості судових рішень та ним проігноровано вимоги ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок Кременецького районного суду від 11.11.2025 в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; та у зв?язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, та необхідності застосування більш суворішого покарання. Просить постановити новий вирок, яким: засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі; відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Кременецького районного суду від 21.10.2024, та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень; покарання у виді штрафу відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вважає що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність оскільки при ухваленні вироку не призначив обвинуваченому остаточне покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України, незважаючи на наявність невідбутого покарання за попереднім вироком оскільки на момент ухвалення оскаржуваного вироку покарання, призначене вироком Кременецького районного суду від 21.10.2024 за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, не було виконане, що підтверджується матеріалами справи, довідкою органу пробації та показаннями самого обвинуваченого, який визнав факт несплати штрафу.

Наводить положення ч. 1 ст. 71 КК України, у відповідності до якої у разі вчинення нового кримінального правопорушення після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд зобов`язаний приєднати повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за новим вироком, чого суд першої інстанції не зробив.

Вважає що призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України суд формально врахував вимоги ст. 65 КК України та дійшов до помилкового висновку про можливість визначення його у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість посилаючись на те що обвинувачений є раніше судимою особою за корупційне кримінальне правопорушення, упродовж року не сплатив штраф, визначений попереднім вироком суду, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, має значну заборгованість зі сплати штрафів та систематично керував транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, у тому числі будучи позбавленим права керування транспортними засобами , що свідчить про нехтування ним нормами закону та його тривалу протиправну поведінку.

Вказує на те, що оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України штраф не підлягає складанню з іншими видами покарань і повинен виконуватися самостійно, а тому при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків суд повинен був ухвалити рішення про самостійне виконання штрафу, а не ігнорувати вимоги ст. 71 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції допустив незастосування матеріального закону, який підлягав застосуванню, та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку з чим просить вирок суду скасувати з ухваленням нового рішення про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій не було дотримано.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку є вірним та не оспорюються в апеляційній скарзі, тому, відповідно до ст. 404 КПК України, колегією суддів не переглядається.

Кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, також є вірною.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу, суд першої інстанції врахував вимоги ст.ст. 50, 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 вищевказаного Кодексу є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, обставини що пом`якшують його покарання - визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, яка його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду вказаного провадження вважає що судом першої інстанції при визначенні виду покарання ОСОБА_7 не в повній мірі було враховано те, що обвинувачений є раніше судимою особою, а також наявність обтяжуючої його покарання обставини - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відсутність у нього можливості протягом тривалого часу сплатити штраф за попереднім вироком суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

З урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наслідків, що настали та обставини, яка обтяжує його покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, даних про його особу - наявність судимості за вчинення корупційного кримінального правопорушення, що свідчить про його цілеспрямовану протиправну поведінку, байдужість до наслідків своїх дій та відсутність наміру виправитися, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що визначене судом першої інстанції покарання у вигляді штрафу не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через м`якість , а отже має місце неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.382 КК України колегія суддів у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, обставину що обтяжує його покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, тому вважає що слід визначити йому покарання у виді позбавлення волі.Окрім цього, як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки, призначаючи покарання обвинуваченому, не визначив остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, незважаючи на наявність у нього невідбутого покарання за попереднім вироком.

Зокрема, на момент ухвалення оскаржуваного вироку обвинувачений мав невідбуте покарання за вироком Кременецького районного суду від 21 жовтня 2024 року у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, у разі якщо після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений до його ухвалення вчинив інше кримінальне правопорушення, за яке він був засуджений іншим вироком, суд зобов`язаний призначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом повного або часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Кременецького районного суду від 21 жовтня 2024 року у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень до покарання, призначеного за цим вироком.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає що мають місце підстави для прийняти рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України оскільки скоєний ним злочин є нетяжким, він повністю визнав свою вину , щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має хронічні захворювання, пересувається на милицях, що дає можливість його виправлення без реального відбування цього виду покарання.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, співмірним характеру скоєних обвинуваченим дій, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України - скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 КПК України нового вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Кременецького районного суду від 21.10.2024, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Покарання у виді штрафу із урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 1 року позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням на нього на підставі ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та місця роботи, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації .

Згідно з ч.4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_7 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий

Судді