Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2026 року обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнано винуватими та засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі.

Будучи членом колегії у складі колегії суддів Києво - Святошинського районного суду Київської області, яка ухвалила вирок від 06.02.2026 у даному кримінальному провадженні, не погоджуючись з думкою більшості колегії, висловлюю окрему думку, оскільки вважаю, що при ухваленні цього вироку суд не повною мірою дослідив обставини, що мають істотне значення для судового розгляду справи.

Так, згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачувалися в умисному вбивстві вчиненому за попередньою змовою групою осіб. При цьому мотивом, яким керувався ОСОБА_3 при вчиненні дій, направлених на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 слугували «раптово виниклі особисті неприязні стосунки задля приведення потерпілого в безпорадний стан з тим, щоб подолати його опір та полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником ОСОБА_2 ».

За правилами ч. 2 ст. 28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. Тобто, домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Раптово виниклі особисті неприязні стосунки, як суб`єктивний мотив кримінального правопорушення, завжди характеризується «раптовістю / спонтанністю». Такими чинниками, що виникають безпосередньо перед виконанням об`єктивної сторони кримінального правопорушення та є нерозривними у часі.

За наведених обставин, раптово виниклі особисті неприязні стосунки, як суб`єктивний мотив кримінального правопорушення фактично виключає попередню змову групи осіб на вчинення кримінального правопорушення, оскільки остання передбачає заздалегідь досягнуту домовленість про спільне вчинення кримінального правопорушення, узгодження часу, місця та способів. Дії з раптово виниклих неприязних стосунків свідчать про відсутність попередньої змови.

Мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є обставинами, які з огляду на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Визнавши доведеним пред`явлене ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні вбивства ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, поза увагою суду залишився встановлений органом досудового розслідування мотив ОСОБА_3 , який ґрунтувався на «раптово виниклих особистих неприязних стосунках».

За наведених обставин, сформульоване судом обвинувачення містить істотні суперечності в частині встановлених суб`єктивних ознак діяння ОСОБА_3 , що підлягало доказуванню у кримінальному провадженні та могло вплинути на правову кваліфікацію як його дій, так і дій ОСОБА_2 .

Крім того, як убачається із пред`явленого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачення, яке визнане судом доведеним, смерть потерпілого ОСОБА_4 настала на місці події від отримання множинних колото-різаних поранень шиї, грудей і живота з ушкодженням внутрішніх органів і магістральних кровоносних судин із розвитком крововтрати.

Судом визнано доведеним, що: «… ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доводячи до кінця спільний злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 , наздогнали останнього, після чого нанесли ОСОБА_4 не менше семи ударів в область шиї та лівого плеча, спричинивши п`ять колото-різаних ран передньої та бокових поверхонь шиї з ушкодженням крупних кровоносних судин, гортані, стравоходу…».

На моє переконання, із указаного обвинувачення, яке визнано судом доведеним, неможливо установити хто конкретно із обвинувачених завдав ножових поранень потерпілому ОСОБА_4 та у які конкретно частини тіла.

З`ясування цих питань, на мою думку, має значення як у частині призначення покарання, так і у частині доведення пред`явленого обвинувачення.

Механізм та фактичні обставини завдання потерпілому ОСОБА_4 ножових поранень має істотне значення у контексті лінії захисту обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так, обвинувачений ОСОБА_3 упродовж судового провадження у суді, заявляв про ексцес виконавця вчинення ОСОБА_2 вбивства ОСОБА_4 , що не охоплювалося умислом ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_2 під час судового провадження у суді, заперечуючи пред`явлене обвинувачення, заявляв клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження у порядку ч. 4 ст. 333 КПК України, пов`язаних із розшуком ножа на місці події, зовнішні характеристики якого детально описувалися як свідками, так і обвинуваченим ОСОБА_3 . Відшукання вказаного ножа на місці події, на переконання обвинуваченого ОСОБА_2 мало істотне значення у питанні доведення його невинуватості та він міг вказати орієнтовне місцезнаходження ножа на місці події, який можливо було віднайти із залученням металошукача.

Вказане клопотання ОСОБА_2 , на мою думку не можна визнати безпідставним з огляду на те, що предмет, яким було завдано смертельні поранення ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не встановлено та серед речових доказів не міститься, що у сукупності із лінією захисту обвинувачених та встановленими фактичними обставинами завдання поранень потерпілому, має істотне значення.

Не з`ясування із належною повнотою механізму та фактичних обставин завдання потерпілому ОСОБА_4 ножових поранень, відхилення зазначеного клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 , на мою думку указує на те, що залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати суттєве значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Наведене вище у своїй сукупності, на моє переконання, може свідчити про неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 375 КПК України, висловлюю окрему думку.

Суддя ОСОБА_5