Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2196/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/164/26
Категорія ч.3 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №283/2196/23 в межах кримінального провадження №0000164 від 26.05.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 13.05.2025 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 8 років.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - задоволено.

Стягнуто з цивільного відповідача ОСОБА_10 , на користь потерпілої ОСОБА_7 , матеріальну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 221138,00 гривень та моральну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 1000000 гривень.

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000164 від 26.05.2023 скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 26 травня 2023 року близько 20:20, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «NISSAN PRIMERA» державний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , рухався по автодорозі між населеними пунктами «Нове Життя Будо-Вороб`ї» в напрямку села Нове Життя Коростенського району Житомирської області, перевозивши пасажирів - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Наближаючись до села Нове Життя з боку села Будо-Вороб`ї, на відстані близько 200 метрів від села Нове Життя, ОСОБА_10 рухався зі швидкістю понад 102109 км/год, проявив небезпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, неправильно оцінив ситуацію на дорозі та в порушення вимог пунктів 12.3 та 12.6 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль виїхав на ліве узбіччя та зіткнувся з деревом. У результаті ДТП пасажирка автомобіля «NISSAN PRIMERA» ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_10 пункту 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної ситуації, дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден голови та кінцівок, переломів правого передпліччя, лівого плеча, грудини, ребер, забою серця, розривів легень та печінки, переломів кісток основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки. Ці ушкодження класифікуються як тяжкі, становили небезпеку для життя в момент їх спричинення, могли бути завдані дією твердих тупих предметів і знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої. Причиною смерті ОСОБА_12 стали множинні травми голови з переломами основи черепа, крововиливи під м`яку мозкову оболонку, переломи ребер, грудини, забій серця, розриви легень і печінки, що призвело до зупинки функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності та дихання.

Дії ОСОБА_10 кваліфікуються як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, за що передбачена кримінальна відповідальність за частиною 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, як незаконний, та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку із недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та відмовити за безпідставністю у задоволенні цивільного позову. При цьому, зазначає, що будучи допитаним в судовому засіданні він показав, що 26.05.2023 року ввечері керував автомобілем «МІ55АМ РЕКІМЕКА» та рухався по автодорозі в напрямку с. Нові Воробі. В транспортному засобі перебували пасажири ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . Оскільки зустрічна смуга для руху була вільна, автомобіль рухався по центру дороги. Знаки які б інформували про наявність ям на дорозі по ходу мого руху були відсутні. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало потрапляння заднього лівого колеса мого автомобіля в велику яму, після чого колесо пробилося, а автомобіль занесло на узбіччя де останній зіткнувся з ростучим деревом. На значній відстані перед ямою в яку потрапило колесо автомобіля по ходу його руху знаходиться незначна ямковість, чи бачив він під час руху дану ямковість він не памятає, однак не наїжджав на ямковість, оскільки рухався по центру дороги, а наїхавши відчув би це. Яму в яку потрапило колесо автомобіля та яка стала причиною ДТІЇ він не бачив. Швидкість з якою він рухався безпосередньо перед ДТІ він точно не пам`ятає, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння та на різних ділянках дороги рухався з різною швидкістю.

