УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Київ

справа № 314/2508/23

провадження № 51-664 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 ,яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року щодо виправданого ОСОБА_5 ,

установив:

За вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК), та виправдано його в зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

17 квітня 2023 року о 02:00 ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з раптово виниклим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, на ґрунті ревнощів здійснив напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_6 , що виразилось у нанесенні декількох ударів кулаком правої руки в обличчя останньої та погрозі кухонним ножем, який він спрямував у її бік та сказав, що вб`є, чим створив реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілої в момент вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_6 , сприймаючи умисні дії ОСОБА_5 як реальну загрозу її життю чи здоров`ю, на його вимогу, надала останньому обручку, виготовлену із металу жовтого кольору 585 проби, вагою 2,48 г, 18 розміру, вартістю 3959,34 грн.

Після чого, ОСОБА_5 , заволодівши чужим майном, залишив вказане житло та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 3959,54 грн.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу зі змінами прокурора залишив без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовує тим, що судом першої інстанції впорушення статей 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не надано правильну правову оцінку встановленим обставинам у кримінальному провадження, що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом апеляційної інстанції всупереч приписам статті 419 КПК безпідставно не надано оцінки доводам прокурора про необґрунтованість виправдання ОСОБА_5 через недоведеність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. При цьому вважає, що докази у цьому кримінальному провадженні вказують на винуватість ОСОБА_5 у таємному заволодінні чужим майном.

Крім того, зазначає, що місцевим судом в порушення статей 325, 352, 353 КПК під час судового розгляду було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, заявленого до початку судових дебатів, про повторний допит потерпілої для усунення протиріч у встановленні обставин стосовно заволодіння ОСОБА_5 майном потерпілої. Вказує, що прокурор був позбавлений можливості реагувати на таку відмову у задоволенні його клопотання, оскільки місцевим судом було оголошено про початок судових дебатів. При цьому посилається на те, що апеляційний суд всупереч статтям 370, 374, 419 КПК на вказані порушення не відреагував та належним чином не перевірив доводи прокурора про повторний допит потерпілої з метою правильного встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Водночас прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції, не зважаючи на клопотання прокурора в апеляційному суді щодо виклику потерпілої до суду з метою з`ясування усіх обставин події, здійснив судове провадження за її відсутності, належним чином не розглянувши таке клопотання, що, на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У касаційній скарзі прокурор, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433, 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.

Що стосується доводів прокурора стосовно незгоди з висновками судів попередніх інстанцій про визнання невинуватим ОСОБА_5 та його виправдання за частиною четвертою статті 187 КК, то Суд вважає за необхідне вказати наступне.

Як убачаєтьсяз копій оскаржуваних судових рішень, цими рішеннями встановлено, що висновок суду про недоведеність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК, при обставинах, встановлених судом, підтверджений дослідженими та детально викладеними у вироку доказами. Зокрема, судом першої інстанції було досліджено, в тому числі, показання виправданого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , висновки експертів № 835п від 18 травня 2023 року та 836/к від 19 травня 2023 року, протоколи огляду місця події.

Так, згідно з вироком, місцевий суд оцінив показання виправданого ОСОБА_5 , який у судовому засіданні заперечив вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення та зазначив, що під час спільного з потерпілою проводження часу та вживання алкогольних напоїв між ними відбулася сварка, під час якої потерпіла самостійно зняла з пальця обручку і кинула її в нього, зазначивши при цьому, щоб він забрав каблучку і робив з нею що хоче. Вказав, що він не вимагав від потерпілої віддати йому каблучку та заперечив висловлення на адресу потерпілої погроз, а також застосування до неї будь-якого фізичного насильства. Зазначив, що він лише один раз штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона перечепилася і впала.

Також, відповідно до вироку, суд першої інстанції зважив на те, що такі показання виправданого повністю підтвердила і допитана потерпіла ОСОБА_9 , яка зазначила, що ОСОБА_5 є її колишнім співмешканцем, із яким вони розійшлися, однак залишились у дружніх стосунках. Вказала на те, що 16 квітня 2023 року вона приїхала до ОСОБА_5 в гості, де вони спільно проводили час, вживали алкогольні напої. Ввечері між нею та ОСОБА_5 розпочався конфлікт на ґрунті ревнощів, оскільки вона вийшла заміж за іншого чоловіка. Зокрема, почалася сварка, в ході якої останній штовхнув її лівою рукою, внаслідок чого вона впала, вдарилася головою та на обличчі у неї виступив синець. Під час конфлікту вона сама віддала ОСОБА_5 обручку, бо не хотіла продовження сварки. ОСОБА_5 жодним чином їй не погрожував, нічого від неї не вимагав, ножем не погрожував, лише висловлював претензії, сильно кричав.

