Справа № 761/6899/26
Провадження № 1-кс/761/5350/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

слідчого - ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2026, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2026, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України, про арешт майна, а саме, на автомобіль марки «Audi», модель Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору.

Клопотання мотивоване тим, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2026, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2025 ОСОБА_6 , на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.03.2025, умовно-достроково звільнений від відбування покарання, для проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду командира відділення - командира екіпажу безпілотних авіаційних комплексів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_3 .

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, у невстановлену в ході досудового розслідуванням дату, але не пізніше 04.11.2025 у військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 , солдата ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне залишення місця служби з метою незаконного ухилення від виконання покладених на нього обов`язків військової служби.

Так, солдат ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом під час мобілізації на особливий період у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу командування, в умовах воєнного стану, у невстановлену в ході досудового розслідуванням час, але не пізніше 04.01.2026, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , після чого, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та до 20.02.2026 не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_3 , інших органів військового управління та правоохоронних органів не повернувся до військової частини НОМЕР_3 , тобто до моменту виявлення солдата ОСОБА_6 працівниками поліції, після чого його доставлено до відділу поліції Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, 03.01.2026 о 20 год. 10 хв. ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 20, на території АЗК «ОККО», зустрівся із ОСОБА_7 , в ході спілкування з якою ОСОБА_6 , діючи протиправно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, запропонував ОСОБА_7 послуги з вирішення питання про переведення її чоловіка ОСОБА_8 , якого 03.01.2026 призвали на військову службу під час мобілізації, на особливий період до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_1 , до безпечної військової частини, яка розташована подалі від зони бойових дій.

Після чого, 04.01.2026 близько о 10 год. 41 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи діяти умисно, протиправно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, на території ТРЦ «Епіцентр» отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 4500 доларів США під приводом майбутнього вирішення питання про переведення її чоловіка до безпечної військової частини. В той же день, 04.01.2026 ОСОБА_6 продовжуючи діяти умисно, протиправно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. О. Довженка, 1-В, поблизу ТЦ «Точка», отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1000 доларів США під приводом майбутнього вирішення питання про переведення її чоловіка до безпечної військової частини.

Таким чином, ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою, протиправно заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 , чим останній, відповідно до курсу, що встановлені Національним банком України станом на 04.01.2026 ( курс 1 долар США - 42,1701) завдано майнової шкоди на загальну суму 231 935 грн. Заволодівши чужими грошовим коштами ОСОБА_6 розпорядився ними на власний розсуд.

21.01.2026 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві проведено затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України, а саме, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 190 КК України, затримано ОСОБА_6

21.01.2026 у ході затримання ОСОБА_6 у порядку ст. 208 КПК України, за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 190 КК України, виявлено та вилучено: зв`язка ключів від автомобіля марки «Audi», моделі «Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , поміщено до сейф-пакету ICR0110697, який належить ОСОБА_6 .

21.01.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 190 КК України.

24.02.2026 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 проведено обшук, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_10 від 20.02.2026 (справа №761/5798/26), у автомобілі марки «Audi», модель Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору, який належить ОСОБА_4 . По завершенню обшуку вказаний автомобіль вилучено та поміщено до спеціального майданчика, що за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 10-Б.

24.02.2026 слідчим винесено постанову про визнання автомобіль марки «Audi», модель Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору речовим доказом у кримінальному провадженні.

25.02.2026 надійшов цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України (про відшкодування майнової та моральної шкоди) від потерпілої ОСОБА_7 .

Як зазначає слідчий в своєму клопотанні, що підозрюваний ОСОБА_6 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 отримав від неї грошові кошти в розмірі 231 935 гривень 04.01.2026 та 06.01.2026, згідно відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи (НАІС) МВС України, за дружиною підозрюваного ОСОБА_4 , зареєстровано придбання автомобіля марки «Audi», модель Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору. З огляду на те, що в ході розслідування підтверджено що автомобіль марки «Audi», модель Q7 державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору, перебуває у користуванні підозрюваного, придбаний під час шлюбу та зареєстрований на одного з подружжя, є всі підстави вважати, що автомобіль придбаний за грошові кошти набуті незаконним шляхом.

Відтак, з метою збереження речових доказів та з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), з метою запобігання можливості приховування, розтрати майна, слідчий просить накласти на нього арешт.

В судовому засіданні слідчий просить клопотання задовольнити з підстав у ньому наведених, а також подала уточнення до свого клопотання, та просила накласти арешт на вказане майно, із забороною користування, розпорядження та відчуження.

Власник майна ОСОБА_4 заперечувала щодо накладення арешту на автомобіль, зазначила, що автомобіль придбала за власні кошти, оскільки працює. Вказаний автомобіль придбаний нею з метою перевезення двох дітей які перебувають на її утриманні. Крім того, зазначила, що придбала автомобіль ще 24.12.2025, водночас переоформлення його здійснила лише 17.02.2026. Також ОСОБА_4 зазначила, що водійського посвідчення не має, а у разі необхідності просила інших осіб, які мають право керування.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Так, у провадженні Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2026, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 24.02.2026 майно на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт визнано речовим доказом.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя також бере до уваги, що ОСОБА_4 , не має водійського посвідчення, що ставить під сумнів необхідність придбання нею автомобіля для використання в особистих цілях.

Крім того, при вирішені вказаного клопотання слідчий суддя, бере до уваги, шо оформлення вказаного автомобіля відбулося у період інкримінованого ОСОБА_6 (який є чоловіком ОСОБА_4 ) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 24.02.2026, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000254, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2026, за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, а саме, на:

-автомобіль марки «Audi», модель Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1