Номер провадження: 11-кп/813/330/26
Справа № 513/1/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.12.2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Сарата Одеської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, а в останнє

26.06.2014 Малиновським районним судом м.Одеса переглянутий вирок Суворовського районного суду від 20.12.2011, на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 невідбутий строк покарання скорочено наполовину и визначено покарання 8 місяців 7 днів позбавлення волі. Всього до відбуття строк покарання 3 роки 3 місяці 23 дня позбавлення волі, 22.08.2014 ОСОБА_8 було звільнено з Південної ВК Одеської області № 51 згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеса від 18.08.2015 умовно-достроково на 4 місяця 7 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.12.2023 року ОСОБА_8 , визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна.

Також оскаржуваним вироком вирішено питання заходів забезпечення, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку

30.09.2018 року приблизно о 12 годині 55 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, насильницьким шляхом, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, діючи з прямим умислом, шляхом відкриття вхідних дверей незаконно проник до будинку АДРЕСА_2 , де у присутності малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , демонструючи заздалегідь підготовлений для вчинення злочину кухонний ніж, який знаходився у нього у правій руці, яким вказав на можливість застосування до господарки будинку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначеного кухонного ножа з метою насильницького заволодіння її майном, тим самим погрожуючи їй застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, почав вимагати грошові кошти у ОСОБА_12 .

Сприймаючи погрози застосування ОСОБА_8 фізичного насильства реальними, потерпіла ОСОБА_12 сказала малолітній ОСОБА_11 принести грошові кошти, які знаходились у сусідній кімнаті, на що остання принесла грошові кошти в сумі 600 гривень (три купюри номіналом по 200 гривень) та передала в руки ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном насильницьким шляхом, з корисливих мотивів, у присутності ОСОБА_12 та малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , умисно незаконно заволодів грошовими коштами у сумі 400 гривень (дві купюри номіналом по 200 гривень), які знаходились на підвіконні в одній з житлових кімнат вказаного будинку.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, демонструючи вищевказаний кухонний ніж, який знаходився у ОСОБА_8 в правій руці, умисно відкрито заволодів майном ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном марки «Nomi І-281» чорного кольору, з imei - НОМЕР_1 , imei - НОМЕР_2 , вартістю 499,17 гривень, в середині якого знаходилась картка мобільного оператора «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 вартістю 50 гривень, акумуляторною батарею до мобільного телефону марки «Nomi І-281» вартістю 63,33 гривень, мобільним телефоном марки «Redmi 5A», з imei - НОМЕР_4 , imei - НОМЕР_5 , вартістю 2280 гривень в середині якого знаходилась картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_6 вартістю 50 гривень та чохлом рожевого кольору від мобільного телефона марки «Redmi 5A» вартістю 46,66 гривень, які знаходились на столі вищевказаного приміщення.

Внаслідок незаконного заволодіння майном ОСОБА_12 , насильницьким шляхом, ОСОБА_8 спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3942,50 гривень.

Після скоєння злочину ОСОБА_8 з місця пригоди зник розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями, ОСОБА_8 скоїв напад з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи (розбій), поєднаний з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій зазначає, що вважає вирок у частині призначеного покарання є вкрай суворим для обвинуваченого з урахуванням усіх обставин справи, його особистості, а також наявності пом`якшуючих обставин.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що обвинувачений щиро розкаявся, жалкує про скоєне, хворіє на хронічну хворобу - гепатит «С», матеріальні претензії у потерпілих відсутні.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник обвинуваченого просить вирок відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити призначене покарання та визначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілої, яка повідомлялися у передбачений КПК порядок, клопотань про проведення апеляційного розгляду за її участю не подавала.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу, на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду:

обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;

прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України,судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, ніким не оспорюються, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вони не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарг щодо суворості призначеного покарання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченому, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; характеристику особи обвинуваченого; конкретні обставини справи - щире каяття. Водночас зазначив і наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме ічинення злочину щодо особи похилого віку та у присутності дитини.

На підставі наведених даних суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке наближене до мінімального передбаченого санкцією інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, яке необхідне відбувати реально. На думку апеляційного суду, вид та розмір покарання, яке призначене судом першої інстанції, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які утворять у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на неправильність застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що призвело б до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Апеляційний суд звертає увагу, на підвищену суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив посягання на одне з найцінніших соціальних благ - право власності, з корисливих мотивів. При цьому, вчиненого відносно жінки похилого віку, яка, очевидно для обвинуваченого була фізично слабшою та не матиме можливості протидіяти його незаконним діям, демонструє високий ступінь соціальної небезпечності обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, однак вважає за необхідне зазначити, що зазначені факти не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Крім того, кримінальний процесуальний закон України не позбавляє права обвинуваченого звернутись до установи, де останній відбуватимє покарання за вироком, із відповідним клопотанням у порядку ст.537 КПК України.

Апеляційна скарга сторони захисту не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційна скарга не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532, 615, КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.12.2023 року відносно ОСОБА_8 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4