Провадження № 1-кс/204/550/26
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Республіки Азербайджан, громадянина України, зі слів одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2026 року слідчий в ОВС слідчого управління ГУ СБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000680 від 28.11.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України. Законом України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. Згідно з приписами ст. 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни. 24.02.2022 указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022 та який згідно указів Президента України в подальшому неодноразово продовжувався, в тому числі станом на момент вчинення злочину. Поряд з цим, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», а також відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється оповіщення громадян, які призиваються на військову службу, а також згідно з вимогою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1/40/3964 від 02 травня 2023 року здійснюється оповіщення громадян, які ухиляються від призову на військову службу та ігнорують виконання військового обов`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» до структури Збройних Сил України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Військова частина НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та являє собою ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.10.2024 року №88 майора ОСОБА_8 призначено на посаду оперативного чергового відділення оперативних чергових Військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.10.2025 року №40-РС солдата ОСОБА_9 призначено на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти охорони Військової служби правопорядку Військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.08.2025 року №30-РС солдата ОСОБА_10 призначено на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти охорони Військової служби правопорядку Військової частини НОМЕР_1 . Згідно Бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1024дск від 27.11.2025 стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти охорони Військової служби правопорядку Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_10 та солдата ОСОБА_9 , залучено до охорони та оборони військового містечка № НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) у складі групи охорони сектору № 1 ВМ № 13. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах. Згідно аб. 3 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», основними завданнями Служби правопорядку є: участь в охороні військових об`єктів та забезпеченні громадського порядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях. Відповідно до п. ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право: перевіряти у військовослужбовців і військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, а на території військових частин (військових об`єктів) також в інших осіб документи, що посвідчують їх особу, та інші документи, необхідні для з`ясування питань, що належать до компетенції Служби правопорядку, а також у разі підозри їх у вчиненні кримінальних чи інших правопорушень. Відповідно ч. 1 ст. 2 до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Згідно Правил пропускного режиму Військової частини НОМЕР_1 , пропускний режим на територію військової частини передбачає: забезпечення загального порядку пропуску через КПП на вхід (вихід), в?їзд (виїзд) на адміністративно-господарську територію військової частини, а також введення системи постійних, тимчасових і одноразових перепусток. Адміністративно-господарча територія Військової частини НОМЕР_1 - огороджена територія залізобетонними плитами, на якій розміщено штаб управління військової частини в якому розміщено режимні та службові приміщення, гауптвахта, вартове приміщення, стоянка автомобільної техніки та контрольно-пропускний пункт військової частини. В особливий період пропускний режим у військовій частині посилюється за окремим рішенням командира військової частини. Здійснення пропускного режиму покладається на оперативного чергового. В процесі чергування оперативний черговий здійснює постійний контроль за діями помічника оперативного чергового та чергового КП з питань пропускного режиму, координує їх діяльність в межах Інструкції, керуючись у своїй діяльності вимогами даної Інструкції та ст.ст. 303-307 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. У разі незаконного проникнення або намагання проникнути на територію Військової частини НОМЕР_1 , порушення встановленого порядку пропускного режиму, виявлення в особи вогнепальної, холодної зброї особовий склад чергової зміни КІП має право затримати таких осіб із подальшою передачею їх відповідним правоохоронним органам ГУ НП в Дніпропетровській області про що повідомити працівників військової контррозвідки при СБ України в Дніпропетровській області. Вхід та вихід, в?їзд та виїзд на Адміністративно-господарчу територію Військової частини НОМЕР_1 проводиться в такому порядку: військовослужбовці а також інші громадяни що прибувають пропускаються за одноразовими перепустками. Під час виходу з території відвідувач зобов`язаний здати перепустку з відповідною позначкою завіреною посадовою особою у якої був відвідувач. Одноразові перепустки для входу (виходу), в?їзду (виїзду) на Адміністративно-господарчу територію виписуються та підписуються черговим КПП. Категорично забороняється самовільне безконтрольне перебування сторонніх осіб на території військової частини, їх тимчасове перебування у службових приміщеннях одноосібно. Відповідальність за безконтрольне перебування на території військової частини відвідувачів покладається на службових осіб, до яких вони прибули. Відповідно до Інструкції черговому контрольно-пропускного пункту Військової частини НОМЕР_1 , під час виходу з території, відвідувачі зобов`язані здати перепустку черговому КПП з відповідною позначкою завіреною посадовою особою у якої перебував відвідувач. У разі незаконного проникнення або намагання покинути особи на територію військової частини, порушення встановленого порядку пропускного режиму, виявлення в особи вогнепальної та холодної зброї, боєприпасів, чергова зміна має право затримати таких осіб із подальшою передачею їх оперативному черговому або представникам правоохоронних органів про що також повідомляти працівників військової контррозвідки. Під час затримання таких осіб та з метою недопущення порушення пропускного режиму, збереження життя та здоров`я особового складу, запобігання спричинення тяжких наслідків особовому складу, черговій зміні дозволяється застосовувати наявні спеціальні засоби у відповідності до вимог нормативно-правових документів. В свою чергу, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 приблизно о 13 год. 20 хв. 28.11.2025 року, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_5 частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» та Правил пропускного режиму Військової частини НОМЕР_1 , вчинили дії направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період. Так, приблизно у період з 13 год. 20 хв. по 13 год. 30 хв. 28.11.2025 року ОСОБА_11 , перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_5 частини НОМЕР_1 , наблизився до приміщення контрольно-пропускного пункту №1 Військової частини НОМЕР_1 , з метою залишення території військової частини. В свою чергу, на виконання Правил пропускного режиму Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з необхідність отримання перепустки з відповідною позначкою завіреною посадовою особою у якої перебував відвідувач, оперативний черговий відділення оперативних чергових штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 про необхідність надання йому відповідних документів. Після чого, ОСОБА_11 в супереч Правилам пропускного режиму Військової частини НОМЕР_1 та в порушення вимог Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», вчинив дії спрямовані на самовільне залишення території військової частини, шляхом перелізання через паркан вказаної військової частини. В подальшому, у зв`язку з незаконним намагання покинути особою територію військової частини, на порушення встановленого порядку пропускного режиму, оперативний черговий відділення оперативних чергових штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , надав команду на затримання ОСОБА_11 . Після чого, оперативний черговий відділення оперативних чергових штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , а також військовослужбовці Військової служби правопорядку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які відповідно до Бойового розпорядження № 1024дск від 27.11.2025 року, здійснювали охорону території Військової частини НОМЕР_1 , почали вживати заходи спрямовані на недопущення самовільного залишення території Військової частини ОСОБА_11 та подальше його затримання. В свою чергу, в супереч законним вимогам військовослужбовців Військової служби правопорядку, ОСОБА_11 , продовжив вчиняти дії спрямовані на залишення території військової частини, зокрема застосовував до військовослужбовців Військової служби правопорядку фізичну силу шляхом завдання ударів руками в область голови та тулубу останніх та в подальшому застосував спеціальний засіб балон з газом сльозогінної дії. В подальшому на територію військової частини НОМЕР_1 зі сторони АДРЕСА_2 , прибули ОСОБА_5 , та ОСОБА_12 та інші невстановлені особи, які діяли за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 та вчинили спробу незаконного проникнення на територію Військової частини НОМЕР_1 , шляхом перелізання паркану з метою допомогли ОСОБА_11 самовільно залишити територію Військової частини НОМЕР_1 . Так, перебуваючи на паркані Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та інші невстановлені особи, які діяли за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , вчиняли дії направленні на самовільне залишення території військової частини ОСОБА_11 , а саме здійснювали застосування фізичної сили по відношенню до працівників військової служби правопорядку. В подальшому ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та іншими невстановленими особами, в порушення Правил пропускного режиму Військової частини НОМЕР_1 та законним вимогам військовослужбовців Військової служби правопорядку, самовільно залишив територію Військової частини НОМЕР_1 та покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 військовослужбовець оперативний черговий відділення оперативних чергових Військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 отримав хімічний опік кон`юнктиви лівого ока легкого ступеня та слизової оболонки ротової порожнини, який спричинено від місцевої дії їдкої речовини, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 військовослужбовець стрілець групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти охорони Військової служби правопорядку Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 отримав хімічний опік обох очей, який спричинено від місцевої дії їдкої речовини що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень. Таким, чином ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб; умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

