Справа № 279/500/18
провадження №1-кп/283/28/2026
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2026 року Малинський районний суд Житомирської області у складі колегії суддів: під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченої адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2017 за № 0002019 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Коростень Житомирської області та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з базовою середньою освітою, не працюючої, незаміжньої, на утриманні троє малолітніх дітей, не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185; ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями, які виразилися у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаними із проникненням до приміщення та житла, вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України.

Так, обвинувачена 17.11.2017, близько 23 години, після спільного розпиття спиртного з неповнолітньою особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, вирішили спільно вчинити крадіжку чужого майна. З цією метою, того ж дня близько 23 години, ОСОБА_9 , повторно, за попередньою змовою, спрямованою на таємне викрадення чужого майна з неповнолітною особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, прийшли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де за допомогою принесеного металевого лома, зламали вхідні двері будинку та підсобного приміщення - літньої кухні та проникли до житла та вказаного підсобного приміщення, звідки намагались таємно викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: алюмінієвий чавун, ємністю 5 л., вартістю 25 грн.; чотири алюмінієвих чавуни, ємністю по 10 л. кожний, вартістю по 50 грн., на суму 200 гривень; алюмінієвий чавун, ємкістю 12 л., вартістю 100 грн.; алюмінієвий чавун, ємкістю 15 л., вартістю 150 грн.; дві алюмінієві каструлі, ємністю по 6 л. кожна, вартістю по 60 грн., на суму 120 гривень; алюмінієву миску, ємністю 20 л., вартістю 100 грн.; дві алюмінієві кришки, діаметром 25 см., кожна вартістю по 25 грн., кожна, на суму 50 гривень; алюмінієву кришку, діаметром 18 см., вартістю 10 грн.; дві алюмінієвих кришки, діаметром по 15 см. кожна, вартістю по 10 грн., на суму 20 гривень; кухонний черпак, вартістю 20 грн.; поліетиленовий мішок білого кольору вартістю 10 грн.; чотири скляні банки, ємністю 0,5 л. кожна вартістю по 5 грн., на суму 20 грн.; глиняний глечик, ємкістю 3 л., вартістю 125 грн., а всього на загальну суму 950 гривень, але свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки під час вчинення крадіжки були помічені місцевими жителями, які вжили заходів щодо їх затримання та повідомлення органів місцевого самоврядування про вказану подію.

Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), скоїла злочин, передбачений ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

Цього ж дня, тобто 17.11.2017 після 23 години у обвинуваченої виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті неповнолітньому ОСОБА_6 , який брав участь у її затриманні на місці скоєння крадіжки.

З цією метою, ОСОБА_9 , висловивши погрози вбивством, побігши до місця свого проживання, а саме до будинку АДРЕСА_2 , взяла кухонний ніж, який приховала у рукаві своєї куртки, після чого повернувшись до домоволодіння АДРЕСА_2 , наблизившись впритул до неповнолітнього ОСОБА_6 , умисно нанесла тичковий удар клинком ножа в ділянку розташування життєво-важливих органів, а саме в живіт потерпілому ОСОБА_6 , чим заподіяла останньому умисне тілесне ушкодження у вигляді ножового поранення лівої пахової ділянки, яке згідно з висновком експерта №328 від 18.01.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, проте свій злочинний умисел до кінця не довела з причин, що не залежали від її волі, оскільки, ОСОБА_6 своєчасно отримав належну медичну допомогу та їй не вдалося ножем зачепити життєво-важливі органи.

ІІ. Докази, здобуті під час судового розгляду із показань учасників кримінального провадження:

Обвинувачена ОСОБА_9 у судовому засіданні свою вину визнала частково, зазначивши, що визнає вину в тому, мала намір викрасти з ОСОБА_11 металевий посуд з корисливих мотивів та те, що заподіяла потерпілому тілесні ушкодження, однак намір вбити ОСОБА_6 категорично заперечила, це сталось випадково.

Показала, що десь в листопаді, не пам`ятає точно коли саме, разом з другом ОСОБА_12 відпочивали вдома, згодом пішли до сільського клубу, та повертаючись з нього, придбали алкогольні напої, випили, після чого ОСОБА_13 запропонував «залізти до хати, подивитись, що там є», бо там ніхто не жив, на будинку висів замок, який вони зірвали трубою, яку знайшли на місці. Зайшли у «времянку» (літню кухню), де замок був просто накинутий, не зачинений, потім в будинок, там були каструлі, великі миски, чавуни, які вони складали в подвір`ї під парканом. Під час цього, ОСОБА_14 голосно стукав металевим посудом, що почули хлопці з села, які йшли вулицею повз будинок: ОСОБА_15 з іншими хлопцями, приблизно чоловік десять.

Потерпілий почав її ображати нецензурними словами на кшталт «бомжиха, син її бомж» та погрожувати, тримав, намагався стати на заваді, вимагав припинити дії, залишатися на місці та чекати поліцію. ОСОБА_14 просто стояв, інші хлопці теж осуджували їх дії. Обвинувачена, будучи ображеною, попередила, сказавши в жарт, що сходить додому візьме ножа і всіх заріже.

Оскільки присутні сміялись з неї, вона швидко пішла додому, метрів за двісті по вул. Шкільна, і хвилин за двадцять повернулась, взявши в будинку ножа, тому що хотіла налякати. Хлопці продовжували стояти на вулиці поруч з будинком №6 по вул. Шкільній, їх було чоловік десять, надворі було темно, вона тримала ніж в правій руці, не розуміє як так вийшло, однак потерпілий продовжував її ображати, а тому в неї «дьорнулась» рука, в якій вона тримала ножа, навіть не бачила куди був нанесений удар, ніж увійшов в тіло приблизно десь на половину леза ножа.

Після нанесення удару ОСОБА_16 упав, однак при цьому свідомості він не втрачав, продовжував говорити, сміявся, палив. Якби хотіла його вбити, то вбила б, бо мала всі шанси. Хлопці викликали швидку, хвилин сорок їхала швидка допомога, поліція приїхала. До цієї події з потерпілим не дружили, не спілкувались, неприязнь виникла під час цієї події.

Потерпіла ОСОБА_10 , власниця будинку АДРЕСА_2 , засвідчила, що станом на листопад 2017 року в будинку ніхто не проживав. В момент крадіжки вона була в м. Коростень. Про подію їй відомо зі слів третіх осіб, очевидцем крадіжки не була. Стосовно міри покарання покладається на розсуд суду. Підтвердила перелік викраденого майна, який зазначений в обвинувальному акті.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що в листопаді 2017 року, йдучи додому з сільського клубу, з братом ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , який зараз перебуває на службі, близько п`яти-шести чоловік, проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , в якому ніхто не проживає, звернули увагу, на те, що у його вікнах видно проблиски ліхтаря, та побачили що невідомі люди перебувають в будинку. Згодом побачили, як вийшов з будинку ОСОБА_19 та виніс два мішки з майном до паркану. Весь цей час вони стояли і спостерігали, до двору не заходили, чекаючи поки вони вийдуть.

Одразу як ОСОБА_20 вийшов з двору, вони його разом затримали, пару разів вдарили по спині, тікати він не збирався. Згодом, зайшовши до двору, відкрили двері в літню кухню, побачили там ОСОБА_21 , яка сховалась під столом. Один з друзів пішов покликати голову сільської ради, прийшли ще деякі хлопці з клубу. Коли прийшов голова сільської ради з секретарем, чекали поліцію. ОСОБА_22 вийшла з літньої кухні, та почала погрожувати всім хто там знаходився, що «всіх уб`є, заріже». Потім побігла додому за метрів триста, прибігла хвилин через 5-7, була вже в спокійному стані. Посвітивши на неї ліхтарем, запитали чи взяла вона ножа. Вони не побачили у неї ножа, стояли колом, близько шести чоловік, потерпілий стояв в середині, а потім, несподівано ОСОБА_23 підійшла чи підбігла, точно не бачив, та вдарила його ножем в лівий паховий бік, після чого останній впав на землю.

