УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001331 від 22.08.2025, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, є інвалідом 2 групи, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Представником позивача потерпілої ОСОБА_7 заявлено клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого, а саме на автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, який належить ОСОБА_5 , для забезпечення позовних вимог ОСОБА_7 .

Прокурор не заперечував щодо клопотання представника потерпілого, цивільного позивача.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник проти задоволення даного клопотання заперечували, вказуючи, що автомобіль вже не належить обвинуваченому.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та подану заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно обвинувального акту, який є предметом судового розгляду, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за фактом ДТП 21.08.2025 року, де потерпілою є ОСОБА_7 .

Під час підготовчого судового розгляду потерпілою ОСОБА_7 поданий цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000000 грн. та судових витрат. Даний цивільний позов прийнятий до розгляду в даному кримінальному провадженні.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна обвинуваченого, представник цивільного позивача вказує відсутність добровільних відшкодувань за позовом та реалізацію майна (квартири за договором дарування після ДТП) обвинуваченим задля уникнення відповідальності за цивільним позовом, та обґрунтованість та співмірність заявленого клопотання.

Згідно наданої до суду відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 21.01.2026 року обвинуваченому ОСОБА_5 належить автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску з 20.08.2024 року. Інших даних про відсутність даної реєстрації станом на теперішній час ані обвинуваченим, ані іншою особою не надано.

Таким чином, належне обвинуваченому ОСОБА_5 майно, яке представник цивільного позивача просить арештувати, відповідає меті, визначеній в ст.170 КПК України, а саме - забезпеченню цивільного позову. Також, судом враховані і обгрунтованість даного клопотання та відсутність заперечень щодо доводів про реалізацію квартири обвинуваченим після ДТП, та його заяви в судовому засіданні, що в нього немає майна, що також свідчить про його наміри з уникнення можливої відповідальності за цивільним позовом.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

При визначенні способу арешту майна у відповідності до положень п.5, п.6 ч.2 ст.173 КПК України, суд, зважаючи на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб, вважає на необхідне накласти арешт з позбавленням власника права розпорядження та відчуження арештованим майном.

Також суд зазначає, що порушень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, які б потягли за собою порушення права власності, у розумінні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи та третіх осіб не встановлено за результатами розгляду даного клопотання, на підставі тих доказів, що надані.

Керуючись ст. ст. 170-173, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника потерпілого задовольнити.

Накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого: АДРЕСА_1 - а саме на автомобіль «Dacia Logan», 2006 року випуску, який належить ОСОБА_5 з 20.08.2024 року згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 21.01.2026 року, шляхом заборони його розпорядження та відчуження.

Попередити власника ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України щодо необхідності збереження арештованого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя - ОСОБА_1