Центральний районний суд м. Миколаєва
________________________________________________________________________________
Справа № 490/7171/25
Провадження № 1-кп/490/713/2026
У Х В А Л А

27 січня 2026 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 000396 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Біла Церква Київської області, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 258 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

І……У зв`язку із тим, що у судовому засіданні сторони не мають у своєму розпорядженні усіх документів, необхідних для висвітлення обставин кримінального провадження, наразі подальший розгляд кримінального провадження є позбавленим сенсу.

ІІ……Прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин та існують ризики того, що він може:

-переховуватись від суду;

-незаконно впливати на свідків, експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При цьому зауважив, що під час дії воєнного стану відносно обвинуваченого може бути застосований лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

2. Обвинувачений та захисник просили ухвалити стосовно клопотання прокурора законне та обґрунтоване рішення.

При цьому обвинувачений зазначив, що наразі ані - він, ані - його родичі не мають можливості сплатити заставу у передбаченому законом розмірі.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

І…… На розгляд суду надійшов складений 01 вересня 2025 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Херсонській області ОСОБА_8 та у той же день затверджений прокурором - заступником керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону ОСОБА_9 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 .

1. За твердженнями автора обвинувального акту, ОСОБА_4 вчинив злочин, загалом, за таких обставин

06.06.2025 в період часу приблизно з 19 годині 00 хвилин до 20 години 30 хвилин, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, на виконання вказівки останньої, за грошову винагороду у розмірі 2000 доларів США, умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення громадської безпеки і залякування населення в м. Миколаєві Миколаївської області та протидію проведенню мобілізації в умовах воєнного стану, отримавши від невстановлених осіб заздалегідь виготовлений пристрій для прихованого відеоспостереження, встановив його на тротуарі в насадженнях навпроти у будинок № 45 по вулиці Шевченка у м. Миколаєві, через який невстановлена особа мала можливість в режимі он-лайн спостерігати та контролювати вчинення терористичного акту, та о 20 годині 34 хвилин цього ж дня залишив сумки з саморобними вибуховими пристроями на ганку біля входу в будівлю ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . У цей же час, о 20 годині 58 хвилин 06.06.2025 на мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , та о 20 годині 59 хвилин 06.06.2025 на мобільний телефон з номером НОМЕР_2 , які були приєднані до саморобних вибухових пристроїв та виконували функцію детонаторів, невстановленою особою з невстановленого на даний час номеру телефону були здійснені телефонні дзвінки, які мали привести вибухівку в дію, однак, з технічних причин, вибух не відбувся, а в подальшому зазначені саморобні вибухові пристрої було деактивовано працівниками правоохоронних органів. Отже, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення терористичного акту, до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

2. Вказані дії ОСОБА_10 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 258 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на вчинення терористичного акту. тобто вчинення вибуху, який створював небезпеку для життя і здоров`я людей, з метою порушення громадської безпеки і залякування населення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

ІІ……Під час здійснення цього кримінального провадження відносно ОСОБА_4 запобіжні заходи застосовувались таким чином.

1. В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_11 від 09 червня 2025 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04 серпня 2025 року включно.

При цьому слідчий суддя розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти, не визначив.

В подальшому строк дії цієї ухвали слідчими суддями продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_12 від 05 вересня 2025 року - до 03 листопада 2025 року включно.

2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2025 року строк тримання обвинуваченого під вартою продовжений до 12 грудня 2025 року включно.

Подальшою ухвалою того ж суду від 11 грудня 2025 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовженим до 09 лютого 2026 року включно.

3. Під час винесення вказаних ухвал слідчі судді та суд виходили з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити новий злочин.

IV……Хід розгляду справи у суді може бути охарактеризований таким чином.

1. Суд завершив підготовче провадження та розпочав судовий розгляд.

2. Під час судового розгляду прокурор оголосив обвинувальний акт.

3. Далі, суд встановив ставлення обвинуваченого до висунутого обвинувачення.

При цьому обвинувачений заявив, що повністю визнає фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, але - не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів, адже - не мав терористичного мотиву, а предмет злочину не є справжнім вибуховим пристроєм.

4. Далі суд встановив обсяг та порядок дослідження доказів.

При цьому суд визначив, що докази у справі слід досліджувати в такому порядку:

-дослідження документів;

-допит свідків;

-допит обвинуваченого.

2. Наразі суд розпочав дослідження документів.