Хлопці викликали швидку, яка приїхала приблизно через 40 хвилин. Довести свій умисел на вбивство до кінця, ОСОБА_23 не мала можливості, адже поруч був брат і кум, які її затримували. Як розповів брат, після скоєного ОСОБА_23 скинула ножа в траву в бік будинку. В реанімації перебував 2 дні, 9 днів перебував на стаціонарному лікуванні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_17 дав показання про те, що близько 23 години, він разом з братом та ще одним товаришем, перебуваючи на вулиці Шкільній, біля будинку в якому ніхто не проживав, затримали ОСОБА_24 , а ОСОБА_23 заховалась в літній кухні під столом. Незабаром, ОСОБА_22 , вийшовши з літньої кухні, втекла, сказавши що всіх «поріже», згодом повернулась назад, хвилин за 10-15. Вони стояли всі разом: свідок, потерпілий, сільський голова ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . Коли вона повернулась, брат сказав покажи руки, вона показала, нічого не було. ОСОБА_23 підійшовши до них, діставши ножа з рукава, нічого при цьому не говорила, одразу вдарила брата ножем, який тримала в правій руці. Ніж обвинувачена відразу викинула за паркан. Ніж звичайний кухонний, лезо сантиметрів 10 приблизно, ширина леза сантиметри 3-4, руків`я ножа білого кольору. На думку свідка, завдати більше ударів обвинувачена не змогла би, хоча можливість таку мала. ОСОБА_23 знає давно, бо вона вчилась в одному класі разом з братом, неприязних стосунків між ними не було.

Свідок ОСОБА_25 , який працював в 2017 році на посаді Сарновицького сільського голови, точної дати не пам`ятає, але в нічний час до його будинку прийшли два хлопці, повідомили що по вул. Шкільній, зловили зловмисників, які чинили крадіжку. На місці, коли він туди прийшов, були суперечки між усіма, хто саме з ким точно не пам`ятає. ОСОБА_23 зникла на короткий проміжок часу, близько хвилин 15-20, потім з`явилась, та несподівано нанесла удар потерпілому, цього моменту не бачив, знаходився метрів за 5-10, почув тільки крик потерпілого. Була темна пора доби, вуличного освітлення не було, всі стояли серед дороги, чоловік 5-6, стояли всі будь-де. Ножа не бачив, не знає, де ОСОБА_23 його взяла. Поведінка ОСОБА_23 була досить агресивною, постійно погрожувала, не конкретно до потерпілого ОСОБА_16 , а до всіх присутніх, точно не пам`ятає. До приїзду швидкої, хтось давав потерпілому ліки, він весь час був при свідомості, намагався розмовляти з іншими. Викликали поліцію та швидку, приїхали хвилин через 30-40. Потерпілий весь час лежав. Пуліну хлопці тримали до приїзду поліції.

Експерт ОСОБА_27 , завідувач Коростенської філії Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи, даючи роз`яснення з приводу складеного ним висновку № 328 від 18 січня 2018 року, зазначив, що загрози життю потерпілому ОСОБА_6 внаслідок завданого ножового поранення не було, адже ці ушкодження не проникають в черевну або легеневу порожнину тіла. Не було великої крововтрати, не було розвитку ускладнень, які могли бути внаслідок завданого поранення ножем. Після проведеної операції було встановлено, що ушкодження були не проникаючі, а такими, що не входять в черевну порожнину, а проходять біля неї. Тому ушкодження були кваліфіковані, як легкі з короткочасним розладом. В даному випадку не було ушкоджено життєво-важливі органи. Госпіталізований 18 листопада, а 27 - виписаний. ОСОБА_16 своєчасно отримав медичну допомогу, які були б наслідки не вчасного надання допомоги, сказати не може, адже це припущення. Однозначно не може стверджувати про наслідки завданого удару, загрози здоров`ю згідно з медичною картою потерпілого не було, тілесні ушкодження не могли спричинити смерть. Поранення було лівої пахової ділянки, відповідно висновку. Ліва пахова ділянка - це ліва нижня частина живота, відноситься до проекції таза, черевна порожнина розташована дещо вище. В процесуальних документах «удар в живіт» зазначено не правильно, в даному випадку удар був нанесений в ліву пахову ділянку.

IІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Судом досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185; ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Так, з рапорту інспектора-чергового СРПП №1 Коростенського ВП від 17.11.2017 слідує, що цього дня о 22:41 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17.11.2017 о 22:41 в с. Сарновичі по вул. Шкільній затримано чоловіка, який заліз до хати (т.1 а.с.223).

Даними протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.11.2017 року від ОСОБА_6 про те, що 17.11.2017 ОСОБА_9 в с. Сарновичі Коростенського району Житомирської області нанесла йому один удар ножем в область нижньої частини живота ліворуч, чим спричинила тілесні ушкодження, та від ОСОБА_10 про те, що її з домоволодіння невстановлені особи намагалися викрасти металевий посуд на загальну суму 1000 гривень.

При дослідженні протоколу огляду місця події, складеного 18 листопада 2017 року з 00:30 по 02:00 годину, та фототаблиць до нього встановлено, що на узбіччі проїзної частини вулиці Шкільної в с. Сарновичі Коростенського району біля паркану домоволодіння №6 напроти підсобного приміщення виявлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває в горизонтальному положенні, на лівому боці, перпендикулярно відносно напрямку проїзної частини вулиці ногами до проїзної частини. На одязі якого в області нижньої частини живота наявна речовина бурого кольору схожа на кров. На місці, де виявлено ОСОБА_6 виявлено ватний тампон, на якому слідів, в тому числі біологічного походження, не виявлено. На відстані 4,5 м від вказаного місця, ліворуч, в напрямку хвіртки до домоволодіння №6 на траві виявлено кухонний ніж з клинком та металевим руків`ям коричневого кольору. В ході огляду місця події виявлено та вилучено цвяхотяг, спортивну шерстяну шапку чорного кольору та металевий посуд, ніж із руків`ям коричневого кольору.

В приміщенні хірургічного відділення Коростенської ЦМЛ в період часу з 01 години 40 хвилин по 02 годину 10 хвилин 18 листопада 2017 року слідчим виявлено та вилучено одяг ОСОБА_6 , а саме джинсові штани синього кольору, сірі труси, кофту з довгим рукавом чорного кольору та футболку чорного кольору, про що складений відповідний протокол огляду місця події (т.1 а.с. 236-238).

18.11.2017 проведено огляд предметів, які були викрадені з домоволодіння ОСОБА_10

19.11.2017 слідчим проведено огляд речей і документів, а саме вилученого в ході огляду місця події від 18.11.2017 ножа на узбіччі проїзної частини вулиці Шкільної в с. Сарновичі (т.1 а.с. 248-250).

З довідки вартості вживаних речей станом на 17.11.2017 року слідує, що алюмінієвий чавун, ємністю 5 л - вартість 25 грн;

алюмінієвий чавун, ємністю 10 л, вартість - 50 грн,

алюмінієвий чавун, ємкістю 12 л, вартість - 100 грн;

алюмінієвий чавун, ємкістю 15 л, вартістю - 150 грн;

алюмінієва каструля, ємністю 6 л, вартість - 60 грн,

алюмінієва миска, ємністю 20 л, вартість - 100 грн;

алюмінієва кришка, діаметром 25 см, вартість - 25 грн;

алюмінієва кришка, діаметром 18 см, вартість - 10 грн;

алюмінієва кришка, діаметром 15 см, вартість - 10 грн;

кухонний черпак, вартість - 20 грн;

поліетиленовий мішок білого кольору вартість - 10 грн;

скляна банка, ємністю 0,5 л вартість - 5 грн;

глиняний глечик, ємкістю 3 л, вартість - 125 грн (т.2 а.с. 22).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №328 від 18.01.2018 року виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення лівої пахової ділянки утворились внаслідок дії колюче-ріжучого предмета, можливо від дії ножа при обставинах та в термін, вказаних в постанові слідчого. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Для утворення даного ушкодження необхідно не менше одного удару. Можливе та не виключене утворення тілесного ушкодження виявленого у ОСОБА_6 , в результаті дії клинка ножа, представленого на експертизу (т. 2 а.с. 24).

Згідно акту Д-6 від 09.01.2018 Житомирського облнаркодиспансеру ОСОБА_9 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.

З висновку судово-психіатричної експертизи №5-2018 від 09.01.2018 вбачається, що ОСОБА_9 в момент скоєння інкримінованих їй діянь в стані фізіологічного афекту не знаходилася. В даний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок тривалого вживання алкоголю. Однак, такі зміни зі сторони психіки у ОСОБА_9 не досягають ступеню психічного захворювання, лежать в межах патології характеру та не позбавляють її здатності на даний час, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним в період часу, до якого відноситься інкримінований їй протиправний вчинок, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час (т.2 а.с. 75-77).

ІV. Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення обвинуваченої до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на підставі встановлених судом фактичних обставин вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість настання смерті людини і бажав її настання (до прикладу постанови ВС у справах №311/1739/20, № 640/20173/18, № 760/19781/18).

У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю, дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Враховуючи те, що обвинувачена не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення через заперечення наявності прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне провести детальний аналіз досліджених судом доказів в контексті обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 , зокрема, суб`єктивної сторони інкримінованого злочину.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Наслідком порушення судом цієї вимоги буде помилка у юридичній кваліфікації дій винного.

Характерною ознакою прямого умислу є бажання винної особи у досягненні певних наслідків діяння, які охоплюються її умислом, щодо матеріальних злочинів і бажання умисно вчинити певні дії щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу, як його найважливіша і відмінна риса. Саме наявністю бажання в настанні конкретних наслідків при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання є рушійною силою, яка впливає на вольову поведінку особи і перебуває у нерозривному зв`язку з її свідомістю, та прямо пов`язано з її умислом вчинити певні дії для досягнення бажаного результату.

Згідно з положеннями ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, коли особа усвідомлювала суспільну небезпечність своїх дій, передбачала можливість настання смерті іншої особи і бажала таких наслідків, однак смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності мети досягнути суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються в вину особі лише у разі, якщо вони охоплювалися її умислом та були прямо пов`язані з метою її діяння і досягнення такої мети було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа при вчиненні злочину не мала наміру досягнути певних негативних наслідків і це не охоплювалось її умислом, вона не може нести відповідальність за замах на такі дії.

Визначальним для розмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесного ушкодження, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

ОСОБА_9 обвинувачується у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 . Як вказано в обвинувальному акті, свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_9 не довела з причин, що не залежали від її волі, оскільки, ОСОБА_6 своєчасно отримав належну медичну допомогу та їй не вдалося ножем зачепити життєво-важливі органи.

Таким чином, у фактичних обставинах, які прокурором вважаються доведеними, стверджується, що ОСОБА_9 завдала потерпілому один тичковий удар клинком ножа в ділянку розташування життєво-важливих органів, а саме в живіт потерпілому. Судом не ставиться під сумнів бажання обвинуваченої спричинити шкоду потерпілому, тим самим розправитися за приниження в присутності інших осіб, ці дії ОСОБА_9 носили протиправний характер.

