Провадження №11-кп/801/394/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2026 року,

якою задоволено клопотання прокурора, та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 02.03.2026 до 30.04.2026 включно,

установив:

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, так як обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, може ухилятися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що запобіжний захід до обвинуваченого застосований вірно, підстав для його зміни немає, а тому просить продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважають, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені, обвинувачений немає наміру ухилятися від суду, впливати на свідків. Вважають, що обвинувачення є недоведеним, досудове розслідування проводилось з порушенням норм чинного законодавства. Клопотання прокурора є необґрунтоване та безпідставне, в обвинуваченого є постійне місце проживання в м. Запоріжжі та стійкі соціальні зв`язки. Наміру ухилятися від суду та впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення обвинувачений не має. Вважають, що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2026 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 02.03.2026 до 30.04.2026 включно.

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що розглянувши клопотання прокурора, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2026 року. Просить винести ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконна та необґрунтована, винесена з порушенням вимог КПК України. Сторона захисту неодноразово заявляла про наявність алібі, яке може підтвердити його перебування на роботі у зазначені в справі дати. Звертає увагу на відсутність конкретних ризиків, які є підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього. Зазначає, що свідок ОСОБА_9 не знає обвинуваченого та не підтвердив причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Наголошує на тривалому перебуванні під вартою та на тому, що суд не дослідив можливості застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідача, виступи сторін, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження у судовому засіданні судом у порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, клопотання прокурора відповідає вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 .

Крім того, при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчиненні кримінальних правопорушень.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів установила, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2022 до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з одночасним визначенням розміру застави.

Надалі Вінницьким міським судом Вінницької області строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжувався та переглядався апеляційним судом.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 225, ч. 4 ст. 95 КПК України. Так, свідків у даному кримінальному провадженні ще не допитано.

Зважаючи на корисливий характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є підстави вважати, що вчинення корисливих злочинів є основним джерелом доходів обвинуваченого, а тому останній може продовжити таку діяльність, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції також врахував стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений та свідки на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

З огляду на це, судом першої інстанції обґрунтовано продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки у подальшому та як наслідок унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам виходить з того, що більш м`які запобіжні заходи не є дієвими щодо обвинуваченого, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою проживання обвинуваченого у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застави чи особистого зобов`язання. При цьому існуючі соціальні зв`язки обвинуваченого є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Що стосується узагальнених доводів про відсутність доказів вини обвинуваченого, то на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, що зазначене в обвинувальному акті, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник у поданій апеляційній скарзі, та ухвалено рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставин, передбачених КПК України, що виключають можливість продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, ухвала суду відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту про тривалий розгляд кримінального провадження, тому звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2026 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4