Провадження № 1-кп/554/192/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001121 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив та підтримав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів із визначенням альтернативного запобіжного заходу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або в більшому розмірі.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на обставини, зазначені ним в обвинувальному акті, згідно з якими сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_4 епізод злочинної діяльності від 01 вересня 2025 року, приблизно о 03:50 год, з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану. Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, у разі доведеності його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Також зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень; незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Зокрема, зазначає, що потерпіла надала вагомі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, у зв`язку з чим обвинувачений може намагатися впливати на неї шляхом погроз, підкупу чи шантажу з метою зміни потерпілою своїх свідчень. Так само обвинувачений може впливати й на свідків. Натомість, зміна показань чи відмова від давання показань потерпілою чи свідками на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення судового розгляду та позбавить можливості притягнення винної особи до кримінальної відповідальності. На думку прокурора, обвинувачений також може продовжити протиправну діяльність та вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений ніде не працює, відповідно, не має постійного заробітку чи законних джерел доходів, що свідчить про відсутність в останнього будь-яких засобів для забезпечення життєдіяльності, водночас становить ризик вчинення правопорушень корисливої спрямованості в майбутньому. Так, прокурор зазначає, що 29 листопада 2024 року ОСОБА_4 вже затримували в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. 30 листопада 2024 року слідчий суддя Шевченківського (Октябрського) районного суду міста Полтави застосовував до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів із можливістю внесення застави. Надалі запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено ухвалами Подільського (Ленінського) районного суду міста Полтави. Зрештою, 20 травня 2025 року ОСОБА_4 був звільнений з-під варти під заставу та на нього покладено процесуальні обов`язки, передбачені ухвалою суду. Крім того, ОСОБА_4 допускав неявки у судові засідання в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в Подільському районному суді міста Полтави, у зв`язку з чим прокурор подавав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою. 09 вересня 2025 року ухвалою Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_4 залишено запобіжний захід у виді застави. Однак, як зазначає прокурор у клопотанні, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи встановлені відносно нього ухвалою суду обов`язки, вчинив нове діяння за ознаками тяжкого злочину майнового характеру проти потерпілої жінки поважного віку з інвалідністю ІІ групи. Під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 17 вересня 2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 листопада 2025 року. Надалі 29 грудня 2025 року суд продовжив строк тримання обвинуваченого до 25 лютого 2026 року, який наразі закінчується.

На переконання прокурора, вказані вище обставини у їх сукупності вказують на те, що ОСОБА_4 має підвищену суспільну небезпечність, не має стабільного заробітку, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин, а тому може продовжити злочинну діяльність.

Ризик переховування обвинуваченого прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення, у зв`язку з чим останній може покинути постійне місце проживання з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Крім того, з урахуванням наведених вище обставин, прокурор вважає, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Інші більш м`які запобіжні заходи, на переконання прокурора, обирати обвинуваченому недоцільно, оскільки особисте зобов`язання не буде дієвим з огляду на особу обвинуваченого, його репутацію, вищевказані ризики та тяжкість кримінального правопорушення. Особисту поруку не можна застосувати, оскільки жодна особа, яка заслуговує на відповідну довіру, не зверталася до органів досудового розслідування з метою поручитися за обвинуваченого і такої пропозиції не надходило й від нього самого. Заставу не можна застосувати, оскільки до обвинуваченого такий запобіжний захід вже застосовувався судом і був обвинуваченим порушений, після цього обвинувачений вчинив нове діяння за ознаками тяжкого злочину з корисливих мотивів. Домашній арешт, на думку прокурора, не можна обирати обвинуваченому з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_4 і те, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання зазначеним ризикам.

У судовому засіданні обвинувачений та захисник із клопотанням прокурора не погодилися, зазначили, що ризики прокурором не обґрунтовані, а отже не доведені. Водночас потерпіла перебуває за кордоном, а в обвинуваченого взагалі немає паспорту для виїзду за межі України. Просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, або зменшити розмір застави.

18 лютого 2026 року на адресу суду від захисника надійшло письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому зазначає про таке. Сторона захисту вважає, що обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим та непропорційно обмежує його свободу. У клопотанні зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, проживає разом із матір`ю, яка має ряд невиліковних хвороб та постійне місце проживання. Щодо ризиків, зазначених у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, то сторона захисту вважає, що такі відсутні, ризики мають абстрактний, неконкретизований характер, жодними доказами не підтверджені. Вважають, що в даному випадку запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. На підставі викладеного, просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт у нічний період доби за місцем фактичного проживання або визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши суть клопотань сторін, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, 17 вересня 2025 року під час досудового розслідування цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 15 листопада 2025 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави 30 (тридцять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

З вищевказаної ухвали слідчого судді вбачається, що під час досудового розслідування встановлено наступні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу в кримінальному провадженні; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

13 листопада 2025 року під час підготовчого засідання суд обрав (продовжив строк) запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до 10 січня 2026 року включно; визначено ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн.

Надалі 29 грудня 2025 року суд своєю ухвалою продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому, до 25 лютого 2026 року включно.

Аналізуючи клопотання прокурора, суд вважає, що вказані ним ризики є доведеними, на теперішній час продовжують існувати, вони суттєво не змінилися та їх вагомість не зменшилася з огляду на таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Оскільки судове провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті, тому суд не дає оцінки обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому, суд враховує дані про його особу, вік, стан здоров`я, репутацію, майновий та сімейний стан, наявність фактичного місця проживання, його соціальні зв`язки за місцем проживання, наявність судимостей.

Посилання ж захисника на позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 та його належну поведінку, яка б не викликала сумнівів з приводу ймовірності настання зазначених прокурором ризиків за п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження перевіркою матеріалів судового провадження.