Разом з тим, її публічні погрози заподіяння смерті, зі слів свідка ОСОБА_25 , були не конкретизовані, а адресовані всім присутнім на вулиці. Та обставина, що за версією обвинувачення, ОСОБА_9 пішла додому, взяла там ніж, повернулась назад, щоб вбити потерпілого, тобто її дії носили продуманий (не спонтанний) характер та є свідченням саме злочинного умислу на позбавлення життя іншої людини, спростовується об`єктивно встановленими обставинами розвитку події 17.11.2017.

Про небажання настання суспільно небезпечного наслідку у виді смерті потерпілого вказує заподіяння лише одного поранення ОСОБА_6 , яке у момент спричинення не було небезпечним для його життя чи здоров`я, що під час роз`яснення висновку підтвердив судовий експерт.

Твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_9 завдала потерпілому удар ножем в ділянку розташування життєво-важливих органів і в той же час не змогла довести свій протиправний умисел до кінця через те, що, їй, зокрема, не вдалося ножем зачепити життєво-важливі органи, є суперечливими.

Ці доводи обвинувачення спростовано судовим експертом, який вказав, що ділянка, в яку було спричинено удар ножем належить до пахової, а посилання «на удар в живіт» є помилковим. Не було великої крововтрати, не було розвитку ускладнень, які могли бути наслідком завданого поранення ножем. Після проведеної операції було встановлено, що ушкодження були не проникаючі, а такі, що не входять в черевну порожнину, а проходять біля неї.

Як потерпілий, так і свідки, і обвинувачена у своїх показаннях, описуючи механізм спричинення тілесного ушкодження, вказували, що ОСОБА_9 завдала лише одного ножового поранення потерпілому в пахову ділянку, після завдання удару, будь-яких дій, направлених для досягнення своєї мети, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, не вчинила, хоч і була обізнана, що потерпілий живий.

В судовому засіданні ОСОБА_9 підтвердила відсутність самостійного мотиву для вбивства потерпілого та будь-яких конфліктів між ними. Про це зазначав і сам потерпілий, і свідок, рідний брат потерпілого.

Такі показання узгоджуються з письмовими доказами, безпосередньо дослідженими судом.

Так, у висновку судово-медичного експерта №328 (т.2 а.с. 24) зазначено, що згідно представленої медичної карти №10955/1643 стаціонарного хворого ОСОБА_6 наявна лінійна рана на 2 см нижче пахової зв`язки латерально в розмірі 2 см. При ревізії хід рани з низу вверх в напряму черевної порожнини на всю довжину 12 см. Після операційний діагноз: ножове поранення лівої пахвинної ділянки без проникнення в черевну порожнину.

Крім того, сторона обвинувачення у обвинувальному акті зазначає, що ОСОБА_9 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не змогла його завершити з причин, які не залежали від його волі, а саме тому, що ОСОБА_6 своєчасно було надано невідкладну медичну допомогу та їй не вдалося ножем зачепити життєво-важливі органи. Однак наведене спростовується показаннями як самого потерпілого, так і безпосередніми очевидцями події, які незалежно один від одного зазначали, що обставин, які б унеможливлювали або об`єктивно перешкоджали доведенню наміру умисного позбавлення життя потерпілого у ОСОБА_9 не було. Так, свідок ОСОБА_17 вказував, що після завдання удару ножем, обвинувачена відразу викинула його. Це підтверджується і даними протоколу огляду місця події від 18.11.2017 про те, що на відстані 4,5 м від місця, де лежав потерпілий, ліворуч, в напрямку хвіртки до домоволодіння АДРЕСА_2 на траві виявлено кухонний ніж з клинком та металевим руків`ям коричневого кольору.

Таким чином, після спричинення поранення, обвинувачена, маючи реальну можливість продовжити заподіяння потерпілому ударів у життєво-важливі органи, добровільно припинила свої дії та відмовилася продовжувати їх, викинула ніж, до того ж була обізнана про те, що потерпілий живий та у свідомості.

