КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/3101/26-к Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2249/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якийпідозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в межах строків досудового розслідування, тобто до 27.02.2026 року на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), одночасно визначивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 499 200,00 ( чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двіста) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ. МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Вказано, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначенодо 27.02.2026 року.

Зазначено про те, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги адвокат вказує на те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 мотивовано тим, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах. Так, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі і неможна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення. Слідчий суддя вважає, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід, що буде співмірним з існуючими ризиками та достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Тому слідчим суддею враховані ризики: переховування від органу досудового розслідування через суворість передбаченого покарання; ухилення від відповідальності шляхом незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з числа осіб, на ім`я яких відкривалися карткові рахунки, які використовувалися для переказу коштів від потерпілих, інших учасників злочинної організації, які на даний час не встановлені досудовим розслідуванням, тощо, чим перешкоджатиме виконанню процесуальних рішень та встановленню істини у справі, а також з урахуванням положень ч. 4 ст. 95 КПК ризик впливу на свідків існує з початкового етапу кримінального провадження до моменту отримання судом показань свідків та їх дослідження включно. Також суд посилається на практику Європейського Суду з прав людини стосовно того, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Разом з тим, вирішуючи питання про встановлення альтернативного запобіжного заходу, а саме, про розмір застави, слідчий суддя взяв до уваги, що протягом часу перебування підозрюваного під вартою ступінь ризиків зменшився, а з попереднього строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою змінилися обставини, які мають вплив при вирішенні питання про запобіжний захід, а тому суд зменшив розмір застави до 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 499 200,00 гривень.

Апелянт вказує, що зменшення ступенів ризиків вчинення підозрюваним конкретних дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, істотна зміна життєвих обставин та/або фінансового становища підозрюваного/обвинуваченого чи заставодавця тощо у своїй сукупності можуть свідчити про можливість забезпечення виконання підозрюваним/ обвинуваченим своїх обов`язків за рахунок меншого розміру застави і, відповідно, про відсутність подальшої потреби (легітимної мети) у збереженні за державою відповідної частини грошових коштів фізичної/юридичної особи.

Обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід може бути застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення або скасування.

Апелянт вказує, що відповідно до клопотання слідчого Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_9 від 21.01.2026 року та підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 разом із ОСОБА_11 отримано нібито у протиправний спосіб військове майно, буцімто на загальну суму 153 000,00 гривень.

Однак, при визначенні розміру застави слідчий суддя не врахував наведене.

Окрім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 - військовослужбовець, начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант, а отже, його дохід не спроможний забезпечити оплату застави в сумі 499 200,00 гривень.

Захисник посилається і на те, що відповідно до довідки про доходи від 27.01.2026 року Військової частини НОМЕР_1 розмір заробітної плати ОСОБА_7 в період з червня 2025 року по листопад 2025 року становив 22922,00 гривень, 23155,38 гривень, 23155, 38 гривень, 23155, 38 гривень, 23155, 38 гривень та 20839, 85 гривень відповідно. За грудень 2025 року ОСОБА_7 заробітну плату не отримував.

Згідно з Довідкою, сформованої на сайті Опендатабот, від 27.01.2026 року станом на 27.01.2026 року у Державному реєстрі нерухомого майна відсутні відомості про наявність об`єктів нерухомості у власності підозрюваного.

Окрім того, у ОСОБА_7 є мати похилого віку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонеркою, має постійне місце проживання разом з ним у Києві, та не має самостійних джерел доходу. При цьому, мати ОСОБА_7 має ряд захворювань, зокрема, але не виключно, гостра виразка шлунку, виразка дванадцятипалої кишки, хронічний міокардит, декілька хвороб серця, стареча ядерна катаракта, тощо. Лікування відповідно потребує матеріальних витрат.

З огляду на викладене, застава у розмірі 499 200,00 гривень для ОСОБА_7 є на даний час непомірною сумою.

Окрім того, наявність хворої матері похилого віку, яка має постійне місце проживання у місті Києві нівелює такий ризик, передбачений ст. 177 КПК України, як можливість переховуватись від слідства та суду, оскільки тривалий час ОСОБА_7 має постійне місце проживання зі своєю матір`ю, ОСОБА_12 .

Окрім того, мати підозрюваного ОСОБА_7 була першою людиною, яка потурбувалося про наявність захисту у ОСОБА_7 , уклавши договір про правову допомогу підозрюваному.

Наведене свідчить, що між ОСОБА_7 та його матір`ю існують сталі міцні родинні зв`язки, а отже, ОСОБА_7 не залишить мати похилого віку, з рядом серйозних медичних захворювань, напризволяще, переховуючись від слідства та суду.

Також сторона захисту звертає увагу на те, що слідчий суддя, приймаючи рішення за наслідками розгляду клопотання слідчого від 21.01.2026 року, зазначив, що впродовж тримання ОСОБА_7 під вартою ступінь ризиків зменшився, обставини, які мають вплив при вирішенні питання про запобіжний захід змінилися, проте суд не вказав, чому дані обставини не впливають на можливість відмови у продовженні тримання під вартою ОСОБА_7 чи зміни запобіжного заходу.

11.02.2026 року адвокатом ОСОБА_6 до Київського апеляційного суду подано клопотання колективу (засновників) Благодійної організації «Благодійний фонд «БЕЗ БРОНІ» про взяття підозрюваного ОСОБА_7 на особисту поруку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги і доповнень, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

26.11.2025 року ОСОБА_13 та ОСОБА_11 затримані в порядку статей 208, 615 КПК України та наступного дня їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у привласненні іншого військового майна, вчиненого військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

27.11.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а саме у привласненні іншого військового майна, вчиненого військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

28.11.2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 330 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 999 240 (дев`ятсот дев`яносто дев`яти тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. та покладенням на підозрюваного таких обов`язків у разі її внесення:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утриматись від спілкування із діючими та звільненими військовослужбовцями та працівниками військової частини НОМЕР_1 та її структурних підрозділів;

4) не відвідувати територію та приміщення військової частини НОМЕР_1 та її структурних підрозділів;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Постановою заступника Генерального прокурора від 20.01.2026 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 27.02.2026року.

22 січня 2026 року слідчий у кримінальному провадженні - слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання обґрунтовано з посиланням на те, що досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та будучи військовою службовою особою, діючи за попередньою змовою із начальником тилу - заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 , у період з 02.10.2025 по 26.11.2025, в умовах воєнного стану, умисно, з метою особистого збагачення у протиправний спосіб, шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнили військове майно військової частини НОМЕР_1 - продуктами харчування, за наступних обставин.

Так, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 № 1-РС військовослужбовця ОСОБА_7 призначено на посаду начальника їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ,молодший сержант ОСОБА_7 , відповідно до статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та визначених статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно пункту 3.2.35 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі - Положення) начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 , серед іншого, повинен: керувати роботою їдальні, брати участь у складанні розкладки продуктів, контролювати отримання інструктором-кухарем (старшим кухарем) продуктів у їдальню з продовольчого складу військової частини за кількістю та якістю, а також повноту їх закладання у котел відповідно до затвердженої розкладки продуктів, правильністю кулінарної обробки та виходом готових страв, особисто вести облік заощаджених продуктів харчування у їдальні, організовувати збирання та належне використання харчових відходів.

Тож начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 , з урахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, є військовою службовою особою, оскільки на своїй посаді виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки.

Крім того, відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.08.2024 № 876 військовослужбовця ОСОБА_11 призначено на посаду начальника тилу - заступника начальника логістики НОМЕР_2 окремого розвідувального полку (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно статті 82 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) начальник служби бригади в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення бригади цією службою; за підготовку підрозділів бригади відповідно до своєї спеціальності; за забезпечення бригади озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Статтями 83, 84 Статуту визначено, що начальник служби бригади зобов`язаний, а за своєю спеціальністю має право, зокрема: керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок; вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас; давати командирам підрозділів вказівки і рекомендації з бойової підготовки особового складу та експлуатації (використання) і обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів.

У відповідності до статей 76, 77 Статуту заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу в мирний і воєнний час відповідає за матеріальне й технічне забезпечення підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) підпорядкованими службами; за підвезення всіх видів матеріальних засобів та за водопостачання; за торговельно-побутове забезпечення особового складу; за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб тощо.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу зобов`язаний: організовувати своєчасне забезпечення підпорядкованими службами підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) матеріальними засобами, якісне харчування особового складу; контролювати доведення встановлених норм забезпечення до кожного військовослужбовця; інструктувати перед заступанням у наряд чергового їдальні; контролювати якість надання послуг з організації харчування суб`єктами господарювання, брати участь у складанні розкладки продуктів та подавати її на затвердження командирові військової частини, здійснювати контроль за станом здійснення суб`єктами господарювання заходів щодо обладнання і удосконалення переданих їм об`єктів, правильністю експлуатації та своєчасним ремонтом таких об`єктів; організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.

Відповідно до п. 3.1.1. Положення посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.

Пунктом 3.1.9. Положення визначено, що усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, серед іншого, організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням;

Тож начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_11 , з урахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, є військовою службовою особою, оскільки на своїй посаді виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки.

У той же час, згідно зі статті 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Положеннями статей 1, 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належить, серед іншого, продовольство. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Водночас, начальник їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з начальником тилу - заступником начальника логістики військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 та іншими невстановленими на даний час особами, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , розташованої у Київській області, не обліковуючи заощаджені продукти харчування у їдальні та штучно створюючи надлишки таких продуктів, у період з 02.10.2025 по 26.11.2025, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнили військове майно військової частини НОМЕР_1 - продукти харчування, які були поставлені до зазначеної військової частини для забезпечення харчування військовослужбовців, а саме: 02.10.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 250 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 8000 грн.; 06.10.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 300 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 9600 грн.; 13.10.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 100 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 3200 грн., рис довгозернистий шліфований, загальною масою 225 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 8775 грн., крупу булгур, загальною масою 125 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 4875 грн., 25.11.2025 крупу гречану ядрицю, загальною масою 700 кг, вартістю 32 грн/кг, на загальну суму 22400 грн., пластівці вівсяні «Екстра», загальною масою 50 кг, вартістю 23 грн/кг, на загальну суму 1150 грн., рис довгозернистий шліфований, загальною масою 200 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 7800 грн., крупу булгур, загальною масою 175 кг, вартістю 39 грн/кг, на загальну суму 6825грн., крупу перлову, загальною масою 425 кг, вартістю 17 грн/кг, на загальну суму 3500 грн., крупу ячну, загальною масою 200 кг, вартістю 17,5 грн/кг, на загальну суму 3500 грн., крупу пшеничну, загальною масою 375 кг, вартістю 17 грн/кг, на загальну суму 6375 грн., а також масло солодковершкове селянське 72,5% фасованим по 200 грам (1000 пачок), загальною масою 200 кг, вартістю 335 грн/кг, на загальну суму 67000 грн.

Зазначене отримане у протиправний спосіб військове майно на загальну суму 153 000 грн., військові службові особи ОСОБА_7 та ОСОБА_11 реалізували у вказаний вище проміжок часу ОСОБА_14 , спричинивши своїми діями майнову шкоду військовій частині НОМЕР_1 .

Слідчий у клопотанні вказував на те, що обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджуються зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: повідомленням Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ; матеріалами оперативного підрозділу - Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань щодо встановлення осіб, причетних до привласнення та реалізації військового майна військової частини НОМЕР_1 (продуктів харчування); протоколами допиту свідків, зокрема ОСОБА_16 , який повідомив про обставини придбання продуктів харчування (військового майна) у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ; протоколами огляду мобільного телефону ОСОБА_16 , де містяться відомості щодо пропозицій військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з приводу продажу продуктів харчування (військового майна); протоколами огляду продуктів харчування, закуплених ОСОБА_14 у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та виданих співробітникам Державного бюро розслідувань; протоколами огляду, ідентифікації та вручення грошових купюр, де зафіксовано номера та серії купюр, якими ОСОБА_16 розраховувався за продукти харчування з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких зафіксовано обставини привласнення продуктів харчування, що знаходились у військовій частині НОМЕР_1 та їх подальшу реалізацію військовослужбовцями зазначеної військової частини; протоколами затримання і особистого обшуку ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , в ході яких вилучено засоби зв`язку та попередньо ідентифіковані кошти, що були передані їм під час продажу військового майна; протоколами обшуків, у тому числі за місцями проживання і в транспортних засобах ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , в ході яких вилучено засоби попередньо ідентифіковані кошти, що передавались їм під час продажу військового майна; іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу та обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на ОСОБА_15 , завершується 25.01.2026 року, виникла необхідність у його продовженні.

У клопотанні слідчий зазначив, що сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є достатньою для продовження строку тримання ОСОБА_15 під вартою з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Метою застосування (продовження) запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_17 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжувати вчиняти тотожні або інші кримінальні правопорушення.

Підставою застосування (продовження) запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_17 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, застосувати більш м`які запобіжні заходи до підозрюваного неможливо.

Так, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування зі значною кількістю причетних до злочинів, а також тиску на свідків у кримінальному провадженні, оскільки при таких запобіжних заходах, забороняючи спілкування з конкретними особами, орган досудового розслідування розкриває їх дані, що на цій стадії розслідування є недопустимим.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки підозрюваний і надалі матиме можливість контактувати із іншими причетними до злочинів й надалі узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку.

Також вказані запобіжні заходи не усунуть ризику втечі в будь-яку точку України, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи всі вищевикладені обставини, може переховуватись від органу досудового розслідування.

Аналогічно вказані запобіжні заходи не усунуть ризику знищення речей і документів, оскільки підозрюваний, перебуваючи не під вартою, може це зробити через інших на даний час невстановлених осіб, які мають причетність до вищевказаних злочинів.

Слідчий зазначає про те, що вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_15 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_13 , дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до ОСОБА_15 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги наявність вказаних ризиків, сторона обвинувачення приходить до висновку про неможливість запобігти їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Строк дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.11.2025 про тримання ОСОБА_15 під вартою спливає 25.01.2026 року, і строк дії запобіжного заходу стосовно підозрюваного необхідно продовжити на строк досудового розслідування, тобто до 27.02.2026 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжено у кримінальному провадженні № 0000647 від 27.06.2025 підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в межах строків досудового розслідування, тобто до 27.02.2026 року на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), одночасно визначивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначено у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 499 200,00 ( чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двіста) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ. МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 27.02.2026 року.

Зазначено про те, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбаченого частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивна зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ; матеріалами оперативного підрозділу - Головного оперативного управління Державного бюро розслідувань щодо встановлення осіб, причетних до привласнення та реалізації військового майна військової частини НОМЕР_1 (продуктів харчування); протоколами допиту свідків, зокрема ОСОБА_16 , який повідомив про обставини придбання продуктів харчування (військового майна) у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ; протоколами огляду мобільного телефону ОСОБА_16 , де містяться відомості щодо пропозицій військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з приводу продажу продуктів харчування (військового майна); протоколами огляду продуктів харчування, закуплених ОСОБА_14 у військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та виданих співробітникам Державного бюро розслідувань; протоколами огляду, ідентифікації та вручення грошових купюр, де зафіксовано номера та серії купюр, якими ОСОБА_16 розраховувався за продукти харчування з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких зафіксовано обставини привласнення продуктів харчування, що знаходились у військовій частині НОМЕР_1 та їх подальшу реалізацію військовослужбовцями зазначеної військової частини; протоколами затримання і особистого обшуку ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , в ході яких вилучено засоби зв`язку та попередньо ідентифіковані кошти, що були передані їм під час продажу військового майна; протоколами обшуків, у тому числі за місцями проживання і в транспортних засобах ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , в ході яких вилучено засоби попередньо ідентифіковані кошти, що передавались їм під час продажу військового майна; іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому злочині, а також з огляду на дані про особу ОСОБА_7 , характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Так, слідчим суддею зазначено про те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування, суду, обґрунтовується тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 410 КК України, що інкримінується ОСОБА_7 , є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років та вагомість наявних на даній стадії досудового слідства доказів суттєво збільшує вказаний ризик. Це вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик, передбачений п.п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 з метою ухилення від відповідальності, під страхом суворого покарання, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені з числа осіб, на ім`я яких відкривалися карткові рахунки, які використовувалися для переказу коштів від потерпілих, інших учасників злочинної організації, які на даний час не встановлені досудовим розслідуванням, тощо, чим перешкоджатиме виконанню процесуальних рішень та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може перешкоджати провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки вони жодним чином не підтверджені.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий і сімейний стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

З цих же підстав колегія суддів не убачає підстав для задоволення заяви колективу (засновників) Благодійної організації «Благодійний фонд «БЕЗ БРОНІ» про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , аніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про визначення підозрюваному застави у розмірі, значно меншому ніж розмір застави, який просив визначити слідчий у клопотанні, визначивши заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 499 200 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, передчасними є доводи захисника про недоведеність зібраними у справі доказами причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину та про неврахування слідчим суддею при розгляді клопотання визначеної органом досудового розслідування шкоди у даному кримінальному провадженні у розмірі 153 000 грн.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання апелянта на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий обґрунтовано визнав доведеним продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Дослідивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, розміру збитків, заподіяння яких інкриміновано ОСОБА_7 та даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава у розмірі 499 200 гривень, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного, визначив ОСОБА_7 заставу у значно меншому розмірі, ніж розмір, про який порушував питання слідчий у поданому клопотанні.

Посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 має на утриманні матір похилого віку, яка має хронічні захворювання, та ту обставину, що підозрюваний є військовослужбовцем, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, не спростовують висновків слідчого судді про можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви колективу Благодійної організації «Благодійний фонд «БЕЗ БРОНІ» про взяття підозрюваного ОСОБА_7 , на особисту поруку - відмовити.

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4