2.1. Зокрема, суд долучив надані прокурором документи /за твердженнями прокурора, під час досудового розслідування вони були сформованими у перший том кримінального провадження/ та розпочав їх дослідження.

2.2. Під час дослідження наданих прокурором документів з`ясувалось, що наявні в них відомості є вкрай уривчатими та у своїй сукупності не здатні призвести до встановлення цілісної картини навіть - обставин, що мають відношення до застосованої під час здійснення кримінального провадження правової процедури, не кажучи вже - про обставини стверджуваного злочину.

Таке об`єктивно породжує сумніви у доцільності подальшого дослідження цих документів до надання суду відомостей, які у сукупності здатні охарактеризувати цілісну картину подій.

2.3. При цьому наразі сторони не мають можливості надати суду необхідні документи.

2.4. З огляду на таке сторони не вважають за доцільне подальше дослідження документів за таких умов та просять про оголошення перерви у судовому засіданні.

V……Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-IX), від 14 липня 2025 року № 478/2025 (затвердженим Законом України від 15 липня 2025 року № 4524-IX), від 20 жовтня 2025 року (затвердженим Законом України № 4643-ІХ від 21 жовтня 2025 року)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

Щодо подальшого руху цього кримінального провадження.

1. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовує, зокрема, процесуальний закон, що регулює аналогічні правовідносини.

2. Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

3. Відповідно до статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України

…

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

/частина 2/

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

/частина 6/

Щодо застосування запобіжного заходу до обвинуваченого.

І……Відповідно до частини 1 статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.? ?

ІІ......Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

/частина 1/

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

/частина 2/

ІІІ......Національне законодавство не містить поняття «обґрунтована підозра».

Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

2. У пункті 48 рішення у справі «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

«Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання»

3. При цьому Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

4. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто - не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані - під час арешту, ані - під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть - для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 - 62/

ІІІ......Стосовно передбачених законом види запобіжних заходів, що можуть бути застосованими до ОСОБА_13 , суд відзначає таке.

1. Відповідно до статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

/частина 1/

...

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114

/частина 6/

2. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою ...статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

…

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

-щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

-щодо злочину, який спричинив загибель людини;

-щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

-щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України;

-щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

...

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями ...258-258-6...Кримінального кодексу України.

/частина 4/

3. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року зазначив, зокрема, таке

[Відповідно до частини 6 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України] застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залежить не лише від тяжкості злочину, у якому її підозрюють або обвинувачують, а й від наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 Кодексу.

За статтею 177 Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; учинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його підозрюють, обвинувачують (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, що їх визначено частиною першою статті 177 Кодексу (частина друга). До того ж під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не встановлено винятків щодо дотримання приписів статей 178, 194 Кодексу, які визначають обставини, з`ясування яких є обов`язком слідчого судді, суду як для застосування цього запобіжного заходу, так і для його продовження.

[Такі критерії] для застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, [мають застосовуватись під час застосування частини 6 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України]

...

Аналізуючи частину першу статті 183 Кодексу, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 Кодексу. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений Кодексом.

Відповідно до Кодексу можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 Кодексу (друге речення частини першої статті 182); «під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України» (абзац восьмий частини четвертої статті 183). Тобто із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

/пункт 6.3/

ІV......Порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в обставинах цього кримінального провадження є визначеним таким чином.

1. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності підстав для застосування такого запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (рішення від 26.06.1991 року), «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

V......Відповідно до статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України

застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

/частина 1/

…

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

/частина 4/

Розмір застави визначається у таких межах

…

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

/частина 5/

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали.

Щодо подальшого руху кримінального провадження.

1. Наразі подальший ефективний розгляд цього кримінального провадження не є можливими.

Відносини, що виникли в зв`язку із таким, та ті, що врегульовані у статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України, є повністю подібними, адже мають тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Таке доводить, що за обставин, що склались в межах цього кримінального провадження, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

2. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та сторін у справі, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 02 березня 2026 року до 14:00 години.

Стосовно запобіжних заходів, які можуть бути застосовані в обставинах цього кримінального провадження.

1. Відповідно до щойно процитованих приписів законодавства та прямих вказівок у рішенні Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року, відносно ОСОБА_14 можуть бути застосовані такі запобіжні заходи:

-тримання під вартою;

-застава

2. «Дух» процедури визначення розміру застави у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - дозволити звинуваченій особі залишитися поза в`язницею, доки суд не визнає їх винною2.

З цього випливає обов`язок суду призначити такий розмір застави, щоб була забезпечена процесуальна поведінка особи, а людина вийшла на волю. Правосуддя не потребує, щоб людина чекала вироку під вартою - вона ж ще не винна3.

Розмір застави, як сума гарантії, повинна бути оціненою переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків.

Так, намагання «прив`язати» суму гарантії від затриманої особи виключно до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає ст. 5 (3) Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а, імовірніше, для забезпечення присутності звинуваченого на слуханні. Тож її сума повинна бути встановлена здебільшого шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які повинні надати заставу. Іншими словами, перспектива втрати застави чи дій проти гарантів у разі його неявки до суду буде виступати як достатній стримувальний фактор, щоб розсіяти будь-яке бажання з його боку переховуватись від правосуддя.

Такий розмір має відповідати встановленим законом межам

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_4 .

1. Оскільки по справі здійснюється лише підготовче провадження, «обґрунтованість підозри» у сенсі «обґрунтованості висунутого обвинувачення» судом не перевіряється, а встановлення її вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу на цьому етапі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. При цьому суд відзначає, що «правдоподібність» висунутої ОСОБА_4 підозри наразі сторонами кримінального провадження, зокрема - захистом - не заперечується.

Більше того, фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті, ОСОБА_4 визнає, ці обставини у сукупності цілком здатні обґрунтувати припущення про вчинення ОСОБА_4 вказаного в обвинувальному акті злочину.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, а строк її перебування під вартою наразі не є домірним такому.

З огляду на таке, наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України суд вважає доведеною.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Стосовно наявності цього ризику суд відзначає таке.

2.1. Припущення про вчинення ОСОБА_4 неправомірних дій, як доведено вище, є «правдоподібним».

2.2. В той же час, раніше кримінальних правопорушень він не вчиняв та до кримінальної відповідальності не притягався.

2.3. При цьому матеріали кримінального провадження доводять, що правопорушення, у вчиненні якого він наразі обвинувачується, було вчинене ним з корисливих мотивів.

Наведене у сукупності призводить до висновків про те, що:

-наявність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів на цей час не є спростованою;

-в обставинах цього кримінального провадження неправомірна поведінка обвинуваченого є пов`язаною з обставинами, які піддаються ефективному контролю.

3. Прокурор посилається про те, що в обставинах цього кримінального провадження обвинувачений може обвинувачений може незаконно впливати на свідків, експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні та вплинути на кримінальне провадження «іншим чином».

Але ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2025 року встановлено, що такі ризики є відсутніми; відомостей про обставини, що з`явились після цієї дати та свідчать про виникнення таких ризиків матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, ці ризики суд вважає відсутніми.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно обвинуваченої.

Вирішуючи, з огляду на встановлені вище обставини, питання про застосування відносно обвинуваченої запобіжного заходу, суд відзначає таке.

1. Як доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження є наявною «правдоподібна» підозра у вчиненні обвинуваченим злочину та декілька ризиків, що виправдовують застосування запобіжного заходу.

Таке дає підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу з числа передбачених законом у вигляді тримання під вартою або застави.

2. Наразі відносно обвинуваченого застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права бути звільненим під заставу.

3. Процесуальні підстави /відповідне клопотання/ про застосування застави відносно ОСОБА_4 наразі є відсутніми.

4. Обрання відносно нього іншого,ніж тримання під вартою та застава, запобіжного заходу діючим законодавством не передбачене.

З огляду на таке суд не може не прийти до висновку про те, що строк тримання ОСОБА_4 під вартою слід продовжити, задовольнивши клопотання прокурора про таке.

Керуючись статтями 369-372; 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 2 статті 258 Кримінального Кодексу України - оголосити перерву до 02 березня 2026 року до 14:00 години.

2.Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 27 березня 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 05 днів, в решті - оскарженню окремо від судового рішення не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\

2 - див., окрім іншого, рішення Верховного Суду США у справі « Stack v. Boyle» від 05 листопада 1951 року (Stack v. Бойл | 342 U.S. 1 (1951) | Justia Центр Верховного суда США)

3 - див. аналогічну думку - https://yur-gazeta.com/publications/sferi-praktiki/antikorupciyna-praktika/yak-viznachaetsya-rozmir-zastav-yak-zapobizhnih-zahodiv-i-shcho-pishlo-ne-tak.html