Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/20/26
Провадження № 1-кп/499/49/26
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

02 березня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі також прокурор), обвинуваченого ОСОБА_4 (далі також обвинувачений) та його захисника адвоката ОСОБА_5 (далі також захисник), розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000117 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біляївка, Одеського району, Одеської області, який проживав у будинку АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статтею 121 Кримінального кодексу України (далі також КК),

У С Т А Н О В И В:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою таке

09 січня 2026 року прокурор ОСОБА_6 подав обвинувальний акт кримінального провадження № 0000117 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статтею 121 КК (далі також кримінальне провадження, справа).

02 березня 2026 року прокурор подала письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на строк шістдесят днів, без визначення розміру застави (далі також клопотання від 02 березня 2026 року, клопотання).

Суд вирішує питання за клопотанням.

2. Суд встановив такі обставини

2.1. За обвинувальним актом та клопотанням, 17 травня 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, у обвинуваченого який перебував неподалік будинку№2-в на вулиці Привокзальна селища Буялик, Березівського, району, Одеської області, після спільного вживання спиртного, виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_7 ), на ґрунті ревнощів до ОСОБА_8 (далі також потерпіла), яка перебувала з ОСОБА_7 , у фактичних шлюбних відносинах.

Під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, у обвинуваченого виник умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..

З метою виконання свого злочинного наміру, обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння, діяв умисно, завдав один удар рукою в обличчя ОСОБА_7 , від чого той впав на землю.

Надалі, обвинувачений усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, завдав ногою не менше одинадцяти ударів у голову та тулуб ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: синця правого ока, садна грудної клітки та живота, крововиливи у м`які покриви голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також множинні вогнищеві темно-червоні крововиливи в м`які покриви правої бічної поверхні грудної клітки, множинні осколкові переломи ребер правої половини грудної клітки, з численними пошкодженнями пристінкової плеври, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Унаслідок шокового стану, в перебігу травматичного процесу, пов`язаного з закритою травмою органів грудної порожнини, у вигляді множинних осколкових переломів ребер, з пошкодженнями пристінкової плеври, умисно заподіяних обвинуваченим, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 .

2.3. Слідчий суддя Іванівського районного суду міста Одеси ухвалою від 12 грудня 2025 року обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 січня 2026 року (далі ухвала від 12 грудня 2025 року).

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 12 січня 2026 року продовжив застосування стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 березня 2026 року.

2.4. Прокурор зазначила, що підтверджує обставини викладені в клопотанні, обвинувачений тривалий час перебував у розшуку та просила його задовольнити.

Захисник зазначила, що заперечує проти задоволення клопотання, та просила застосувати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та зазначив, що: вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності; має наміри проживати за місцем перебування його сестри в будинку АДРЕСА_1 ; натепер не має документів на підтвердження обставин можливості проживання разом із сестрою; не має можливості забезпечення внесення застави.

Потерпіла подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі.

3. Положення закону, якими суд керувався такі

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення у якому обвинувачується (пункти 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, далі КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина 2 статті 177 КПК).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (частина 1, пункт 4 частини 2 статті 183 КПК).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (пункт 4 частини 2 статті 183 КПК).

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (пункт 1 частини 4 статті 183 КПК).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу (частина 3 статті 315 КПК).

4. Мотиви під час постановлення ухвали такі

4.1. Системний аналіз наведених у пункті 3 мотиваційної частини ухвали норм КПК, свідчить, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Під час розгляду питання про доцільність тримання особи під вартою суд повинен брати до уваги фактори, які можуть стосуватися справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено внаслідок засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

4.2. Суд констатує, що особі пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 121 КК умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, стосовно обвинуваченого існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, що може бути підтверджено зібраними за кримінальним провадженням доказами.

Суд вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК.

Суд враховує обставини, що обвинувачений за віком й станом здоров`я може утримуватися під вартою.

Суд наголошує, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим заходом, оскільки є ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, бо розуміє наслідки визнання його винним, з огляду на тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому переважають справжні інтереси суспільства щодо забезпечення законності та запобігання порушення прав осіб й інтересів правосуддя, над інтересами забезпечення права обвинуваченого на свободу.

4.3. Суд встановив, що обвинувачений, не одружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебував у розшуку за цим кримінальним провадженням, зі слів має постійне місце проживання, працював по найму, що свідчить про відсутність у нього соціальних зв`язків.

Прокурор не подав жодних доказів й відповідно не довів про наявність ризику, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого.

4.4. Суд констатує, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків в межах цього кримінального провадження.

До того ж, захисник та обвинувачений не подали до суду жодних доказів на підтвердження можливості застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи застави, а обвинувачений зазначив, що не має постійного місця проживання та можливості сплатити заставу.

4.5. За таких обставин, суд враховує вагомість доказів щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років, переховування обвинуваченого від слідства під час проведення досудового розслідування, тому констатує, що наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду.

4.6. Суд, зважаючи на приписи пунктів 1, 2 частини 4 статті 183 КПК, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 121 КК, вчинене із застосуванням насильства, яке спричинило загибель людини.

5. Суд застосовує таку практику Європейського суду з прав людини

Суд нагадав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX) (пункт 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04).

6. Висновок такий

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що стосовно обвинуваченого необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах шістдесяти денного строку без визначення розміру застави.

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково клопотання від 02 березня 2026 року.

Продовжити застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 24квітня 2026 року.

Копію ухвали направити до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду способом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 05 березня 2026 року.

СуддяОСОБА_9