Справа № 751/1931/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/497/26
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданніматеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Черніговавід 21квітня 2026року, постановленупід час розгляду кримінального провадження № 0000087 відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1 КК України,

встановила:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК Українизадоволено частково клопотання прокурора та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.06.2026 року включно з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» та визначено розмір застави 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665600,00 (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень.

Суд першої інстанції дійшов такого висновку з огляду на те, що на розгляді суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК. Ухвалою суду від 04.04.2024 ОСОБА_9 був тимчасово залишений в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на час розгляду судом кримінального провадження за №0000087 від 24.05.2022 і утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», будучи засудженим20.02.2024 Чернігівським апеляційним судом за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, вирок набрав законної сили 20.02.2024, початок строку покарання: 15.10.2019, кінець строку покарання 25.04.2026. У зв`язку із цим, прокурором поставлено питання про обрання запобіжного заходу. Врахувавши, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, а тому дійшов висновку про доведеність ризику переховування від суду, який підтверджується тим, що усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує, в разі визнання винуватим може переховуватись від суду, оскільки є громадянином Республіки Грузія, що дає обвинуваченому можливість безперешкодно покинути територію України. Також суд дійшов переконання про доведеність ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, оскільки йому відоме місце поживання останніх, а також іншим чином може перешкоджати кримінальному провадженню, створити штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.Разом із цим, дійшов висновку про недоведеність суду ризику продовження вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, оскільки прокурором з цього приводу не надано належних та обґрунтованих доказів. Також судом враховано вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, прийнято до уваги спосіб вчинення кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_8 обвинувачується, їх тяжкість та характер загрози для суспільного порядку. На підставітаких висновків дійшов переконання, що інший, менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти доведеним ризикам. Разом з тим, дійшовши переконання, що прокурором не доведено неможливість застосування застави, визначив розмір такої.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора або застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити співмірний розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на аналогічні за змістом доводи та зазначають, що прокурором не доведено наявності конкретних ризиків, судом не наведено належних та достатніх підстав для висновку про необхідність подальшого позбавлення свободи обвинуваченого та необґрунтовано неможливість застосування інших запобіжних заходів, оскільки суд не дав оцінки відсутності даних, які б свідчили, що він вчиняв дії, спрямовані на ухилення від суду, готувався до такого, порушував раніше встановлені щодо нього обов`язки чи намагався уникнути відповідальності. Зазначають про порушення права підозрюваного на захист, оскільки вручення підозри відбулося без участі захисника. Тому вважають, що рішення суду незаконне та необґрунтоване і підлягає скасуванню. Захисник вказує, що судом проігноровано те, що ОСОБА_8 фактично перебував під вартою понад 6 років, за цей період не вчиняв спроб втечі, не перешкоджав правосуддю жодним чином, фактично відбув повний строк призначеного йому іншим вироком покарання і подальше обмеження його свободи можливе виключно за наявності нової, самостійної та належно обґрунтованої підстави, суворого дотримання процесуальних гарантій та доведеності необхідності саме такого запобіжного заходу, чого судом не було дотримано.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого, який заявив, що послуг перекладача на потребує та його захисника. В своїх виступах підтримали вимоги поданих ними апеляційних скарг із викладених підстав та просили їх задовольнити, надавши додаткові письмові пояснення, які зводяться по суті до апеляційної скарги обвинуваченого,думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою,дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК бере до уваги сукупність всіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, на розглядіДеснянського районного суду м. Чернігова перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України, у якому ОСОБА_8 запобіжний захід не обирався.

Ухвалою суду від 04.04.2024 було задоволено клопотання прокурора та тимчасово залишено засудженого ОСОБА_8 у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» на час розгляду судом кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України.

Таким чином, ОСОБА_8 утримувався в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», на виконання вироку від 20.02.2024 Чернігівського апеляційного суду за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі, який набрав законної сили 20.02.2024, початок строку покарання: 15.10.2019, кінець строку покарання 25.04.2026.Тобто на час розгляду вказаного кримінального провадження, строк відбування покарання за попереднім вироком закінчувався. Тому прокурор звернувся до суду про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в суді.

Суд першої інстанції за результатами розгляду клопотання прийшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора, обравши обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано встановив, що такий запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, якійому інкримінуються у кримінальному провадженні, яке наразі розглядається судом та позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню від суду, впливу на свідків, які відомі обвинуваченому та які ще не допитані судом, тому такий ризик існує до їх допиту судом, з урахуванням можливості обґрунтування висновків суду лише безпосередньо сприйнятими судом показаннями свідків.

В обґрунтування прийнятого рішення суд розглянув клопотання сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, та дійшов обґрунтованого висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення доведенихризиків та виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, оскільки доведено наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкриміновані злочини, що у сукупності з іншими встановленими обставинами дає підстави стверджувати, що застосований запобіжний захід виправдовує таке обмеження прав обвинуваченого.

Підстав, які б виключали можливість застосування такого запобіжного заходу не вбачається, вирішуючи питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції у повній мірі обґрунтував своє рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що наразіналежну процесуальну поведінку обвинуваченого можливозабезпечити лише при застосуванні обраного запобіжного заходу. Наведені стороною захисту стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки обвинуваченого як то: відсутність проявів неналежної поведінки, відсутність ризику впливу на свідків та відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, поряд із установленими даними щодо ризиків, тяжкості покарання що загрожує, та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає непереконливими. Не заслуговують на увагу і доводи захисту з приводу незаконності повідомлення про підозру за відсутності захисника, оскільки як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, відсутність захисника під час повідомлення про підозру не впливає на законність цієї процесуальної дії. Судом вже сформована правова позиція, відповідно до якої КПК не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особі про підозру (постанова ККС ВС від 05.08.2025 по справі №711/171/24).

Щодо визначення альтернативної міри запобіжного заходу у вигляді застави, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом із урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави обвинуваченому суд першої інстанції вищезазначених вимог закону повністю дотримався та врахував особу обвинуваченого, його майновий стан, а також те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких умисних корисливих злочинів, які мають підвищений суспільно небезпечний характер,а також його високий ступінь суспільної небезпеки та його роль у вчиненні інкримінованих йому злочинахі дійшов правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі, не найвищому, встановленому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК для злочину даного ступеня тяжкості.

Посилання апелянтів на те, що визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, не може слугувати підставою для зменшення її розміру, оскільки менший розмір застави не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого та підстав уважати його завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Відтак, на даний час тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованим та виправданим, оскільки виключно у такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеної у ст. 177 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2026 року, якою застосовано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартоюіз визначенням застави до 19.06.2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4