Звертає увагу, що призначаючи експертизу по справі слідчий спочатку своєю постановою вказав експерту що небезпеки водно автомобіля марки «NISSAN PRIMERA»» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , під час руху не виникало, в подальшому постановою про уточнення вихідних даних слідчий не лише уточнив вихідні дані а й визначив що - вважати вірним, що небезпека для водія автомобіля марки «NISSAN PRIMERA» ОСОБА_10 , яка виникає для його руху з моменту об`єктивної видимості ямковості на автодорозі. Аналізуючи дані обставини та матеріали справи зокрема протокол проведення слідчого експерименту, схему дорожньо-транспортної пригоди, висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи приходить до висновків, що слідчим було невірно визначено момент небезпеки для руху. Наголошує, що оскільки даний висновок експерта є сумнівним, неналежним чином обґрунтованим та неузгодженим з методичною літературою якою користувався експерт, та як було підтверджено в судовому засіданні експертом попри завантаженість транспортного засобу 2 пасажирами, останній виходив з незавантаженості транспортного засобу та при проведенні розрахунків застосовувалися коефіцієнти, що відповідають незавантаженому транспортному засобу, то такий висновок не відповідає вимогам достовірності та як наслідок можливості використання його як належного доказу. За таких обставин для спростування висновків даної експертизи та з`ясування об`єктивної істини по справі стороною захисту заявлялося клопотання про проведення повторної автотехнічної експертизи. Разом з цим, судом першої інстанції було безпідставно відмолено в задоволенні даного клопотання та не враховано заперечення сторони захисту щодо висновку експерта, та ту обставину, що висновок експерта не має наперед установленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, однак підлягає ретельній перевірці і оцінці з боку суду.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не дослідивши обставини справи, прийшов до помилкових висновків про порушення ним п 12.6 (г) ПДР України. При цьому, він керував легковим автомобілем, а не автобусом і в жодному разі не міг порушити цей пункт ПДР та жодних доказів порушення даного пункту правил судом досліджено не було. Суд передчасно прийшовши до висновків щодо його винуватості та призначивши покарання не врахував період його затримання, а також не вирішив долю внесеної за нього застави. Також, наголошує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки необґрунтованості позовних вимог, невідповідності визначеного розміру моральної шкоди в 1000000 грн. жодним вимогам розумності і справедливості, тій обставині що до розміру матеріальної шкоди включено в тому числі витрати на пам`ятник в значному розмірі а саме 170000 грн. що не підтверджені належними доказами їх понесення, а саме реального перерахування даних коштів позивачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_15 , які частково підтримали подану апеляційну скаргу, зазначивши, що обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнає свою вину та щиро кається у вчиненому, а тому апеляційні вимоги щодо виправдання обвинуваченого не підтримують. Згідно заперечень представника потерпілого та прокурора щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України та не викликають у суду сумнівів.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін, під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в суді першої інстанції не визнав. Пояснив суду, що дійсно 26.05.2023 близько 20:20 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Алкогольні напої вживав разом із дружиною та кумою ОСОБА_12 . На запитання, що саме вживав, відповів, що вино та горілку. Під час застілля виникла розмова про те, що нібито він має коханку, у зв`язку з чим було вирішено поїхати до сусіднього села, щоб з`ясувати, чи це відповідає дійсності. Діти відмовляли його від цієї поїздки. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем, рухався автодорогою між населеними пунктами «Нове Життя Будо-Вороб`ї» у напрямку села Нове Життя Коростенського району Житомирської області. На передньому пасажирському сидінні перебувала його дружина ОСОБА_13 , а на задньому сидінні - ОСОБА_12 . ОСОБА_12 голосно розмовляла та торкнулася його рукою, через що він відволікся й обернувся до неї. У цей момент він не помітив яму посеред дороги, автомобіль підкинуло вліво, він різко вивернув кермо вправо, почув удар об дерево, спрацювали подушки безпеки. Після зупинки автомобіля він помітив, що в салоні відсутня ОСОБА_12 . Разом із дружиною вийшов з автомобіля і побачив ОСОБА_12 на узбіччі без ознак життя. Вважає, що ДТП сталося внаслідок нещасного випадку: перебував у стані алкогольного сп`яніння, рухався зі швидкістю 80110 км/год, його відволікла потерпілою. На запитання представника потерпілої, чи якби обвинувачений був тверезий, чи міг би він уникнути трагедії, яка трапилася, останній відповів, що напевне так міг. Обвинувачений у показах не оспорював факт перебування у момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, порушення правил дорожнього руху, неуважність те безпечність.

У судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 змінив свою позицію, викладену під час розгляду справи судом першої інстанції та в поданій апеляційній скарзі.

Так, у ході апеляційного розгляду ОСОБА_10 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, погодився з установленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження та правильністю юридичної кваліфікації його дій.

Обвинувачений підтвердив, що саме його протиправні дії, пов`язані з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушенням вимог Правил дорожнього руху України, перебували у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її тяжкими наслідками.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, надані обвинуваченим у суді апеляційної інстанції визнавальні показання є послідовними, добровільними та такими, що повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, яким надано належну правову оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснила, що приїхала на місце ДТП того ж дня 26.05.2023. ОСОБА_10 на той момент перебував в автомобілі поліцейських, від нього відчувався стійкий запах алкоголю, говорив він незв`язно. Потерпіла ОСОБА_12 загинула. Шкоду обвинуваченим не відшкодовано.

Свідок ОСОБА_16 дала показання, що 26.05.2023 її батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_13 , хрещена ОСОБА_12 та ще кілька сусідів сиділи за столом і вживали алкогольні напої. Випивши чимало алкоголю, батько, мати та ОСОБА_12 вирішили поїхати до села Нове Життя. Батько сів за кермо, і вони вирушили. Через деякий час мати зателефонувала та повідомила, що вони потрапили в ДТП, унаслідок якої ОСОБА_12 загинула. Свідок за 20 хвилин приїхала на місце події на автомобілі.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні повідомив, що він рухався автомобілем по дорозі та побачив на узбіччі автомобіль, який зіткнувся з деревом. Біля транспортного засобу перебували чоловік і жінка, а на узбіччі лежало тіло ще однієї жінки. Жінка звернулася до чоловіка зі словами: «Ти вбив куму». Вони попросили свідка викликати працівників поліції. Свідок викликав поліцію та був присутній під час встановлення факту смерті потерпілої. Під час спілкування чоловіка з працівниками поліції свідок відчув від нього запах алкоголю. Хто саме перебував за кермом, свідкові невідомо, оскільки він прибув на місце події вже після скоєння ДТП.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції урахував фактичні дані, які містять:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.05.2023 року, складеним старшим слідчим ВРЗ у СТ СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_18 за участі понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та слідчої ОСОБА_21 , яким встановлено: місцем дорожньо-транспортної пригоди є автодорога між селами Будо-Вороб`ї та Нове Життя. Погодні умови на момент огляду: похмуро, періодичний незначний дощ. Вид події - наїзд транспортного засобу на дерево. Дорожнє покриття - асфальт, стан - сухий, з наявністю ямковостей. Загальна ширина дорожнього покриття становить 5,4 м. Ширина смуги руху в напрямку огляду - 2,7 м, у зустрічному напрямку - також 2,7 м. Ширина роздільної смуги - приблизно 0,15 м. Наявна дорожня розмітка 1.5 по центру проїжджої частини. До проїжджої частини примикає праворуч узбіччя шириною 1,8 м, з лівого боку - дерева. За узбіччям з обох боків дороги також розташовані дерева. Рух на цій ділянці дороги не регулюється, освітлення відсутнє. Засобів відеоспостереження на місці події та за напрямком руху транспортного засобу не виявлено. Загальна та конкретна видимість з місця водія не перевірялись. Наявність об`єктів, що обмежують оглядовість з місця водія в напрямку руху, праворуч та ліворуч - встановлюється. Слідів, які б свідчили про переміщення об`єктів (транспортних засобів, тіл, уламків) після ДТП до початку огляду, не виявлено. Водій не заперечував проти огляду транспортного засобу. Характеристика пошкоджень транспортного засобу: пошкодження зосереджені в лівій задній боковій частині автомобіля - ушкоджені двері та колесо. Через пошкодження двері не зачиняються. Транспортний засіб на момент огляду не завантажений. Заднє ліве колесо пошкоджене (зігнутий диск, відсутній тиск у шині), решта коліс - неушкоджені. Встановлено контактну взаємодію автомобіля з деревом. Транспортний засіб розташований на місці пригоди. Відокремлених частин, уламків або інших предметів, що свідчать про взаємодію з навколишніми об`єктами, не виявлено. Інформація про загиблу особу: Тіло ОСОБА_12 на схемі розташоване на лівому узбіччі, з явними ушкодженнями голови. До протоколу додано схему та фототаблиці (а.п.6069, 7089 т.1);

- висновок експерта №31 від 27.05.2023 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стали множинні травми голови з переломами основи черепа, крововиливами під м`яку мозкову оболонку, переломами ребер і грудини, забоєм серця, розривами легень і печінки, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності та дихання. Смерть настала одразу після отримання тілесних ушкоджень. Під час судово-медичного дослідження трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді ран, саден на голові та кінцівках, переломів правого передпліччя, лівої частини грудини, ребер, забою серця, розривів легені та печінки, а також переломів кісток черепа і крововиливів під м`які мозкові оболонки. Зазначені ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердих тупих предметів майже одномоментно, мають прямий причинний зв`язок зі смертю та були завдані за життя, імовірно за обставин, зазначених у фабулі постанови. Згідно з результатами судово-токсикологічного дослідження, у крові виявлено етиловий спирт у концентрації 3,63‰, що для живої особи відповідало б тяжкому ступеню алкогольного отруєння (а.п.98-99 т.1);

- протокол огляду предметів від 14.08.2023 року, яким зафіксовано положення автомобіля марки «NISSAN PRIMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 , на проїжджій частині після вказаної пригоди (а.п.107108 т.1);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.05.2023, відповідно до якого ОСОБА_10 був затриманий 26.05.2023 о 20:42 як особа, підозрювана у вчиненні кримінального правопорушення (а.п.110111 т.1);