Не надано й відповідних даних про це стороною захисту протягом розгляду відповідного клопотання прокурора.

Водночас установлені під час розгляду клопотання обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_4 та його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Суд безумовно враховує соціальні характеристики особи обвинуваченого й те, що ОСОБА_4 неодружений, має соціальні зв`язки із сім`єю, фактично проживає разом із матір`ю, яка має захворювання, однак ці дані в їх сукупності не спростовують наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, і неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину проти власності, вчинений в умовах воєнного стану, що має високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку суду, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , що на цій стадії судового розгляду виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, обвинувачений у судовому засіданні визнав факт відсутності в нього офіційного місця роботи та легальних джерел доходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 є особою працездатного віку, фізично розвинений, не хворіє, має професійно-технічну освіту, але офіційно не працює, неодружений, на утриманні осіб не має, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє 02 квітня 2019 року вироком Октябрського (нині - Шевченківського) районного суду міста Полтави за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Крім того, на розгляді в Подільському районному суді міста Полтави перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000674 від 29.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Згідно з відомостями, які надав прокурор у судовому засіданні, в зазначеному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 90840,00 грн, і станом на теперішній час за обвинуваченого на депозитний рахунок внесено вказаний розмір застави у зв`язку з чим останнього було звільнено з-під варти. Однак, обвинувачений після звільнення вчинив злочин, який є предметом розгляду цієї справи.

Між тим, оцінку вказаним обставинам щодо особи обвинуваченого суд надавав і під час обрання запобіжного заходу. Зазначені обставини на теперішній час не змінилися.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , ця обставина сама по собі свідчить про наявність ризиків, які зазначені прокурором, серед яких, ризик переховування від суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню.

Та обставина, що ОСОБА_4 має постійне (зареєстроване) місце проживання не є безперечним фактором, що здатний запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також прокурор наголосив на ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе продовжити протиправну діяльність щодо вчинення нових корисливих злочинів як джерела для забезпечення існування та заради отримання прибутку.

Більше того, судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, свідки і потерпіла у кримінальному провадженні не допитувалися в судовому засіданні, письмові, речові та інші докази також не досліджувалися.

Таким чином, є вагомі підстави вважати, що обвинувачений, якому стороною обвинувачення інкриміновано, зокрема, вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, дійсно може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини є достатніми для висновку, що ризики, які визначені в ухвалі слідчого судді, заявлені і доведені прокурором у судовому засіданні, на теперішній час не зменшилися, а жоден інший запобіжний захід на теперішній час не може їм запобігти.

Своєю чергою, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 17 вересня 2025 року визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на час постановлення такого рішення становило 60560,00 грн.

Зазначене судове рішення ухвалене слідчим суддею, а тому 13 листопада 2025 року суд, обираючи запобіжний захід обвинуваченому під час судового розгляду цього кримінального провадження, з метою правової визначеності повторно розглянув питання щодо розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави та визначив його на рівні 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок) грн, після внесення якої обвинувачений ОСОБА_4 звільняється з-під варти під заставу.

Суд звертає увагу, що під час судового розгляду застава як альтернативний запобіжний захід зберігає свою дію до її скасування (або зміни розіміру), в тому числі, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що станом на теперішній час визначення розміру застави в сумі 90840,00 грн є достатнім засобом для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого з огляду на вищевказані обставини і встановлені в судовому засіданні ризики.

На думку суду, саме такий розмір застави на теперішній час, враховуючи суспільну небезпечність такого злочину та серйозність висунутого обвинувачення, з огляду на встановлені ризики, які мають реальний характер, є справедливим, дієвим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не є надмірним і не порушує права обвинуваченого, відповідає гарантіям, закріпленим, зокрема, у статтях 5, 6 ЄКПЛ.

Також суд вважає, що у разі внесення застави необхідно покласти на обвинуваченого процесуальні обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

Таким чином, клопотання прокурора необхідно задовольнити частково.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 201 КПК України до клопотання про зміну запобіжного заходу мають бути додані, зокрема, копії матеріалів, якими підозрюваний, сторона захисту, обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, обов`язок доказування щодо виникнення підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу покладається на сторону захисту, яка звернулася до суду з таким клопотанням.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

При вирішенні питання щодо доцільності зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого судом повністю враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України.

У судовому засіданні стороною захисту в обґрунтування доводів клопотання про зміну запобіжного заходу зазначено про те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Полтаві та проживає разом із матір`ю, яка має захворювання.

Суд, дослідивши клопотання захисника та надані в судовому засіданні матеріали, вважає, що на теперішній час відсутні достатні правові підстави для зміни запобіжного заходу, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи таке.

По-перше, ризики, які були встановлені судом, на теперішній час не відпали та продовжують існувати, що виправдовує подальше застосування до обвинуваченого раніше застосованого запобіжного заходу.

Сторона захисту не навела обґрунтованих доводів та не надано достатньо доказів, які б свідчили про зміну або зменшення встановлених ризиків кримінального провадження.

По-друге, у розумінні вимог кримінального процесуального закону зазначені у клопотанні обставини щодо характеристик особи обвинуваченого та його соціальних зв`язків не є тими новими обставини, які не розглядалися судом.

Суд вважає, що зазначені стороною захисту відомості щодо особи обвинуваченого не переважають ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що встановлені судом під час обрання запобіжного заходу, та не свідчать про обґрунтовану неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Нових, суттєвих обставин, які б давали достатні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченій захистом не зазначено та відповідних обґрунтувань для розгляду до суду не представлено, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які б давали підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 331, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити до 22 квітня 2026 року включно строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001121.

Визначений ухвалою суду від 13 листопада 2025 року, альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок) грн, залишити без змін, після внесення якої обвинувачений ОСОБА_4 звільняється з-під варти під заставу.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби та зменшення розміру застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1