Справа №: 486/508/26 Провадження № 1-кп/486/184/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон, громадянки України, з вищою освітою, працездатної, яка не працює та не навчається, заміжньої, не маючої на утриманні осіб, яка не є учасником бойових дій, інвалідності не має, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 23.07.2018 вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КПК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік;

- 30.08.2018 вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 18.10.2018 вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі строком, вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018 виконувався самостійно;

- 16.07.2020 вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі;

- 20.05.2022 вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі;

- 07.02.2023 вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КПК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про продовження строку тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Південноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

06.05.2026 до суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 16.05.2026.

Клопотання обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченої від суду, можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень, які існували при застосуванні запобіжного заходу, та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам. Вказує також у клопотанні про те, що ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що вона не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із особами, які займаються незаконним виготовленням та збутом особливо небезпечних психотропних речовин та особами, які є наркозалежними, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи мету незаконного збагачення, обрала джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території м.Південноукраїнськ Миколаївської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, PVP. На думку сторони обвинувачення на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 на більш м`який не встановлено, не відпали та продовжують існувати передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики щодо дій ОСОБА_3 , наявність яких під час досудового розслідування встановлено відповідно до ухвали слідчого судді Південноукраїнського міського суду від 21.01.2026, а саме: переховуватися від суду; перешкодити провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вважає, що обвинувачена ОСОБА_3 може переховуватися від суду під тяжбою отримання покарання, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у випадку не продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, крім того обвинувачена офіційно не працевлаштована, не навчається, на обліку як безробіття не перебуває, тож не має законних джерел для існування; та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачена є раніше судимою особою за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема проти власності, не працевлаштована, офіційних доходів не має, систематично вживає наркотичні засоби (психотропні речовини), перебуває на обліку як наркозалежна особа. Крім того на розгляді у Південноукраїнському міському суді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України. На думку сторони обвинувачення запобігти ризикам шляхом обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що такі не є достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити, вважає, що ризики не відпали.

Обвинувачена в судовому засіданні пояснила, що посилання прокурора на те, що вона збувала наркотичні засоби з метою збуту та збагачення є безпідставними. Також зазначила, що не має наміру переховуватися від суду, про що свідчить її поведінка під час розгляду іншого кримінального провадження в суді, яке розглядається відносно неї за ч. 3 ст. 307 КК України, а саме те, що вона прибувала на виклик суду у кожне засідання. Крім того, зазначила, що має неповнолітню дитину, якою наразі опікується її матір похилого віку, її чоловік УБД вважається зниклим безвісти, тому просить змінити запобіжний захід на більш м`який, оскільки має турбуватися про свою доньку. Бажає стати на шлях виправлення. Щодо розміру застави як альтернативного запобіжного заходу зазначила, що визначений слідчим суддею розмір є непомірним, з урахуванням матеріального стану її сім`ї, тому просить його зменшити.

Захисник зазначила, що ризики, на які посилається прокурор, будь-якими доказами не підтверджені. Обвинувачена за час перебування під вартою поводила себе добре, скарг від установи не надходило.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду від 21.01.2026 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до 19.03.2026 включно, який в подальшому ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.03.2026 було продовжено до 16.05.2026.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а також те, що остання офіційно не працевлаштована, доходів не має, є наркозалежною особою, на розгляді у Південноукраїнському міському суді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше була судима, що свідчить про обґрунтованість і доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Крім того, суд також враховує, що судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчено, свідки не допитані та недосліджені інші докази, а тому суд вважає наявними ризики можливості впливати на свідків, спотворити докази, продовжити злочинну діяльність.

Щодо доводів обвинуваченої про наявність у неї неповнолітньої дитини як на підставу для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувачена позбавлена відносно своєї дитини батьківських прав, на момент коли дитині виповнилося 3 роки, наразі, як зазначила обвинувачена, дитині виповнилося 10 років. Опікуном дитини є мати обвиненої, рішення щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не оскаржувала.

Отже, суд критично ставиться до зазначеної обвинуваченою підстави як наявність у неповнолітньої дитини як до стримуючого фактору від запобігання ризиків, наведених прокурором.

Додатково суд зазначає, що обвинувачена неодноразово судима за вчинення кримінальних правопорушень проти власності. Крім того на розгляді у Південноукраїнському міському суді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, що не послугувало стримуючим фактором для обвинуваченої від вчинення, згідно обвинувального акту, нового кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Тому суд критично ставиться до слів обвинуваченої про відсутність наміру вчинити інші кримінальні правопорушення, перебуваючи під домашнім арештом.

При цьому доводи сторони захисту щодо належної поведінки обвинуваченої у слідчому ізоляторі не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Також суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченої запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченій запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Жодних правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом також не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченої строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Вирішуючи питання про зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За переконанням суду, застава у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 133 120 гривень, є відповідною і достатньою для обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, а також є достатньою і прийнятною з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Отже, за висновком суду, враховуючи обставини даного кримінального провадження, існування ризиків, встановлених судом, існуюча на даний час серйозність ситуації виправдовує прагнення суду забезпечення присутності обвинуваченої в суді, у разі внесення нею застави, у зв`язку з чим встановлення саме такого розміру застави з урахуванням усіх обставин справи є пропорційним у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182,183, 217, 314-316, 331,336 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 (шістдесят) днів по 03.07.2026 року включно.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про зменшення розміру застави задовольнити.

Розмір застави, визначений обвинуваченій ОСОБА_3 ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.01.2026 року, зменшити та встановити у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120 грн (сто тридцять три тисячі сто двадцять гривень).

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого слідчого відділу Відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, прокурора або суд за першою вимогою;

- утримуватись від спілкування зі свідками;

- не відлучатися з місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачена зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена ОСОБА_3 буде вважатись такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , а також заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків обвинуваченою, а також якщо підозрювана, будучи належним чином повідомлена, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини свої неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1