- висновок експерта № СЕ-19/106-23/7122-ІТ від 19.06.2023 року, яким встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) рульове керування автомобіля «NISSAN PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувало в технічно справному стані. Також на момент ДТП робоча гальмівна система та ходова частина вказаного автомобіля перебували в технічно справному стані. У ході дослідження технічного стану робочої гальмівної системи, рульового керування та ходової частини наданого на дослідження автомобіля «NISSAN PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не було виявлено жодних характерних ознак раптової відмови або технічної несправності систем, вузлів, агрегатів і деталей, які впливають на безпеку дорожнього руху та могли б перебувати в причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки й виникненням зазначеної ДТП (а.п.132238, т.1);

- довідку Житомирського обласного центру гідрометеорології, відповідно до якої 26.05.2023 о 20 год. 20 хв. значна хмарність; вітер північно західний, середня швидкість 3м/с, максимальна 5 м/с; температура повітря 21.1 градус тепла; відносна вологість повітря 50 %; метеорологічна дальність видимості становила 20 км (а.п.130 т.1);

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.07.2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 у присутності понятих, яким встановлено наступне. Під час експерименту ОСОБА_10 розповів і продемонстрував обставини дорожньо-транспортної пригоди. Він пояснив, що дійсно 26.05.2023 близько 20 год. 20 хв. рухався своїм автомобілем марки «NISSAN PRIMERA» разом із пасажирами - ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Автомобіль рухався автодорогою у напрямку с. Нові Вороб`ї, між селами Буда Вороб`ї - Нові Вороб`ї Коростенського району, зі швидкістю 6080 км/год. Поблизу села Нове Життя сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_10 розташував автомобіль передньою частиною в напрямку с. Нове Життя. Протяжність виявленої ямковості становить 22,30 м і займає всю ширину правої смуги руху. При визначенні об`єктивної видимості з робочого місця водія автомобіля-статиста було встановлено, що яму видно з відстані 40,60 м. Під час слідчого експерименту також встановлено, що після вказаної ямковості (позначеної на схемі № 1) з лівого боку дороги пошкоджені дерева на відстані 23,70 м. Далі, за поваленими деревами та ґрунтовим узбіччям, виявлено слід колеса транспортного засобу в напрямку с. Нове Життя. До протоколу додано ілюстративну таблицю (а.п.140148 т.1);

- висновок експерта №1131/23-25 від 26.07.2023 року, відповідно до якого швидкість руху автомобіля марки «NISSAN PRIMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , з урахуванням зафіксованої слідової інформації під час огляду місця події - а саме слідів юзу транспортного засобу, виявлених на ґрунтовому узбіччі та асфальтованому дорожньому покритті, - орієнтовно становила не менше 102109 км/год. Фактична швидкість руху зазначеного автомобіля перед настанням дорожньо-транспортної пригоди перевищувала 102109 км/год, з причин, наведених у дослідницькій частині висновку. У даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля «NISSAN PRIMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3 та 12.6 (г) Правил дорожнього руху України. Відповідно до проведених розрахунків і з технічної точки зору, в діях водія ОСОБА_10 вбачається невідповідність технічним вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Причиною створення аварійної обстановки та виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди за встановлених умов дорожнього руху, з технічної точки зору та згідно з проведеним дослідженням, слід вважати невідповідність дій водія автомобіля «NISSAN PRIMERA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України (а.п.150155 т.1);

- довідку КНП «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради від 21.06.2023, відповідно до якої у ОСОБА_10 26.05.2023 було відібрано зразок крові на вміст етанолу, відповідно до результату № 1718 від 12.06.2023 2,47 проміле (а.п.95 т.1).

Суд апеляційної інстанції вважає, що зібрані у кримінальному провадженні докази, покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку, є належними, допустимими, послідовними та узгодженими між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності й у своїй сукупності, а також з урахуванням беззастережних визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_10 , наданих під час апеляційного розгляду, повністю підтверджують його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України

Водночас, з урахуванням того, що обвинувачений в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду заперечує вирок у частині вирішення цивільного позову, колегія суддів переходить до перевірки його доводів у цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому. Як убачається з вироку, суд першої інстанції, розглянувши поданий потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, дійшов висновку про його повне задоволення, визнавши доведеними як підстави цивільно-правової відповідальності обвинуваченого, так і розмір заявлених до стягнення сум.

Місцевий суд установив, що потерпіла є донькою загиблої, що підтверджується належними доказами, визнав доведеними витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника на загальну суму 221 138 грн, а також, врахувавши характер і глибину душевних страждань, тривалість негативних наслідків, ступінь вини обвинуваченого та засади розумності й справедливості, визначив розмір моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн, у зв`язку з чим ухвалив стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 загалом 1 221 138 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому суд зобов`язаний не лише встановити наявність підстав для цивільно-правової відповідальності, а й перевірити обґрунтованість та доказовість заявленого розміру шкоди.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині розміру моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність у потерпілої права на її відшкодування, доведеність заподіяння потерпілій моральної шкоди, однак вважає визначений розмір у 1 000 000 грн таким, що не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Згідно з роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в роз`ясненнях, що містяться у п.п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її суть, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, не врахував, як того вимагає закон (ст.23 ЦК України), вимоги розумності, виваженості та справедливості, що і призвело до постановлення необґрунтованого рішення в частині вирішення цивільного позову.

Враховуючи вище наведені обставини в їх сукупності та визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, виходить із того, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, та враховує характер і обсяг душевних і психічних страждань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті позивачки, а також інші обставини, що мають істотне значення, з дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом із тим, визначаючи конкретний розмір грошового відшкодування, колегія суддів бере до уваги фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що потерпіла ОСОБА_12 на момент дорожньо-транспортної пригоди також перебувала у стані алкогольного сп`яніння, добровільно сіла до автомобіля, яким керував обвинувачений, усвідомлюючи характер його поведінки, також перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння та обставини поїздки, а також відсутність будь-яких даних про конфлікт чи примус з боку обвинуваченого.

З огляду на сукупність наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн є надмірним та таким, що не в повній мірі відповідає засадам розумності й справедливості, а тому підлягає зменшенню до 700 000 грн, що, на переконання колегії суддів, є справедливим і співмірним установленим у справі обставинам.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди слід змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, чим частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 .

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, слід зазначити, що відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Роз`яснення, що міститься у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року №3, вказують, що при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між скоєним і шкодою, що настала.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині повного задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 221 138 грн, та вважає такі висновки передчасними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на обґрунтування розміру матеріальної шкоди потерпілою надано товарний чек від 01.07.2023 року та накладну від 28.05.2023 року на поминальні обіди на суму 13 050 грн та 29 543 грн відповідно, накладну №10 на придбання ритуальної атрибутики на суму 8 545 грн, а також рахунок №001 від 03.05.2023 року на деталі пам`ятника (а.п.34,35,36 т.1).

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Так, із наданих потерпілою документів убачається, що частина заявлених до відшкодування витрат стосується проведення поминальних обідів. При цьому суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, чи відносяться такі витрати, які проводився після поховання, до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України, та залишив поза увагою відповідні положення законодавства і правові підходи, сформовані судовою практикою щодо визначення складу витрат, які підлягають відшкодуванню у зв`язку зі смертю особи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження витрат на спорудження надгробного пам`ятника потерпілою надано лише рахунок №001 від 03.05.2023 року на деталі пам`ятника. Водночас сам по собі рахунок не є належним та достатнім доказом фактичного понесення витрат, оскільки такий документ має інформаційний характер та свідчить лише про вартість і можливість придбання відповідних товарів чи послуг, однак не підтверджує факту їх оплати та реального здійснення господарської операції. Рахунок не є розрахунковим чи платіжним документом і не містить відомостей про проведення оплати, а відтак без інших підтверджуючих документів (квитанцій, чеків, платіжних доручень, актів виконаних робіт тощо) не може безумовно свідчити про фактичне понесення витрат у заявленому розмірі.

З огляду на викладене, для забезпечення принципу верховенства права та законності, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 щодо стягнення матеріальної шкоди та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного провадження.

Під час нового розгляду справи в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно з дотриманням вимог процесуального закону повно та всебічно дослідити докази, надані на підтвердження заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, перевірити обґрунтованість і розмір заявлених витрат, з`ясувати їх належність і допустимість як доказів фактичного понесення витрат, надати належну правову оцінку таким доказам у сукупності з іншими матеріалами справи, за необхідності вирішити питання про залучення співвідповідача у встановленому законом порядку, та, з урахуванням вимог цивільного законодавства і доводів апеляційної скарги, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Питання врахування в період відбутого покарання термін затримання обвинуваченого ОСОБА_10 та вирішення долі внесеної за нього застави, потребує додаткового дослідження та підлягає вирішенню судом першої інстанції в порядку ст.539 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 13.05.2025 стосовно ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 заявленого до обвинуваченого ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 221138 гривень скасувати та в цій частині призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 13.05.2025 стосовно ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 заявленого до обвинуваченого ОСОБА_10 щодо стягнення моральної шкоди змінити. Зменшити розмір стягнення моральної шкоди з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 з 1000 000 (один мільйон) гривень до 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в частині призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства касаційному оскарженню не підлягає.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :