Провадження № 1-кс/761/381/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 008 17 від 16.09.2024,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_4 звернувся його представник адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді від 23.09.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , накладений арешт на майно у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 008 17 від 16.09.2024, вилучене за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою - АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Iphone 14 Plus», номер моделі MQ3W3LL/A, IMEI: НОМЕР_1 , номер м.т. НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , номер м.т. НОМЕР_4 ; мобільний телефон «Redmi Note 11», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 ; ноутбук «ASUS Vivo book», SN: S2NoCV05S864088; жорсткий диск «Transcend 1 Tb», C191692653; блокнот з чорновими записами.

Заявник адвокат ОСОБА_3 вважав, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження застосовано необґрунтовано, при цьому відсутні правові підстави та потреба у подальшому арешті, оскільки вилучене майно не є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також відсутні дані щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень.

У судове засідання представник власника майна не прибув. Інший представник власника майна адвокат ОСОБА_6 надала слідчому судді заяву про розгляд клопотання за відсутності власника майна та його представників.

Уповноважений прокурор до суду не прибув. Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 листом від 16.03.2026 повідомив, що не заперечує проти скасування арешту майна.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

У відповідності до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У силу частини 2 наведеної статті КПК арешт майна може бути скасовано слідчим суддею повністю чи частково, якщо власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні у справах «Бакланов проти Російської Федерації» та «Фрізен проти Російської Федерації» ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів.

У практиці ЄСПЛ неодноразово зазначалось, що таке втручання держави у права особи повинно здійснюватися виключно шляхом досягнення справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, тобто лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2025 вбачається, що під час вирішення питання про накладення арешту слідчий суддя виходив з наданих стороною обвинувачення доказів, що давали підстави вважати, що вилучене майно є речовим доказом та потребує збереження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину.

Відповідно до змісту ухвали про арешт майна, вбачається, що вилучення майна відбулося за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою - АДРЕСА_1 , тобто останній та його представник мають право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підставу для подальшого втручання у права особи, у тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Водночас, як встановлено вище слідчим суддею, не отримано даних на підтвердження того, що арештоване майно відповідає вимогам ст. 98 КПК.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для арешту зазначеного майна на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання.

Виходячи з того, що прокурором не спростовані аргументи ініціатора клопотання, що піддане арешту майно має законне походження, а також відсутні інші ознаки для віднесення його до речових доказів, застосування щодо нього зазначеного заходу забезпечення не відповідає положенням ст. 170 КПК.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 008 17 від 16.09.2024 арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2025 (справа № 761/37792/25), на майно ОСОБА_4 , а саме:

-мобільний телефон «Iphone 14 Plus», номер моделі MQ3W3LL/A, IMEI: НОМЕР_1 , номер м.т. НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , номер м.т. НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон «Redmi Note 11», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 ;

-ноутбук «ASUS Vivo book», SN: S2NoCV05S864088;

-жорсткий диск «Transcend 1 Tb», C191692653;

-блокнот з чорновими записами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1