У Х В А Л А

12 лютого 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Родатичі Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , відповідно до статті 89 КК України раніше не судимого, проживаючого на АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 та частиною 2 статті 121 КК України, -

в с т а н о в и в :

у провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 та частиною 2 статті 121 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у клопотанні від 11 лютого 2026 року просила про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, мотивуючи тим, що 17 листопада 2025 року ухвалою слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, тобто до 13 січня 2026 року включно, а ухвалою слідчого судді від 08 січня 2026 року такий строк продовжено до 15 лютого 2026 року, однак завершити судовий розгляд кримінального провадження до спливу зазначеного строку неможливо, що ризики передбачені статтею 177 КПК України, які слугували підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, не зменшилися й продовжують існувати, останній обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до десяти років, розлучений, є військовослужбовцем, відповідно до статті 89 КК України, раніше не судимий, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності та покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, в т.ч. неповнолітніх у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим статтею 177 КПК України, останньому слід продовжити строк тримання під вартою, на 60 днів, без визначення розміру застави, з огляду на положення частини Четвертої статті 183 КПК України. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В суді прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів у ньому наведених, просить задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 в суді, а потерпілий ОСОБА_8 у поданій заяві, висловились на підтримку позиції прокурора.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 просять змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 3 Загальної декларації прав людини, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 176-178 КПК України, запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Так, ухвалою слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області від 17 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 13 січня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді від 08 січня 2026 року строк запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 15 лютого 2026 року.

У статті 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Не вдаючись до детального аналізу оцінки дій винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, суд повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у суду реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

За положеннями частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити документи, інше.

Обов`язок доведення цих обставин лежить на прокуророві.

Наведені прокурором у клопотанні доводи свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125 та частиною 2 статті 121 КК України, а також про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину проти здоров`я особи, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до десяти років, розлучений, не працює, постійного джерела доходу не має, що свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не буде переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, не вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

ЄСПЛ зазначив, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За наведеного, враховуючи вагомість наявних доказів, характер та тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його вік і стан здоров`я, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду провадження, а тому, підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, як про це просять обвинувачений та його захисник, у суду підстав немає, відтак обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави з огляду на положення частини четвертої статті 183 КПК України.

Керуючись статтями 177, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою - до 10 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів.

Повний текст ухвали складено 13 лютого 2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1