З огляду на зазначене, місцевий суд зазначив у своєму рішенні, що потерпіла під час її допиту в судовому засіданні не підтвердила а ні факту нападу на неї ОСОБА_5 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а ні факту протиправного поза її волею заволодіння її каблучкою.

Також, районний суд, проаналізувавши показання допитаних свідків сторони обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , дійшов висновку, що вони не підтверджують обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, цей суд вказав, що свідок ОСОБА_10 лише надала показання про те, що вона приймала від ОСОБА_5 під заставу каблучку. Що стосується показань свідка ОСОБА_8 , то місцевий суд зважив на те, що цей свідок не був очевидцем подій, про які йдеться в обвинувальному акті, жодного конфлікту він не чув і особисто не бачив, за яких обставин каблучка потерпілої опинилась у ОСОБА_5 .

Крім того, суд першої інстанції оцінив висновки експертів № 835п від 18 травня 2023 року та № 836/к від 19 травня 2023 року, відповідно до яких, за результатами судово-медичної експертизи, відомостей, що дозволяють встановити тілесні ушкодження та виділити кваліфікаційні ознаки у потерпілої, не виявлено. Для вирішення питань постанови необхідно надати об`єкти дослідження, що містять інформацію про початок та кінець ушкодження та/або забезпечити явку потерпілого для проведення огляду. Зазначений у наданих даних діагноз «Забій верхньої щелепи зліва» не володіє кваліфікаційними ознаками, не має ознак тілесного ушкодження, динамікою розвитку та об`єктивно не підтверджено, тому не може враховуватись при оцінці ступеня тяжкості.

Місцевий суд, проаналізувавши зміст цих висновків експертів, обґрунтовано дійшов висновку, що вони не підтверджують висунутого ОСОБА_5 обвинувачення в частині завдання ним потерпілій декількох ударів у ділянку обличчя, а також факт спричинення їй тілесних ушкоджень.

До того ж, районний суд дійшов висновку, що довідка КНП «Вільнянська багатопрофільна лікарня» від 17 квітня 2023 року не може бути належним і достатнім доказом, оскільки лише підтверджує факт звернення потерпілої до травматолога із підстав забою верхньої щелепи зліва. Цей суд зазначив, що вказана довідка не містить інформації про дату, час та обставини отримання травми, тривалість лікування, динаміку розвитку та інші обставини, що мають значення для визначення вказаного ушкодження як такого, що завдане ОСОБА_5 .

Між тим суд зазначив, що потерпіла у своїх показаннях не підтвердила факту завдання обвинуваченим ударів у ділянку обличчя. Зокрема, потерпіла зазначила про те, що ОСОБА_5 під час сварки лише штовхнув її лівою рукою, внаслідок чого вона впала та вдарилась головою, а на обличчі виступив синець. ОСОБА_5 також заперечив завдання ним потерпілій ударів, зазначивши, що він лише один раз штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона перечепилась і впала.

При цьому суд першої інстанції, оцінивши решту наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема протоколів огляду місця події, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 квітня 2023 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала на фото ОСОБА_5 як особу, яка надала на продаж весільну обручку, висновку судової товарознавчої експертизи, яким визначено ринкову вартість золотої обручки, яка була у використанні, протоколу тимчасового доступу до речей і документів, відповідно до якого у приміщенні «Ломбард Капітал» було вилучено весільну обручку, дійшов правильного висновку про те, що зазначені докази, а ні кожен окремо, а ні в їх сукупності не доводять наявності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки вважав, що цим судом всебічно, повно й неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, оцінено кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності та обґрунтовано встановлено, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій у Суду сумніву не викликають, оскільки недоведеність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК, у діях ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким ці суди дали належну оцінку.

Щодо доводів прокурора про наявність у діях ОСОБА_5 складу іншого кримінального правопорушення, а саме таємного заволодіння чужим майном, Суд вважає за необхідне вказати таке.

Так, згідно з частиною першою статті 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з копій оскаржуваних судових рішень, у цьому кримінальному провадженні орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_5 в умовах воєнного стану вчинив напад на потерпілу з метою заволодіння її майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, та на підставі чого пред`явив йому обвинувачення за частиною четвертою статті 187 КК.

Відповідно до змісту копій оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 відповідно до положень частини першої статті 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

Посилання прокурора на наявність у діях виправданого ознак іншого кримінального правопорушення (статті 185 КК) також зводиться до необхідності встановлення нових фактичних обставин та їх правової оцінки, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Стосовно посилання прокурора на безпідставну, на її думку, відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторний допит потерпілої, то Суд зазначає наступне.

Зокрема, такі доводи прокурора були предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Згідно з копією оскаржуваної ухвали апеляційного суду, суд апеляційної інстанції вбачав з матеріалів кримінального провадження, що після стадії закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів прокурором було заявлено клопотання про відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами. Апеляційний суд встановив, що таке клопотання прокурора було мотивовано виключно необхідністю повторного допиту потерпілої, яка, на переконання прокурора, повідомила під час її допиту про обставини іншого кримінального правопорушення.

Також апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції належним чином розглянув вказане клопотання та обґрунтовано відмовив у його задоволенні, навівши достатні та належні мотиви такого свого рішення. Зокрема суд апеляційної інстанції вважав, що місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що процесуальним законом визначено випадки, за яких суд може відновити з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами. Такими випадками є виникнення потреби подати нові докази та повідомлення обвинуваченим в останньому слові нових обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження. Втім таких обставин судом встановлено не було, оскільки клопотання прокурора не містило жодного посилання на нові докази, які необхідно дослідити. Апеляційний суд наголосив, що районний суд слушно вказав, що у випадку, якщо прокурор вважав, що потерпілою було повідомлено про обставини іншого кримінального правопорушення, то існує передбачена законом процедура подачі заяви потерпілою особою та початку розслідування.

Щодо доводів прокурора про те, що апеляційний суд здійснив судове провадження за відсутності потерпілої, належним чином не розглянувши клопотання сторони обвинувачення про її виклик до суду

Відповідно до змісту копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду, під час апеляційного розгляду прокурор наполягала на присутності в судовому засіданні потерпілої, а тому апеляційний розгляд було відкладено. При цьому з огляду на те, що доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду за законом є обов`язком сторони обвинувачення, на прокурора було покладено обов`язок забезпечити явку потерпілої в судове засідання.

Як вбачається з рішення апеляційного суду, цей суд вжив усіх можливих та необхідних заходів для повідомлення потерпілої про дату, час і місце апеляційного розгляду. Зокрема потерпілій у додаток «Viber» за номером, який потерпіла зазначила під час отримання від працівників поліції весільної обручки, апеляційним судом було надіслано повідомлення про виклик до апеляційного суду на 20 листопада 2025 року, яке було доставлено потерпілій 07 листопада 2025 року. Втім потерпіла за викликом в судове засідання не з`явилась. Прокурором було надано рапорт оперуповноваженого СКП ВнП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до якого на номер мобільного телефону потерпілої двічі було здійснено дзвінок. Під час першого дзвінка потерпілій було повідомлено про необхідність явки в судове засідання апеляційного суду, на що остання зазначила, що перебуває у м. Львові, а тому до зали засідань не з`явиться. В ході повторної бесіди потерпіла не стала приховувати, що перебуває у м. Запоріжжі, але точної адреси свого перебування не надала. За адресами, які було встановлено під час досудового розслідування, потерпіла була відсутня.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначив, що сторона обвинувачення не забезпечила явку потерпілої та перевірив вирок, виходячи з установлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, які були перевірені в межах апеляційного розгляду.

З огляду на зазначене, Суд вважає, що доводи прокурора про те, що апеляційний суд не розглянув належним чином клопотання сторони обвинувачення в апеляційному суді щодо виклику потерпілої до суду, є безпідставними, оскільки, відповідно до оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, цей суд вжив всіх необхідних заходів для виклику потерпілої до судового засідання апеляційного суду, що не спростовується прокурором в касаційній скарзі.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а висновки про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Отже, зі змісту касаційної скарги прокурора не вбачається таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірити їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги і наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального Кодексу України, Верховний Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 ,яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2025 року щодо виправданого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3