ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 368/520/22

провадження № 51-1969км25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

особи щодо якої кримінальне

провадження закрито ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кагарлика Київської області, який зареєстрований і проживає в цьому АДРЕСА_1 ,

кримінальне провадження щодо якого за обвинуваченням за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК) закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю в діяннях складу цих злочинів.

Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

За вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року ОСОБА_5 було засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 191 КК - у виді позбавлення волі на строк 1 рік із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 366 КК - у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів визначено остаточно - у виді позбавлення волі на строк 1 рік із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 2 роки.

Вирішено цивільний позов, питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні за викладених у вироку обставин розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та у внесенні до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей.

Як установив місцевий суд, 23 березня 2021 року на вул. Каштановій, 93 у м. Кагарлику директор Комунального підприємства «Міськрембудсервіс» (далі - КП) ОСОБА_5 усупереч ч. 4, п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922-VIII (далі - Закон № 922-VIII), не маючи передбачених законом документальних обґрунтувань на збільшення ціни товару та за відсутності даних органів державної статистики щодо росту індексу споживчих цін, неправомірно уклав із ТОВ «ТД МТК» додаткову угоду № 2 до договору на закупівлю товару (паливно-мастильних матеріалів) від 4 березня 2021 року № 0403, якою забезпечив збільшення вартості товару на суму 8340 грн, що призвело до розтрати коштів місцевого бюджету Кагарлицької міської ради й завдало матеріальної шкоди на зазначену суму.

Крім того, ОСОБА_5 власноручно підписав і скріпив печаткою КП додаткову угоду № 2, котра містила завідомо неправдиві відомості щодо існування підстав для зміни ціни товару, а саме про начебто правомірне використання експертного висновку від 9 березня 2021 року № ОИ-7311 Запорізької торгово-промислової палати (далі - ТПП) як підтверджувального документа коливання цін товару на ринку. Надалі ОСОБА_5 передав додаткову угоду № 2 до бухгалтерії КП для виконання.

Задовольнивши скаргу захисника, Київський апеляційний суд ухвалою від 26 лютого 2025 року скасував обвинувальний вирок і, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 .

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі з доповненнями до неї прокурор ОСОБА_8 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів зводиться до того, що оспорюване рішення не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. За твердженнями скаржниці, висновок згаданого суду про те, що фактичні обставини не містять даних про наявність у діяннях ОСОБА_5 складу інкримінованих злочинів, не ґрунтується на матеріалах справи, його зроблено без належної оцінки доказів, котрі всупереч ст. 404 КПК безпосередньо не досліджено. На думку авторки скарги, суд не зважив на результати економічної експертизи від 2 травня 2022 року, відомості в листі Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 27 жовтня 2016 року, а також на практику Верховного Суду. Як наголошує прокурор, використаний висновок ТПП не базується на інформації органів статистики щодо індексу споживчих цін на паливо в конкретному регіоні, отже, і не підтверджує факту коливання цін. Заперечуючи правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, скаржниця наводить нормативний зміст статей 191, 366 КК, уважаючи, що під час перегляду вироку суд не врахував цього, характеру вчинених ОСОБА_5 конкретних дій, їх наслідків та публічної форми обвинувачення, а таке зумовило помилкове закриття кримінального провадження з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

На касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 подала заперечення, у яких наполягає на законності ухвали апеляційного суду та необґрунтованості аргументів прокурора.

Учасникам кримінального провадження належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду; клопотань про його відкладення не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У суді касаційної інстанції прокурор підтримав касаційну скаргу; сторона захисту заперечила спроможність вимог сторони обвинувачення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі й у поданих запереченнях, колегія суддів дійшла таких висновків.

Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, який перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й рішення суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою, умотивованою, як це передбачено ст. 370 КПК, а також відповідати ст. 419 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 370 КПК обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, котрі підтверджено доказами, дослідженими під час розгляду справи та оціненими за критеріями в ст. 94 цього Кодексу.

За приписами зазначеної норми права суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з погляду достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Положення статей 404, 405 КПК зобов`язують апеляційний суд ретельно перевірити доводи скаржника, у тому числі за необхідності шляхом проведення судового слідства.

Відповідно до ст. 23 вказаного Кодексу суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Безпосередність дослідження доказів означає: звернення до суду вимоги закону про дослідження зібраних у кримінальному провадженні фактичних даних шляхом допиту осіб, оголошення експертних висновків, інших документів, огляду речових доказів тощо. Окреслена засада кримінального судочинства має значення для справедливого вирішення справи, адже безпосередність сприйняття доказів дозволяє суду належним чином перевірити їх (кожний окремий та у взаємозв`язку), правильно оцінити за критеріями ст. 94 КПК і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

З огляду на нормативне регулювання надання апеляційним судом іншої, ніж місцевий суд, оцінки доказам без їх безпосереднього дослідження неприпустиме.

Недодержання наведених законодавчих приписів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування судового рішення.

Переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції належно не виконав вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, не погодившись з обвинувальним вироком, сторона захисту оскаржила його в апеляційному порядку. У поданій скарзі, заперечуючи обґрунтованість засудження ОСОБА_5 , захисник просив скасувати оспорюване рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. При цьому також клопотав про повторне дослідження письмових доказів, допит свідків, експерта й представника потерпілого.

Апеляційний суд заявлене клопотання відхилив, а за наслідками розгляду скарги задовольнив її, скасував обвинувальний вирок і на вказаній підставі закрив кримінальне провадження.

Разом із тим, відобразивши в ухвалі покладені в основу вироку докази, у тому числівисновок судово-економічної експертизи від 2 травня 2022 року, показання експерта ОСОБА_9 , лист Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 27 жовтня 2016 року, показання представника Кагарлицької міської ради ОСОБА_10 та висновок ТПП від 9 березня 2021 року, апеляційний суд зазначив, що місцевий формально дослідив здобуті фактичні дані, яким не дав належної оцінки. Також констатував, що не підтверджено належними і допустимими доказами особистого внесення ОСОБА_5 відомостей до договору № 0403 й складання тексту додаткової угоди № 2; указав на помилковість ототожнення місцевим судом дії з підписання договору, який містить завідомо неправдиві відомості, з інкримінованою - у формі їх внесення. Заразом суд апеляційної інстанції визнав безпідставним висновок суду першої інстанції про доведеність факту розтрати ОСОБА_5 коштів місцевого бюджету Кагарлицької міської ради шляхом зловживання службовим становищем, наявність корисливого мотиву й учинення службового підроблення. Виходячи з окреслених мотивів, апеляційний суд вирішив, що в діяннях ОСОБА_5 немає складу кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК.

Однак із такою позицією не можна погодитися, адже скасовуючи вирок і закриваючи кримінальне провадження, апеляційний суд усупереч ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК не провів судового слідства, попри незгоду з оцінкою доказів безпосередньо їх не дослідив і неправомірно дав іншу, ніж місцевий суд.

Застосована судом апеляційної інстанції процедура оцінки доказів не узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (наприклад, див. постанови від 12 листопада 2019 року в справі № 758/3591/15-к; 16 січня 2020 року в справі № 301/2285/16-к; 16 січня 2025 року в справі № 526/2352/21; 9 вересня 2025 року в справі № 552/1960/21).

Крім того, упродовж апеляційного провадження суд, не з`ясувавши характеру (суті) інкримінованих ОСОБА_5 діянь, учинення яких визнано доведеним у вироку, удався до спростування викладених у ньому висновків щодо висунутого обвинувачення без урахування точного нормативного змісту статей 191, 366 КК та положень ст. 477 КПК.

Зокрема, поза увагою залишилося те, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винним у внесенні до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей шляхом підписання додаткової угоди й скріплення її печаткою КП. У розумінні законодавчих положень службова особа, яка оформила документ, підписала й засвідчила печаткою, надає йому юридичного значення, а тому є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК (наприклад, див. постанову Суду від 2 листопада 2022 року в справі № 724/1590/19).

Апеляційний суд не зважив і на те, що під час розтрати чужого майна (форма кримінального правопорушення за ст. 191 КК) винний поліпшує майнове становище інших осіб, забезпечує збільшення їх доходів, тобто учиняє дії на їх користь. Проте в цьому аспекті оспорюваний вирок, згідно з яким ОСОБА_5 учинив протиправні дії (розтрата бюджетних коштів) в інтересах ТОВ «ТД МТК», не було проаналізовано й перевірено.

Отже, процедура апеляційного перегляду не відповідає закріпленим у ст. 2 КПК завданням кримінального провадження, а постановлена ухвала - вимогам статей 370, 419 цього Кодексу.

Допущені процесуальні порушення є істотними, ставлять під сумнів правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому оспорювана ухвала підлягає скасуванню на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а подана касаційна скарга - задоволенню.

Упродовж нового апеляційного розгляду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, а також висунуті на їх спростування аргументи сторони обвинувачення і прийняти справедливе рішення, яке відповідатиме ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова єостаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3