ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 686/13109/22

провадження № 51-2793км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання захисника прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стефанідінодар Азовського району Ростовської області, громадянина Російської Федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,

на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджено за частиною 3 статті 110 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

2. Суд визнав доведеним, що він, будучи депутатом Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації (далі - Державної Думи), 15 лютого 2022 року підтримав постанову Державної Думи із зверненням до Президента РФ з проханням розглянути питання про визнання самопроголошених Донецької народної республіки (далі - «ДНР») та Луганської народної республіки (далі - «ЛНР») як самостійних, суверенних і незалежних держав.

3. Такі дії кваліфіковано судами за частиною 3 статті 110 КК як вчинені з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків.

4. Апеляційний суд залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційних скарг

5. Захисник, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), просить оскаржені рішення скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 цього Кодексу.

6. Він вважає, що, в діях засудженого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 110 КК, оскільки він висловив свою політичну позицію, за яку не може нести кримінальну відповідальність. Зазначає, що не доведено наявності у діях засудженого кваліфікуючих ознак: вчинене представником влади, попередньої змови групою осіб, а також не встановлено причинного зв`язку між конкретними діями засудженого та настанням тяжких наслідків, зокрема загибеллю людей.

7. Крім того захист наполягає на тому, що ОСОБА_7 має користуватися імунітетом ratione materiae у вітчизняній судовій системі, а кримінальне переслідування може бути здійснене тільки відповідними органами міжнародної судової юрисдикції.

8. Захист вважає припущенням висновки судів, що засуджений був обізнаний та усвідомлював, що проти нього розпочато кримінальне провадження, оскільки жодного доказу на підтвердження про це матеріали справи не містять. При цьому зазначає, що чинне національне законодавства не передбачає можливості перегляду вироку, ухваленого в спеціальному судовому провадженні.

9. На переконання захисту, докази здобуті після 14 березня 2022 року є недопустимими через порушення підслідності та підсудності кримінального провадження, оскільки доручення Генерального прокурора про здійснення досудового розслідування підрозділу Служби безпеки України у Хмельницькій області, винесено без встановлення його неефективності.

Позиції учасників судового провадження

10. Захисник підтримав доводи касаційної скарги, просив їх задовольнити.

11. Прокурор просила залишити судові рішення без зміни.

Оцінка Суду

12. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені сторонами доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення.

13. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК.

14. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

15. Суд також зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що це істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі[1], а також вплинуло або могло вплинути на правильність висновків суду щодо обставин справи.

Щодо обізнаності засудженого про кримінальне переслідування

16. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалося в порядку спеціального судового розгляду з обов`язковою участю захисника і за відсутності обвинуваченого (in absentia), який усних показань суду не надавав, при цьому будь-яких письмових заяв, клопотань та заперечень на адресу суду не надходило.

17. Матеріали провадження свідчать про те, що, суд першої інстанції вжив всіх можливих дій, аби наданий обвинуваченому державою захист був ефективним, та, дотримуючись вимог статей 10, 22, 23 КПК, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

18. Право на захист засудженого було забезпечено шляхом участі у кримінальному провадженні захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

19. Враховуючи специфіку судового провадження in absentia, судом першої інстанції були вжиті передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування засудженого про здійснення стосовно нього кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора і Судової влади, однак забезпечити явку обвинуваченого до суду вжитими заходами не вдалося.

20. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 297-5 КПК з моменту опублікування повістки про виклик у загальнодержавних засобах масової інформації обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Копії процесуальних документів, що підлягали врученню обвинуваченому, надсилалися захиснику згідно з частиною 2 статті 297-5 КПК.

21. Численні документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого містяться в матеріалів справи.

22. Отже держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самостійно захисника; брати участь в розгляді і захищати себе особисто або скористатись правовою допомогою захисника, призначеного за рахунок держави.

23. Суд також зазначає, що інститут спеціального кримінального провадження, визначений КПК, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених статтею 138 цього Кодексу (частина 3 статті 400 КПК).

24. За таких обставин Суд відхиляє доводи захисника щодо неможливості перегляду вироку, ухваленого в спеціальному судовому провадженні, та суперечність передбаченої КПК процедури спеціального судового провадження з практикою ЄСПЛ.

Щодо кваліфікації

25. Сторона захисту не заперечує, встановлених судами фактичних обставин вчиненого злочину, однак заперечує правову кваліфікацією через недоведеність тяжких наслідків діяння.

26. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначені рішення Державної думи, які приймалися за участю засудженого були частиною злочинного плану, який використовувався для створення приводів для ескалації воєнного конфлікту. Починаючи з 24 лютого 2022 року підрозділи збройних сил РФ та інших військових формувань здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права, що призводить до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

27. Така позиція відповідає практиці Суду, викладеної низці рішень ухвалених за подібних обставин[2].

28. Про вчинення засудженим кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб свідчить одноголосне голосування депутатами Державної Думи Федеральних зборів РФ за вказані проєкти нормативних актів та виступи окремих її депутатів безпосередньо перед самим голосуванням 22 лютого 2024 року.

Щодо імунітету ratione materiae

29. Сторона захисту вважає, що засуджений, який є посадовою особою РФ - депутатом Державної думи не може бути притягнутим до кримінальної відповідальності в Україні, оскільки має користуватися дипломатичним імунітетом

30. Суд в своїх рішеннях[3] неодноразово зазначав, що депутати Державної думи не мають функціонального імунітету ratione materiae від кримінальної юрисдикції України у випадках вчинення міжнародних злочинів, порушень норм jus cogens, зокрема злочину агресії, воєнних злочинів, геноциду, та інших злочинів, що порушують суверенітет та територіальну цілісність України, та пов`язані з порушенням норм jus cogens.

31. Отже держава Україна може поширювати свою кримінальну юрисдикцію на громадян РФ, зокрема, депутатів Державної думи РФ, серед іншого, в частині притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені Розділом І «Злочини проти основ національної безпеки України» та Розділом XX «Кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку» КК.

32. Суд не вбачає підстав для відступу від усталеної судової практики тому відхиляє доводи скарги в цій частині.

Щодо інших доводів

33. Захист наполягає на недопустимості здобутих доказів внаслідок недотримання належної правової процедури застосування частини 5 статті 36 КПК та порушення вимог статей 214, 216 цього Кодексу.

34. Згідно з частинами 1 і 3 статті 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами. Апеляційний суд відповідно до частини 1 статті 404 КПК переглядає вирок суду першої інстанції в межах питань, винесених на його розгляд сторонами.

35. Як видно з матеріалів провадження сторона захисту в ході судового розгляду не порушувала перед судами попередніх інстанцій питань, викладених у пункті 9 вище і не заявляла клопотань про визнання будь-якого доказу недопустимим.

36. Разом із тим, оцінивши зміст постанови Генерального прокурора ОСОБА_9 від 14 березня 2022 року про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 Слідчому відділу Управління Служби Безпеки України у Хмельницькій області, Суд переконався, що вона відповідає вимогам КПК і не суперечить правовій позиції Верховного Суду[4].

37. Суд також звертає увагу на те, що стороною захисту не наведено доводів на обґрунтування того, як сам факт здійснення досудового розслідування слідчими Служби Безпеки України у Хмельницькій областіпорушив права та свободи засудженого або призвів до непоправних наслідків для визначення достовірності наданих суду доказів.

Підсумок

38. Суд першої інстанції, оцінивши докази у справі, дійшов переконливого висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведене, його діям надано правильну правову кваліфікацію, а вчинене слід кваліфікувати як умисні дії, вчиненні з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, тобто за частиною 3 статті 110 КК.

39. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину і обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, які майже повністю повторюються у касаційній скарзі. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.

40. Призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

41. Таким чином, у ході касаційного розгляду не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування оскаржуваних рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанови від 28 січня 2020року, № 456/2742/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87672451; від 17 жовтня 2022 року, № 759/1333/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106841639.

[2] Постанови від 20 листопада2025 року у справі № 607/4119/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/132084134; від 25 вересня 2025 року у справі № 686/6227/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/130644070; від 09 жовтня 2025 року у справі № 607/5441/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/130956569 від 30 травня 2024 року у справі № 127/26784/22, https://reyestr.court.gov.ua/Review/119493859.

[3] Постанова від 11 грудня 2025 року у справі № 686/6637/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/132611452, ухвали від 29 травня 2025 року у справі № 686/22916/22, https://reyestr.court.gov.ua/Review/127713143; від 28 липня 2025 року у справі № 607/6056/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/129245112

[4] Постанова від 24 травня 2021 року у справі № 640/5023/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97286253