ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/232/26
Провадження №1-кс/477/86/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

12 лютого 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000108 від 02 лютого 2026 року, про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в м. Снігурівка Миколаївської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, не одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2026 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000108 від 02 лютого 2026 року із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту протягом певного часу доби, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з покладенням на нього певних обов`язків.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за частиною третьою статті 201-2 КК України, за фактами незаконного використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, а саме продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, під час воєнного стану, про що 02 лютого 2026 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0000108.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, що вказують на ймовірне вчинення вказаного злочину ОСОБА_4 , який будучи військовослужбовцем з метою отримання прибутку реалізовує транспортні засоби підвищеної прохідності ввезені в Україну під видом гуманітарної допомоги для Сил оборони України без сплати митних платежів.

11 лютого 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, які існують на даний час і свідчать про неможливість запобігти зазначеним ризикам, шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, вважає за необхідне обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту протягом певного часу доби.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повністю підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на ключові аспекти клопотання, а саме на доведеність обґрунтованості підозри та наявні ризики, що дають підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник- адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання однак просили застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем фактичного проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доводи прокурора, адвоката та підозрюваного, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000108 від 12 лютого 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2026 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за частиною третьою статті 201-2 КК України за фактом ймовірного незаконного використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, а саме продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, під час воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 обрав для себе як спосіб особистого збагачення незаконне використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, за наступних обставин.

З цією метою, він у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 29 січня 2026 року отримав доступ до транспортних засобів: автомобіля, марки ««MITSUBISHI OUTLANDER», номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 країна реєстрації), «KIA SORENTO», номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 (FI - країна реєстрації), «HYUNDAI TERRACAN», номер кузова НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 (CZ - країна реєстрації), «CHRYSLER» номерний знак НОМЕР_8 (номер НОМЕР_9 ),які було ввезено на територію України в якості гуманітарної допомоги, у встановленому Законом порядку.

Маючи відповідні документи, що підтверджують, що вказані вище транспортні засоби є предметами гуманітарної допомоги, розуміючи та чітко усвідомлюючи, що ці транспортні засоби є товарами (предметами) гуманітарної допомоги, вирішив здійснити їх продаж, з метою особистого збагачення та отримання прибутку.

Діючи з корисливих мотивів в мовах воєнного стану, ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 вказані транспортні засоби, документи на вказані транспортні засоби та ключі від автомобілів, отримавши від останнього, який діяв під контролем правоохоронних органів грошові кошти у загальному розмірі 16600 доларів США (в еквіваленті національної валюти України, станом на 11 лютого 2026 року становить 7153600, 64 гривні, за курсом 43,0904 гривень за 1 долар США), що відповідно до примітки статті 201-2 КК України у 350 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є значним розміром

Зі змісту повідомлення про підозру від 12 лютого 2026 року, вбачається, що цього ж дня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, а саме у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчинені у значному розмірі під час воєнного стану, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Слідчий суддя, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: листом 4 відділу 7 управління ДВКР СБУ від 02 лютого 2026 №17/7/4-282нт про вчинення кримінального правопорушення; відповіддю оперативного підрозділу від 04 лютого 2026 року № 17/7/4-310нт, 09 лютого 2026 року №17/7/4-353нт щодо виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні; протоколами допитів свідка ОСОБА_6 від 03 лютого 2026 року, 09 лютого 2026 року, 11 лютого 2026 року, якими відображено покази щодо діяльності ОСОБА_4 спрямованої на незаконні дії з предметами (транспортними засобами) гуманітарної допомоги; протоколом огляду інтернет-ресурсу ОЛХ, яким відображено оголошення щодо продажу транспортних засобів; інформацією викладеною листом Миколаївської митниці Державної Митної служби України від 03 лютого 2026 року щодо транспортних засобів, які було ввезено на територію України в якості гуманітарної допомоги; протоколом затримання ОСОБА_4 від 11 лютого 2026 в порядку статті 208 КПК України; протоколами обшуків від 11 лютого 2026 року транспортних засобів «MITSUBISHI OUTLANDER», номерний знак НОМЕР_10 , «KIA SORENTO», номерний знак НОМЕР_5 , «HYUNDAI TERRACAN», номерний знак НОМЕР_7 , «CHRYSLER» номерний знак НОМЕР_8 , якими вилучено зазначені транспортні засоби; протоколом огляду ділянки місцевості від 11.02.2026, яким виявлено та вилучено банкноти схожі на іноземну валюту - долари США в кількості 166 штук номіналом по 100 та в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного, обґрунтованість підозри щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, що є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

У рамках вказаного кримінального провадження орган досудового розслідування, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України, звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до розділу ІІ КПК України, запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою і підставою обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 є необхідність запобігання ризикам, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

За змістом клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу та пояснень прокурора, що надані ним у судовому засіданні вбачається, що в обґрунтування наявності підстав, для застосування до підозрюваного запобіжного заходу на виконання приписів пункту 2 частини першої статті 194 КПК України, зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи наведені прокурором ризики на предмет їх реальності, в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями, слідчий суддя вважає не доведеним наявність усіх зазначених ризиків у цьому кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, прокурор фактично посилається лише те, що ОСОБА_4 повідомлений про підозру у тяжкому злочині, через що може вчинити дій направлені на залишення території України.

У свою чергу з усталеної судової практики вбачається ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого пункту 1 частини першої статті 177 КПК України.

Оцінюючи доводи щодо ризику втечі та можливого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя враховує і ту обставину, що ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем, який проходить військову службу на одному з напрямів на лінії бойового зіткнення, має позитивну характеристику за місцем несення служби, що вказує на пристойну міцність його соціальних зв`язків та думку слідчого судді спростовує доводи органу досудового розслідування про ймовірність ризику пов`язаного з переховуванням підозрюваного від слідства та суду.

Доводи прокурора в цій частині не містять належних доказів ймовірності існування указаного ризику.

В обґрунтування ж ризику, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення прокурор не зазначає переліку документів, до яких підозрюваний має доступ через що міг би вчинити дії направленні на їх знищення, зміну чи пошкодження.

Відповідно до матеріалів клопотання вбачається, що власником транспортних засобів, що виступають предметом кримінального правопорушення є громадські організації, місце розташування яких знаходиться по всій території України, тому сумнівними є доводи слідчого, щодо можливості ОСОБА_4 знищити чи сховати будь-яку з речей та документів, щодо придбання та ввезення на територію України зазначених транспортних засобів.

Що стосується ризику, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 177 КПК України, а саме щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказаний ризик слідчим суддею як і підстави його обґрунтування взагалі не беруться до уваги, з огляду на абстрактність та абсурдність викладених у ньому доводів.

Оцінюючи доводи органу досудового розслідування на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя також дійшов висновку про його необґрунтованість з огляду на те, що діяльність з приводу продажу предметів гуманітарної допомоги не має ознак систематичності, а вчиненні ОСОБА_4 дії, які хоча і охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, вчинені внаслідок недостатньої інформованості останнього про законодавче обмеження у відчуженні предметів, що ввезені у якості гуманітарної допомоги на територію України.

При цьому, слідчий суддя вважає наявним існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що підозрюваний знайомий з особами у володінні яких перебували транспортні засоби, що виступають предметом вказаного кримінального правопорушення з якими він спільно несе військову службу, внаслідок чого може впливати на них з метою надання ними показів, що виправдовують його.

Крім того може мати вплив на уповноважених осіб громадських організацій, що є власниками вказаних транспортних засобів, що підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

За викладеного, слідчий суддя вважає, що прокурор довів наявність достатніх даних, що існує ризик того, що підозрюваний у випадку незастосування до нього запобіжного заходу може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень статті 178 КПК України, слідчий суддя, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання, є військовослужбовцем, має позитивні характеристики, що вказує на досить міцні соціальні зв`язки останнього та на думку слідчого судді значно знижує можливість настання ризику, що встановлений під час розгляду цього клопотання, хоча й не виключає його.

В силу вимог частини першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , його вік, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог частини четвертої статті 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту протягом певного часу доби, що забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та попередить вчинення дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

За викладеного, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає до задоволення.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 195, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 11 квітня 2026 року включно, запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши з 22.00 години вечора по 06.00 годину ранку залишати квартиру АДРЕСА_2 .

Покласти на строк до 11 квітня 2026 року включно на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися із м. Миколаєва Миколаївської області, військової частини або місця служби (їх тимчасового чи постійного місця дислокації) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального правопорушення, крім випадків участі у проведенні слідчих (розшукових) дій у даному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7