Також спростовує версію обвинувачення та обставина, що від моменту отримання тілесного ушкодження потерпілим до моменту надання йому кваліфікованої медичної допомоги пройшло більше 2 годин (оскільки останній госпіталізований до Коростенської ЦМЛ о 01:19), що свідчить, що медична допомога не була невідкладною, і навіть без своєчасної медичної допомоги наслідок у вигляді смерті потерпілого, при виявлених у нього тілесних ушкодженнях, виключається.

Приймаючи рішення про спрямованість умислу винуватої особи, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого злочину та враховувати не тільки засоби, за допомогою яких було заподіяно тілесні ушкодження, а й взаємостосунки винуватої з потерпілим, які передували злочину, характер дій винуватої під час злочину і після цього, причини припинення злочинних діянь.

Обвинувачена усвідомлювала, що може заподіяти шкоду здоров`ю потерпілому, передбачала такі наслідки і бажала та свідомо припускала їх настання, однак не конкретизувала у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю буде фактично нею заподіяно, що є свідченням того, що вона діяла із невизначеним (неконкретизованим) умислом, який не був направленим на позбавлення життя ОСОБА_6 .

У такому випадку обвинувачена і має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_9 інкримінованого їй органом досудового розслідування замаху на вбивство не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій прояв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Всупереч ст. 64 КПК України описова частина обвинувального акту не містить конкретних і достовірно встановлених обставин справи з посиланням на зібрані й перевірені на досудовому слідстві докази, а також доводів обвинуваченої, наведених нею на свій захист, і результатів їх перевірки.

Суд вважає встановленим, що заподіяння тілесного ушкодження потерпілому характеризується у цьому випадку неконкретизованим (невизначеним) умислом.

Суд не здобув доказів, які б давали підстави стверджувати, що ОСОБА_9 мала прямий умисел саме на вбивство потерпілого.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_9 прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_6 і кваліфікує її злочинні дії за фактичними наслідками - за ч.2 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 з короткочасним розладом здоров`я останнього, вчинене при встановлених судом обставинах.

17.11.2017 близько 23 години ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи в правій руці ніж, який попередньо взяла за місцем свого проживання, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , наблизившись впритул до неповнолітнього ОСОБА_6 , умисно нанесла йому тичковий удар клинком ножа в ліву пахову ділянку, чим заподіяла останньому умисне тілесне ушкодження у вигляді ножового поранення лівої пахової ділянки, яке згідно висновку експерта №328 від 18.01.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

V. Мотиви, з яких суд змінює кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі, на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП ( дрібне викрадення чужого майна).

Згідно з положеннями зазначеного Закону, ст. 51 КУпАП викладено у новій редакції, відповідно до якої - дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що неоподатковуваний мінімум щодо адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з п.п. 169.1.1, п. 169.1 ст. 169 ПК України податкова соціальна пільга встановлюється у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, Законом України № 3886-ІХ з 09.08.2024 року декриміналізовано кримінальну відповідальність за крадіжки на суму меншу від 3028 грн.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 17 листопада 2017 року, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на суму 950 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01.01.2017р. становив 1600 грн., тоді як вартість викраденого обвинуваченою за ч. 3 ст. 185 КК України майна становила 950 грн, що станом на день розгляду кримінального провадження, може бути лише підставою для адміністративної відповідальності, вказане діяння не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Разом з тим, кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка діяння (поведінки) особи, шляхом встановлення його кримінально-правових (юридично значимих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, та встановлення відповідності (тотожності, ідентичності) ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Крадіжка, поєднана з незаконним проникненням до житла чи приміщення особи кваліфікується відповідно за ч. 3 ст. 185 КК України. Законодавчо встановлені ознаки складу злочину крадіжки, поєднаної із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, включають вчинення кількох взаємопов`язаних дій, однією з яких є проникнення до об`єктів, зазначених у диспозиції цієї частини статті Кодексу, що у часі передує іншим діям цього злочину. Іншою протиправною дією є таємне викрадення чужого майна.

