Справа № 307/1088/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/757/23, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його затримання, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ПАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого залишено без розгляду.

Речові докази: CD-диск залишено при матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «Skoda Fabia» державний номерний знак НОМЕР_1 , бейсболку, чохол з керма повернуто ОСОБА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у сумі 6040 (шість тисяч сорок) грн 96 коп. за проведення експертиз.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді застави в розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01.01.2023 близько 15 год 30 хв ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Партизанській в с. Лопухів, у напрямку смт Усть-Чорна, з перевищенням дозволеної пунктом 12.4 Правил дорожнього руху України швидкості, напроти будинку № 43, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, при виявленні небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_10 , який рухався пішки в попутному напрямку по проїзній частині дороги і яку ОСОБА_6 , був об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що потягли за собою його смерть.

-2-

В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання, яке вважає надмірно суворим. Судом при призначенні покарання не взято до уваги визнання ОСОБА_6 вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування потерпілій заподіяної злочином шкоди, а також досягнення з нею згоди про подальше щомісячне відшкодування виплат на утримання неповнолітньої дитини, до досягнення нею повноліття. Також судом не в достатній мірі враховано і дані про особу обвинуваченого, який не судимий, молодий за віком, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та непрацюючу дружину, позитивно характеризується, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Разом з тим, захисник вказує на порушення судом положень ст. 349 КПК України, оскільки суд постановляючи рішення про визнання недоцільним дослідження всіх доказів, не з`ясував з даного приводу думку обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст обставин, які не будуть досліджуватись в судовому засіданні. Крім того судом не взято до уваги і те, що потерпілий ОСОБА_10 , як учасник дорожнього руху, також повинен був дотримуватись правил дорожнього руху України, до того ж потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, при якому може наступити смерть. Просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання змінити й призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу адвоката-захисника ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 вказує про її безпідставність і необґрунтованість. Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять обставин, передбачених ст. 66 КК України, зокрема, щирого каяття, оскільки ОСОБА_6 умови наданої ним згоди-зобов`язання від 01.09.2023, на яку посилається сторона захисту, не виконує та з часу його підписання взагалі перестав спілкуватись із потерпілою. До того, ж безпідставними є і твердження сторони захисту про неврахування судом даних, які характеризують особу обвинуваченого, оскільки всім цим обставинам судом дано належну оцінку. Вважає, що вирок суду в частині визначення міри покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, є законним та справедливим, достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Просить залишити апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду без змін.

Судове провадження розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , а також потерпілої ОСОБА_9 та її представника-адвоката ОСОБА_11 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду.

При цьому враховується те, що обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 належним чином протягом тривалого часу повідомлялися про час та місце судового розгляду, який неодноразово відкладався, в тому числі, через неприбуття в судове засідання сторони захисту та за клопотаннями захисника-адвоката ОСОБА_7 , а саме: 14.03.2024, 16.07.2024, 14.05.2025, 28.07.2025, 29.10.2025. При цьому, обвинувачений жодного разу на розгляд поданої апеляційної скарги в його інтересах, до апеляційного суду не з`явився, причини своєї неявки не повідомляв.

Апеляційний суд зауважує, що клопотання сторони захисту про необхідність відкладення розгляду справи щодо ОСОБА_6 були обґрунтовані переважно неможливістю захисника-адвоката ОСОБА_7 приймати участь у розгляді справи через перебування на лікуванні і такі, переважно, були підтверджені належними доказами.

Така позиція сторони захисту щодо участі у судовому засіданні колегією суддів розцінюється як затягування розгляду кримінального провадження.

При цьому, приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб також береться до уваги те, що в апеляційній скарзі не порушується

-3-

питання про погіршення становища обвинуваченого, у зв`язку з чим, явка підозрюваного та захисника не визнавалась обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Доводи сторони захисту про порушення судом положень ст. 349 КПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається із журналів судових засідань, зокрема від 17.08.2023 та 27.09.2023, а також змісту вироку, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні проводився в загальному порядку, під час якого були допитані обвинувачений ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_12 , досліджені всі письмові докази, надані органом досудового розслідування.

Оцінюючи та відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його надмірної суворості, а також необхідності застосування при призначенні останньому покарання відповідно до положень ст. 75 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що

-4-

передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За приписами до ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якого є виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру суд, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про кожне вчинене особою кримінальне правопорушення, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Також необхідно враховувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважати на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність або відсутність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить наступне.

-5-

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом визнано те, що останній щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, по місцю проживання характеризується позитивно, має одну неповнолітню дитину, частково відшкодував потерпілим завдану шкоду; обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Поряд з наведеними обставинами, судом враховано й те, що внаслідок даної дорожньої транспортної пригоди загинула людина, обвинувачений ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_13 спричинену шкоду повністю не відшкодував, відповідно до позиції потерпілої сторони в суді апеляційної інстанції, умови взятого на себе зобов`язання від 01.09.2023 обвинувачений не виконує та з часу його підписання уникає контакту з потерпілою.

Вирок суду першої інстанції є достатньо мотивованим і повною мірою відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, особи винного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, що настали, а також безпосередньої поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 після вчиненого кримінального правопорушення, який, всупереч взятому на себе зобов`язанню, не відшкодував в повному обсязі шкоду потерпілій, на думку колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, переконливих аргументів, які б доводили явну несправедливість призначеного покарання за вироком суду, в апеляційній скарзі захисника не наведено, а зазначені в ній доводи про неврахування судом щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, а також відсутності судимості, факту відшкодування потерпілій заподіяної злочином шкоди, повністю спростовуються висновками суду, зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання, а також висновок про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.

При оцінці доводів сторони захисту про неврахування судом пом`якшуючих обставин таких як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції дійсно визнано обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення а такі враховані при призначенні ОСОБА_6 покарання у мінімальному розмірі, проте факт настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок грубого нехтування обвинуваченим правилами дорожнього руху, в результаті чого загинула людина, свідчить про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що покарання не відповідає даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та є явно несправедливим через його суворість, не дають колегії суддів підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки при призначенні покарання ці обставини судом першої інстанції були враховані повною мірою.

Той факт, що обвинувачений не судимий, молодий за віком, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину та непрацюючу

-6-

дружину, позитивно характеризується, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Той факт, що потерпілий був у стані сильного алкогольного сп`яніння і в порушення Правил дорожнього руху України рухався по середині проїзної частини дороги, всупереч доводів апеляційної скарги судом першої інстанції врахований, у зв`язку з чим суд вважав за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Тому, зваживши на вказані обставини, суд першої інстанції, виходячи з дискреційних своїх повноважень, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 реального покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що на думку колегії суддів, спряло б виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, з урахуванням наведених в ній доводів, слід визнати безпідставними і такі відхилити, оскільки такі носять суто суб`єктивний характер і не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст. 75 КК України.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги захисника про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2023, щодо ОСОБА_14 , - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді