УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/2294/25

Провадження № 1-кп/568/45/26

17 лютого 2026 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Радивилів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000235 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Острів Радивилівського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, з середньою спеціальною освітою, вдови, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.297 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2025 року, в обідню пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 прийшла на кладовище в с. Коритне Дубенського району Рівненської області, до могили, де похований 11.03.2025 її чоловік ОСОБА_7 . Перебуваючи там, на ґрунті попередніх неприязних в ході спільного проживання відносин із чоловіком, порушуючи моральні засади суспільства щодо поваги до померлих та місць їх поховання, здійснюючи наругу над могилою ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , за допомогою пилки, яку принесла із собою, зрізала встановлений на могилі хрест із розп`яттям і табличкою, на якому було розміщено два ритуальні вінки та покинула місце вчинення кримінального правопорушення, чим здійснила незаконне заволодіння предметів із могили ОСОБА_7 , які в подальшому винесла за територію кладовища та спалила.

Вказані вище дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.297 КК України, як незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 961 від 29.12.2025 року ОСОБА_3 , в момент вчинення інкримінованого їй діяння страждала психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, внаслідок чого вона не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними. ОСОБА_3 на теперішній час страждає параноїдною шизофренією, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, внаслідок чого вона не усвідомлює свої дії та не може керувати ними, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до спеціального лікувального закладу з метою обов`язкового лікування.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , оскільки за висновком проведеної судово-психіатричної експертизи він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до спеціального лікувального закладу з метою обов`язкового лікування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не допитувалася, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №961 від 29.12.2025 року вона за своїм психічним станом на даний час не усвідомлює свої дії та не може керувати ними. На даний час, ОСОБА_3 перебуває на лікуванні Острозькій психіатричній лікарні, стан її нормалізувався, вона усвідомлює, що потребує лікування.

Законний представник ОСОБА_5 пояснила, що обставини кримінального провадження їй не відомі.

Захисник адвокат ОСОБА_6 повідомила, що при спілкуванні з ОСОБА_3 остання повідомила обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння, які вчинила в зв`язку з наявним захворюванням. На даний час її стан стабілізувався, лікування має позитивний результат, а тому вважає, що клопотання необхідно задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_3 є її родичкою, дружиною двоюрідного племінника. В грудні 2025 , коли вона вийшла з церкви, то помітила, що на могилі ОСОБА_7 відсутній хрест та вінки. Пізніше їй стало відомо, що вінки та хрест забрала з могили ОСОБА_3 та спалила за територією кладовища.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що в грудні 2025 року проїжджаючи повз церкву та кладовище в с.Коритне, він побачив ОСОБА_3 , яка несла предмет, схожий на хрест, за межі території кладовища. В подальшому йому стало відомо, що ОСОБА_3 винесла з кладовища та спалила за межами кладовища хрест та вінки, які забрала з могили чоловіка ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши учасників судового провадження та вирішуючи питання за клопотанням про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, виходить з того, що вчинення останньою суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, окрім показів свідків, доведена дослідженими у судовому засіданні доказами в обсязі, визначеному з урахуванням позицій і клопотань учасників судового провадження, а саме:

- заявою потерпілої ОСОБА_10 щодо притягнення до відповідальності особу, яка вчинила наругу над могилою її племінника ОСОБА_7 (а.п.8);

- протоколом огляду місця події від 16.12.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_10 показала, де з могили ОСОБА_7 зник хрест із табличною та дві вінки. (а.п.14-19)

- протоколом огляду місця події від 16.12.2025 року, відповідно до якого ОСОБА_3 показала, де з могили ОСОБА_7 забрала хрест, дві вінки, тарілку, стакан та вилку, та вказала місце, де спалила хрест та вінки (а.п.23-32)

Враховуючи сукупність наведених обставин даного кримінального провадження, надані стороною обвинувачення докази, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.

Однак, відповідно до ст.93 КК України до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання, судом можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно довідки КНП «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради №1088 від 23.12.2025 року ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з 2021 року з діагназом F-23.1, на обліку з лікаря нарколога не перебуває. (а.с.47)

Із наданого суду стороною обвинувачення висновку судово-психіатричного експерта №961 від 29.12.2025 року, встановлено, що ОСОБА_3 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом, яке позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_3 в тимчасовому хворобливому стані не перебувала, проте внаслідок вищевказаного психічного захворювання не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_3 страждає на вказаний психічний розлад, внаслідок якого не усвідомлює свої дії та не може керувати ними. За своїми психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до спеціального лікувального закладу з метою її обовязкового лікування, а також запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь. (а.п.71-73).

Згідно довідки КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради №1969 від 29.12.2025 року ОСОБА_3 з 17.12.2025 року знаходиться на лікуванні у вказаному закладі з приводу психічного захворювання. (а.с.50)

Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Відповідно до приписів частини першої статті 18, частин першої, другої статті 19 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа. Осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки; до такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

За визначенням статті 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (пункт 1 частини першої статті 93 КК України). Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд, зокрема, може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (пункт 2 частини першої статті 94 КК України).

Згідно з частиною третьою статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Частиною другою статті 513 КПК України встановлено, що суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи усе викладене та ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, обставини цього суспільно небезпечного діяння, беручи до уваги особу ОСОБА_3 , у тому числі з урахуванням досліджених судом і наведених вище характеризуючих її відомостей, тому суд дійшов до висновку, що відносно неї мають бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжні заходи до ОСОБА_3 не застосовувалися, прокурором у суді зазначено про відсутність підстав для їх застосування.

Керуючись ст.ст.512, 513 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000235 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.297 КК України - задоволити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Острів Радивилівського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, з середньою спеціальною освітою, вдови, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Копію цієї ухвали суду негайно після проголошення вручити учасникам судового провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1