У диспозиції ч. 3 ст. 185 КК України не має прямої вказівки на незаконність проникнення в приміщення, принаймні, такої, яка встановлена у статті 162 цього Кодексу, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст.5 КК України. Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії обвинуваченої підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.2 ст.12 КК України).

На підставі зазначеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та кваліфікувати її умисні дії як незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Аналогічна позиція міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21.

Таким чином, судом встановлено, та визнано доведеним, що 17 листопада 2017 року близько 23-ї години ОСОБА_9 , за попередньою змовою з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, з метою вчинення крадіжки майна, маючи умисел на незаконне проникнення до володіння особи, шляхом злому вхідних дверей незаконно проникла до житла та іншого володіння (господарської споруди) потерпілої ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

VI. Висновки суду

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд, відповідно до ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних проступків, наслідки від скоєного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, особу винної та обставин, що обтяжують покарання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлюючи пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви ухваленого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не бути залежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що витікає з положень ч.2ст.50 КК України.

Тому суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальні правопорушення, за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України - є кримінальними проступками, а також враховує обставини кримінальних правопорушень, та їх наслідки і ставлення обвинуваченої до наслідків своїх дій, особисті дані обвинуваченої, яка не працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, негативну характеристику за місцем проживання, дані досудової доповіді, а також те, що обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , є вчинення правопорушень в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, враховуючи санкції статей КК України, за якими визнано обвинувачену винною, суд дійшов висновку, що з врахуванням відсутності самостійних джерел до існування та наявності на утриманні трьох дітей до 14 років, та, відповідно, неможливістю призначити покарання у виді обмеження волі та виправних робіт, ОСОБА_9 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності у виді такого покарання, що необхідне та достатнє для її виправлення та перевиховання і попередження нових кримінальних правопорушень у виді максимального штрафу, оскільки саме таке покарання є достатнім і необхідним та співмірним зі скоєними кримінальними проступками.

Разом з тим, суд зазначає, що за ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 370, 371, 373, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 162 КК України, та призначити їй покарання

за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Відповідно до положень частини 5 статті 74 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_9 від покарання за вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частини 1 статті 162 Кримінального кодексу України, на підставі частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, накладеного на підставі ухвал слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.11.2017 (справа №279/4678/17 провадження 1-кс/279/1447/17, провадження 1-кс/279/1445/17) в частині накладення заборони розпоряджатися та користуватися речовими доказами, а саме на кухонний ніж, джинсові штани синього кольору, сірі труси, чорну кофту з довгим рукавом та чорну футболку - скасувати. В решті переліку речових доказів накладений слідчим суддею арешт залишити в силі до вирішення по суті виділених матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_28 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Речові докази по справі: кухонний ніж, вилучений під час огляду місця події від 18.11.2017 за адресою: АДРЕСА_2 , передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити;

алюмінієвий чавун, ємністю 5 л., чотири алюмінієвих чавуни ємністю по 10 л. кожний; алюмінієвий чавун ємністю 12 л.; алюмінієвий чавун ємністю 15 л.; дві алюмінієвих каструлі ємністю по 6 л. кожна; алюмінієва миска ємністю 20 л; дві алюмінієвих кришки діаметром 25 см. кожна; алюмінієву кришку діаметром 18 см; дві алюмінієвих кришки діаметром по 15 см. кожна; кухонний черпак, поліетиленовий мішок білого кольору; чотири скляні банки ємністю 0,5 л. кожна; глиняний глечик, ємністю 3л., вилучені під час огляду місця події 18.11.2017 за адресою с. Сарновичі вул. Шкільна, 6, передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_10 , залишити останній на відповідальне зберігання до розгляду по суті виділених матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_28 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України;

светр із тканини чорного кольору, футболку із тканини чорного кольору, штани із джинсової тканини синього кольору, труси сірого кольору, вилучені під час огляду місця події 18.11.2017 у хірургічному відділенні Коростенської ЦМЛ, передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю, після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Судді: