Провадження №: 1в/755/19/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання представника власника майна ОСОБА_3 -адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 від 15.01.2014 року, про скасування арешту майна,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання мотивоване тим, що органи досудового слідства здійснювали розслідування кримінальної справи № 54-2482 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.

Постановою № б/н від 23.09.2009 старшого слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 було накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 (інформаційна довідка № 454136636 від 28.11.2025).

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2013р. у справі №54-2482 (судовий №1/756/66/13) ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.367 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням його права займати посади пов`язані організаційно-розпорядчими, адміністративно-господарськими функціями строком на 2 роки та штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави. На підставі ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.190, ч.2 ст.364, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 5 днів позбавлення волі, з позбавленням її права займати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки. На підставі ст.72 КПК України 1960 року строк вважати відбутим.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2013р. (судовий № 11/796/2088/2013), апеляції прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , засудженої ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2013 р. щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_3 скасовано, матеріали кримінальної справи направлено прокурору Дніпровського району м. Києва для проведення додаткового розслідування.

15.01.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 внесено відомості за ч.3 ст.190 КК України щодо ОСОБА_6 , ч.2 ст.367 КК України щодо ОСОБА_3 та ч.2 ст.364 КК України без особи.

Дотепер триває досудове розслідування. Арешт, накладений постановою слідчого від 23.09.2009 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не скасовано, що порушує право власника на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

У судовому засідання адвокат ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у клопотанні.

Прокурор просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки згідно з п.9 Перехідних положень КПК України та постанови Великої Палати ВС від 24.04.2019 року №2-3392/11 указане клопотання слід розглядати у цивільному судочинстві.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши надані ними докази, дійшов такого висновку.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України).

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Водночас п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, або ж накладене для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди чи можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їхнього захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Однак, згідно з п.10 Перехідних положень КПК України кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій згідно з положеннями цього Кодексу.

Також п.9 зазначених положень КПК України передбачено, шо запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 126 КПК України (у редакції 1960 року) передбачено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що питання про скасування заходів забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна за загальним правилом вирішується судом під час ухвалення остаточного рішення у справі: або при закритті провадження, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 335 КПК України (у редакції 1960 року) чи ст. 374 КПК України (у редакції 2012 року).

Матеріалами справи підтверджується, що відомості про кримінальне правопорушення №0000011 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2014, а досудове розслідування у ньому триває дотепер. При цьому арешт на майно був накладений постановою слідчого від 23.09.2009, тобто в період дії Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Згідно з п.9 Перехідних положень КПК України (у редакції 2012 року), заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни чи скасування в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 126 КПК України (у редакції 1960 року), накладений на майно арешт скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба.

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 дійшла висновку: якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК 1960 року, спір щодо його зняття є приватноправовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Однак у цьому випадку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є учасниками кримінального провадження, яке перебуває на стадії досудового розслідування.

Враховуючи викладене, оскільки арешт був накладений слідчим за нормами попереднього Кодексу, а досудове розслідування у справі триває, питання про скасування цього заходу забезпечення належить до повноважень слідчого. Відповідно до ст. 126 КПК України (у редакції 1960 року), саме слідчий уповноважений прийняти рішення про скасування арешту майна шляхом винесення відповідної постанови. З огляду на це, заявлене клопотання не підлягає задоволенню судом на цій стадії процесу.

Також суд відмовляє в задоволенні клопотання про об`єднання клопотання адвоката ОСОБА_10 , поданого в інтересах ОСОБА_6 , з клопотанням адвоката ОСОБА_4 , оскільки КПК України в редакції 1960 року, та в редакції 2012 року не передбачає процедури об`єднання клопотань про скасування арешту майна в одне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-174, 537, 539, пунктами 9, 10 Перехідних положень КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000011 - відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 , поданого в інтересах ОСОБА_6 , про об`єднання в одне провадження клопотання про скасування арешту майна з клопотанням адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_3 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_11