1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/814/26 1-кс/335/587/2026
13 лютого 2026 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця АР Крим, Сімферопольського району, с. Комсомольське, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, на утриманні не має малолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив службу на посаді номер обслуги протитанкового відділення, протитанкового взводу роти вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 408 КК України,
13.02.2026 до слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний по мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією на посаді номера обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30.08.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в тому, що вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, що кваліфікується як дезертирство тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану.
Окрім цього, ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що він, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 06 лютого 2026 року у невстановленому в ході досудового розслідування місці, діючи умисно, незаконно придбав гранату М-67 іноземного виготовлення, яку без встановленого законом дозволу переніс за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де почав зберігати вищевказану гранату без передбаченого законом дозволу.
06 лютого 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено гранату іноземного виготовлення М 67, яка є бойовою наступальною осколковою гранатою М 67, промислового виготовлення, яка є вибуховим пристроєм військового призначення, відноситься до бойових припасів та містить заряд бризантної вибухової речовини Composition B (суміш тротилу та гексогену) масою 180-185 г.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в тому, що вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, яке кваліфікується як зберігання, придбання вибухових пристроїв та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
07.02.2026 ОСОБА_4 за погодженням з процесуальним керівником було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
10.02.2026 ОСОБА_4 за погодженням з процесуальним керівником було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1. 4 ст. 263 КК України
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував не заперечував факту самовільного залишення військової частини, однак не погоджувався з кваліфікацією його дій як дезертирства, оскільки він постійно шукав можливість повернутись до військової служби, для чого шукав відповідну військову частину. Однак з командиром жодної з них домовленості не було. Лише 13.02.2026 підозрюваний отримав згоду командира військової частини НОМЕР_2 на подальше проходження ОСОБА_4 військової служби у цій частині. Також підозрюваний запевнив, що ухилятись від досудового розслідування та суду або іншим чином перешкоджати їм наміру не має.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Наполягав на тому, що підозрюваний від органу досудового розслідування не ухилявся, нових кримінальних правопорушень не вчиняв, спроб впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні не робив, раніше не судимий. Відтак, на думку захисника, вказані у клопотанні ризики не мають того ступеня, який обумовлював би необхідність взяття підозрюваного під варту. Також захисник вважав за можливе, у разі задоволення клопотання, визначити можливість звільнення з-під варти під заставу.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, і самим підозрюваним не оспорюється.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
На підтвердження обґрунтованості підозри сторона обвинувачення надала відповідні матеріали досудового розслідування, а саме: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; протоколи допитів свідків, матеріали службового розслідування та інші матеріали кримінального провадження.
Відтак, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, а також пояснень підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказаний у клопотанні ризик вчинення інших кримінальних правопорушень існує і має ступінь вірогідності, необхідний та достатній для взяття підозрюваного під варту.
Так, діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є умисним особливо тяжким злочином, що тягне покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
У зв`язку з цим слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, покинувши місце несення військової служби у серпні 2024 року, протягом тривалого часу до проходження військової служби не повертався. Доказів того, що існували об`єктивні перешкоди для повернення на військову службу, слідчому судді надано не було. Письмову згоду командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 отримав лише після повідомлення йому про підозру у дезертирстві.
Про своє місцезнаходження ОСОБА_4 не повідомляв ані слідчому, ані жодній службовій особі органів військового управління. Його місцезнаходження було встановлене лише у лютому 2026 року шляхом проведення санкціонованого обшуку за адресою, отриманою шляхом вжиття оперативно-розшукових заходів.
Відтак, ризик переховування підозрюваного від досудового слідства та суду є реальним і високим.
Одночасно встановлені слідчим суддею обставини свідчать і й про високу ймовірність вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення. Так, під час обшуку у ОСОБА_4 була виявлена бойова граната у придатному для використання стані. Зберігаючи її в жилому приміщенні багатоквартирного будинку, ОСОБА_4 наражав на небезпеку оточуючих.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні слідчий суддя зауважує, що доводи сторони захисту зводяться до припущень і не підкріплені жодними доказами, і тому немає підстав брати ці доводи до уваги.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що відповідно до п. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
При цьому, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України .
Водночас слідчий суддя, враховуючи належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 після повідомлення йому про підозру, приходить до висновку, що він не втратив здатності утримуватися від протиправної поведінки за певних умов, раніше не судимий, що вказує на те, що встановлення застави як умови звільнення його з-під варти потенційно зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. При цьому достатньо буде застави у мінімально можливому розмірі.
Також слідчий суддя бере до уваги, що строк запобіжного заходу не може перевищувати строку досудового розслідування, який в даному випадку спливає 07.04.2026.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом звільнення під заставу.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали:
повідомляти слідчого, прокурора або суд про своє місце проживання або перебування та його зміну;
прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;
утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснити підозрюваному чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Строк дії цієї ухвали та строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 13.02.2026 до 07.04.2026 включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали..

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 13 год. 00 хв. 17.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1