УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/121/26

17 березня 2026 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костопіль в режимі відеоконференції клопотання прокурора в кримінальному провадженні - прокурора Рівненської окружної прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0001987 від 01 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001987 від 01.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні до початку підготовчого судового засідання подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , у якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою терміном на 60 днів без права внесення застави.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Згідно з матеріалами справи, будучи військовослужбовцем за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти зведеного навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 17.08.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), та проводив час на власний розсуд та не виконував обов`язки військової служби, припинивши тим самим виконгувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України .

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати під час судового розгляду. На підставі викладеного прокурор вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просила суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі .

З`ясувавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 грудня 2025 року включно без визначення розміру застави та ухвалорю слідчого судді від 18.12.2025 такий строк запобіжного заходу продовжено до 20 січня 2026 року.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 19 січня 2026 року запобіжний захід відносно обвинуваченого продовжено до 19 березня 2026 року.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 спливає 19 березня 2026 року, судовий розгляд кримінального провадження не закінчено.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

На виконання вказаних вимог КПК України судом встановлено, що обвинуваченому інкриміновано злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Відтак, у суду є достатні підстави вважати, що у разі визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованому злочині останній може переховуватися від суду, тобто наявний ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, судом встановлено наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі, розуміючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, оформлювати документи щодо набуття ним інвалідності або опікунства над непрацездатними особами, щоб не перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

Також судом встановлено наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України - СЗЧ в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати будь-які накази командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків в умовах воєнного стану, та у подальшому вибув за межі дислокації військової частини, а отже знизив можливість функціонування підрозділу у випадку надходження наказу про виконання бойового завдання та тим самим сприяв у підриві обороноздатності ЗС України, демонстрування перед іншими військовослужбовцями у відкритій формі можливість відмовитися від проходження від військової служби, що підсилює його схильність до вчинення протиправних дій.

Наявність інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України судом не встановлено.

Під час розгляду клопотання було доведено, що вищевказані ризики, які попередньо були встановлені слідчим суддею при винесенні ухвали від 22 жовтня 2025 року та судом при винесені ухвали від 19 січня 2026 року не зменшилися.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання його переховуванню від суду, а також враховуючи ризик продовження обвинуваченим кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у межах строку, встановленого ст. 331 КПК України, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Крім того, згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених 402, 405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442-1 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 206, 208, 331, 369-372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з утриманням у ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 травня 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1