Справа № 322/1629/25
Провадження № 1-кп/314/513/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003057 від 08.04.2024 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня, який перебуває на посаді гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти, військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, у військовому званні «солдат», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

встановив:

формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією, перебуваючи з 19.04.2023 на посаді гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.02.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, не з`явився на службу з лікувального закладу до тимчасового місця розташування ВЧ НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 після виписки з ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 09.09.2025.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину повністю та підтвердив вчинення ним даного кримінального правопорушення при викладених вище обставинах, підтвердив в судовому засідання що не мав наміру повертатися до служби після виписки з шпиталю, час проводив на власний розсуд. В судовому засідання вину визнав повністю, висказав щире каяття.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_5 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 408 КК України а саме дезертирство, тобто нез`явлення військовослужбовця із лікувального закладу на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

У судових дебатах прокурор просив призначити покарання ОСОБА_5 за ч.4 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обвинувачений та його захисник просили призначити мінімальне покарання, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, враховуючи пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 408 КК України, суд виходить з наступного:

- санкція частини 4 статті 408 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні обвинувачення), за яких обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень частини 5 статті 12 КК України, є особливо тяжким злочином та кваліфікуються за частиною 4 статті 408 КК України;

- за станом здоров`я, ОСОБА_5 придатний до служби;

- за місцем служби, ОСОБА_5 характеризується посередньо.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений частиною 4 статті 408 КК України, тобто позбавлення волі, і на найменший строк, 5 років. Позаяк саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає, оскільки у зв`язку з набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування статей 69 і 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 408 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Строк покарання ОСОБА_5 необхідно обчислювати з дня фактичного затримання, а саме з 11.09.2025, зарахувавши попереднє ув`язнення у строк покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_5 підлягає продовженню.

Підстав для зміни запобіжного заходу до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнення обвинуваченого з-під варти, згідно з положеннями ч. 3 ст. 377 КПК України, судом не встановлено.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України і призначити йому покарання, у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 а саме з 11.09.2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення направити учасникам по справі.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Судді ОСОБА_9

ОСОБА_10

09.04.2026