У Х В А Л А

26 березня 2026 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених та клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000955 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України

в с т а н о в и в :

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор вказав, що під час досудового розслідування до обвинувачених застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою. В обґрунтування необхідності продовження застосування цього ж запобіжного заходу під час судового провадження прокурор у клопотанні зазначив про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду, незаконний вплив на свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні, можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. Зазначає, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на заставу, посилаючись на істотне зменшення або взагалі відсутності ризиків визначених п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ст. 177 КПК України. Зазначила, що її процесуальна поведінка протягом усього кримінального провадження була передбачуваною та контрольованою.

Обвинувачений ОСОБА_6 також заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на заставу аналогічного змісту. Вважає, що урахуванням стадії судового провадження, характеру зібраних доказів та фактичного зменшення ризиків, подальше тримання під вартою не є необхідним та пропорційним.

Захисники обвинувачених підтримали клопотання свої підзахисних.

Розглянувши питання щодо застосування до обвинувачених запобіжного заходу, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою суду від 05.02.2026 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02.04.2026.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.Санкція ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, передбачає позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

Щодо обґрунтованості підозри.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 26.03.2026 стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що: ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України; ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України. Санкція ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України передбачає позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їй, в разі визнання винуватою у його вчиненні, ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території російської федерації, так і на тимчасово окупованих територіях. Також судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченої, відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, її майновий стан (офіційно не працевлаштована). Колегія суддів вважає, що усі вищевказані обставини в сукупності свідчать про схильність ОСОБА_7 до переховування як способу поведінки, до якого вона може вдатися у випадку загрози її інтересам. Суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_7 може вчинити в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для неї наслідків переховування у вигляді її можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, колегія суддів погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України. Санкція ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України передбачає позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання винуватим у його вчиненні, ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території російської федерації, так і на тимчасово окупованих територіях. Також судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, його майновий стан (офіційно не працевлаштований). Колегія суддів вважає, що усі вищевказані обставини в сукупності свідчать про схильність ОСОБА_6 до переховування як способу поведінки, до якого він може вдатися у випадку загрози йому інтересам. Суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_6 може вчинити в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, колегія суддів погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Отже, колегія суддів вважає, що заявлені раніше ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить їх належної поведінки і не зменшить наявні ризики, в тому числі ризику переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про обрання відносно них особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 особистого зобов`язання не забезпечить їх належної поведінки і не зменшить наявність ризиків, не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, суд погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437, 442 КК України.

Керуючись ст. 176-178, 183, 194-196, 331 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 23.05.2026 року включно.

Утримувати ОСОБА_6 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 до 23.05.2026 року включно.

Утримувати ОСОБА_7 під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 27.03.2026р. об 08:30 год.

Судді: