Справа №463/1980/26
Провадження №1-кс/463/3241/26
УХВАЛА

26 березня 2026 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за клопотанням органу досудового розслідування про накладення арешту на майно,-

в с т а н о в и в:

Згідно з ч. 3 ст. 35 КПК України вищезазначене клопотання про накладення арешту на майно визначене для розгляду слідчому судді ОСОБА_4 .

До суду поступила заява про відвід слідчого судді, яка мотивована тим, що у заявника є обгрунтовані сумніви у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 під час розгляду поданого клопотання. Зазначене мотивує, тим що він як представник сторони у справі, а саме власника майна ОСОБА_5 просив слідчого суддю ознайомитись з матеріалами поданого органом досудового розслідування клопотанням про арешт майна, шляхом надсилання скан копії матеріалів на електронну пошту адвоката, в зв`язку з тим, що він перебуває в м. Одеса і в нього існують труднощі у прибутті до Личаківського районного суду м. Львова в зв`язку з відстанню між містами. Однак працівник Личаківського районного суду м. Львова, а саме секретар слідчого судді ОСОБА_4 та сам слідчий суддя повідомили йому про неможливість такого сканування в зв`язку з тим, що в даному суді відсутній працівник, який зможе відсканувати вказану справу.

Заявник в судовому засіданні подану ним заяву про відвід підтримав в повному обсязі та просив її задоволити. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Оглянувши матеріали справи та заяву про відвід, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що вказане клопотання стосується розгляду питання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000004 від 09.01.2026 року

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Додатково і на доповнення до цього ставлення судді до справи має важливе, проте не вирішальне значення. Вирішальною є можливість об`єктивного підтвердження таких фактів (наприклад, рішення у справі ЄСПЛ «Ferrantelli and Sanyangelo v. Italy», постанова від 7 серпня 1996 року, збірник 1996-ІІІ, с. 951-52, параграф 58, та рішення у справі «Wettstein v. Switzerland», № 33958/96, параграф 44).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також відсутність на даний момент фактів та належних доказів, які б свідчили що слідчим суддею ОСОБА_4 , не є можливим винесення об`єктивного рішення у вказаній справі, а також на думку слідчого судді, у даному випадку у стороннього спостерігача не можуть виникнути сумніви в неупередженості судді, тільки з підстав непогодження учасником процесу з процесуальним рішенням, яке було прийнято слідчим суддею ОСОБА_4 , а відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що у заяві про відвід слідчого судді ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись, ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_3 у заяві про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за клопотанням органу досудового розслідування про накладення арешту на майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1