23 грудня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України. Підозра ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 345 КК України, у повній мірі обґрунтовується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, зокрема: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000680 від 28.11.2025; повідомленням про підозру ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 28.11.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 28.11.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 28.11.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 28.11.2025; протоколом пред`явленням особи ОСОБА_5 для впізнання за фотознімками від 28.11.2025; протоколом пред`явленням особи ОСОБА_12 для впізнання за фотознімками від 28.11.2025; протоколом пред`явленням особи ОСОБА_11 для впізнання за фотознімками від 28.11.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 04.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 01.12.2025; висновком експерта № 3579е/752 за результатами проведення судово-медичної експертизи; висновком експерта № 3580е/753 за результатами проведення судово-медичної експертизи; протоколом огляду флеш-носія з відеозаписом від 01.12.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності. При цьому, ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який згідно санкції ч. 1 ст. 114-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. Також, ОСОБА_5 , відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, який згідно санкції ч.2 ст. 345 КК України передбачає покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_5 може змінити місце фактичного мешкання, виїхати за межі території України поза пунктами пропуску, виїхати на тимчасово окуповану територію України, та переховуватися від органів досудового слідства та суду. Крім того, інкриміновані ОСОБА_5 злочини, вчинені ним під час дії воєнного стану в Україні. Крім того, невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, останній може вчинити дії спрямовані на знищення носіїв інформації, що мають доказове значення, та засобів зв`язку, якими користувався підозрюваний під час готування та вчинення кримінальних правопорушень. Водночас, зазначені речові докази до цього часу не були відшукані, а отже існує реальний ризик, що підозрюваний, не перебуваючи під вартою, зможе знищити відповідні речові докази. Незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність ризику незаконно впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що після оголошення підозри ОСОБА_5 , останній обізнаний про факти свідчення свідків, які стали очевидцями його протиправної діяльності, наявні у матеріалах кримінального провадження висновки судових експертиз. Так, під час досудового розслідування допитано значну кількість свідків щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а також заплановано допитати в якості свідків інших очевидців події, а також осіб з числа близьких та знайомих підозрюваного. Водночас, наведені обставини свідчать про можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному проваджені, шляхом застосування до останніх методів залякування, погроз, або пропозицій надання неправдивих показань, зміни ними наданих раніше показань. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Хоча органом досудового розслідування на даний час виконано значний обсяг слідчих дій, завдяки яким вдалось встановити правопорушника, на даний час по кримінальному провадженню встановлюються інші особи, які причетні до скоєння вказаного злочину та збираються докази на доведення їх вини у вчиненні злочинів, оскільки очевидно, що ОСОБА_5 у своїй протиправній діяльності діяв не самостійно, а за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може повідомити зазначених осіб про його переслідування правоохоронними органами, а вказані особи можуть знищити або сховати предмети злочинної діяльності, які мають доказове значення для провадження, уникати прибуття до органу досудового розслідування для проведення процесуальних дій. Отримавши матеріали обґрунтування підозри та перебуваючи на волі існує ризик, що ОСОБА_5 може розголосити відомості досудового розслідування та надавати вказівки іншим особам, які причетні до скоєння вказаного злочину, що в подальшому перешкоджатиме проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні, виконанню необхідних слідчих та розшукових дій. Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 підозрюється, обґрунтовується фактом того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може продовжити вказану протиправну діяльність, що становить небезпеку для життя та здоров`я працівників правоохоронних органів, яким ОСОБА_5 завдав легких тілесних ушкоджень під час виконанням останніми службових обов`язків. Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ОСОБА_5 незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому, застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 з правом внесення застави, не є доцільним та можливим, оскільки обставини злочину, у вчиненні якого останній об`єктивно підозрюється, свідчать про нехтування ним встановленими чинним законодавством України, гарантіями захисту прав і свобод людини та зневажливе відношення до загальнолюдських цінностей і дають підстави вважати, що аналогічним чином він, у разі обрання інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, віднесеться до вимог та обмежень запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, та зможе перешкоджати виконанню процесуальних рішень, взагалі не виконувати покладених на нього обов`язків, переховувати від слідства і суду, продовжити злочину діяльність, здійснити незаконний вплив на підозрюваних та свідків. Слід зазначити, що інкриміновані кримінальні правопорушення, злочину проти основ національної безпеки України та проти авторитету органів державної влади будуть викликати значний суспільний резонанс, у тому числі, можуть освітлювались у різних засобах масової інформації. Обрання ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не може гарантувати його належну процесуальну поведінку, враховуючи всі встановлені під час досудового розслідування обставини його особистості, а також беручи до уваги резонансність події та її подальший широкий розголос в суспільстві.

Крім того, п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Вищевикладені обставини, на думку слідчого, свідчать про те, що безальтернативне тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 є єдиними запобіжним заходом, який здатен запобігти вказаним ризикам. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив задовольнити та зазначив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним обов`язків.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або альтернативний запобіжний захід - заставу. Зазначив, що ризики не доведені, підозрюваний щиро кається, готовий співпрацювати зі слідством.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

23 грудня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України, шляхом вручення його дружині.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 5 січня 2026 року, слідчому було надано дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

12 січня 2026 року постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , було оголошено у розшук.

23.01.2026 року постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_16 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000680 від 28.11.2025 року було зупинено.

5 березня 2026 року постановою слідчого СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_17 , досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000680 від 28.11.2025 року, було відновлено у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій.

5 березня 2026 року постановою старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000680 від 28.11.2025 року, було зупинено.

24 березня 2026 року на підставі ухвали Чечелівського районного суду міста Дніпра від 5 січня 2026 року, ОСОБА_5 був затриманий.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України, і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Однак, у судовому засіданні було належним чином підтверджено наявність ризиків передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховування від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Заявлені ризики, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не були належним чином підтверджені у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, встановленим у судовому засіданні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищевикладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленим у судовому засіданні.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 квітня 2026 року, без визначення застави.

Ухвалу направити до СУ ГУ СБ України в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1