Справа № 163/89/25
Провадження № 1-кп/163/56/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в рамках кримінального провадження № 0000979 клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання доказів очевидно недопустимими,

в с т а н о в и в :

У клопотанні адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять визнати протокол обшуку від 03 липня 2024 року з вилученими в ході його проведення документами та картою пам`яті із відеозаписами, клопотання про надання дозволу на проведення обшуку від 04 липня 2024 року та ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року в справі №757/324/24 очевидно недопустимими доказами.

Клопотання обґрунтували тим, що в період часу з 12:14 години по 19:10 годину 03 липня 2024 року старшим слідчим ОВС ГСУ ДБР був проведений обшук за місцем знаходження адміністративної будівлі МЗПП «Ягодин» по вулиці Призалізнияній 14 в селі Римачі Ковельського району Волинської області без дозволу слідчого судді. Для легалізації проведеного обшуку слідчим до Печерського районного суду міста Києва було подано клопотання про визнання правомірним проведення обшуку із зазначенням начебто наявності невідкладних підстав передбачених ч.3 ст.233 КПК У країни.

В цей же час, клопотання про дозвіл на проведення обшуку не було скеровано до суду невідкладно після його проведення, оскільки обшук був проведений 03 липня 2024 року, а слідчий звернувся до суду 04 липня 2024 року. Крім цього, в даному клопотанні про проведення обшуку слідчий зазначає, що: «обшук вказаного приміщення проводився до постановлення ухвали слідчого судді як невідкладна слідча дія, у порядку ч.3 ст.233 КПК України, у зв`язку з наявністю невідкладного випадку, пов`язаного із врятуванням майна, а саме речей та документів, які містять відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється в межах кримінального провадження». Вважають, що врятування майна у ході обшуку не було, майно, яке вилучено, не потребувало рятування, оскільки є службовою документацією і перебуває у вільному доступі і до клопотання не долучено жодного доказу, що підтверджує наявність підстав вважати, що посадові особи Державної прикордонної служби України здійснюють заходи щодо знищення цих доказів. Також, клопотання слідчого про дозвіл на проведення обшуку було розглянуто слідчим суддею не в день його надходження, а через п`ять днів, що є порушенням норми ст.234 КПК України. Крім цього, слідчим протокол обшуку від 03 липня 2024 року оформлений в порушення вимог ст.ст.104, 105 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисників підтримав.

Прокурор подав заперечення на клопотання, в яких у його задоволенні просив відмовити. В судовому засіданні свою позицію підтримав.

Під час розгляду клопотання встановлено таке.

В період часу з 12:14 години по 19:10 годину 03 липня 2024 року слідчими та оперуповноваженими ДБР в присутності понятих був проведений обшук адміністративної будівлі МЗПП «Ягодин» по вулиці Призалізничній 14 в селі Римачі Ковельського району Волинської області, що стверджено відповідним протоколом обшуку.

Під час проведення обшуку було вилучено процесуальні документи ДПС України, посадові інструкції військовослужбовців та карту пам`яті Tranced 128 GB s/n H65376 4653 із відеозаписами з камер відеоспостереження пункту пропуску «Ягодин» та з нагрудних камер прикордонників за період з 23 по 24 червня 2024 року.

З огляду на такі обставини та для виконання вимог ч.3 ст.233 КПК України старший слідчий ГСУ ДБР ОСОБА_7 04 липня 2024 року звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку адміністративної будівлі МЗПП «Ягодин» по вулиці Призалізничній 14 в селі Римачі Ковельського району Волинської області.

Зазначене клопотання надійшло та зареєстроване в Печерському районному суді міста Києва 19 липня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді цього суду від 24 липня 2024 року клопотання слідчого задоволено і надано дозвіл на проведення обшуку адміністративної будівлі Міжнародного пункту пропуску для залізничного сполучення «Ягодин» Державної прикордонної служби України за адресою: с. Римачі, вул. Призалізнична, буд. 14, Ковельського району, Волинської області, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності державі в особі Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та Міністерства транспорту і зв`язку України», з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення та майна, яке здобуте у результаті його вчинення, а саме, перелічених в протоколі обшуку від 03 липня 2024 року документів та речей.

Відповідно до ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

З цієї норми слідує, що саме категорія «очевидності» передбачає наявність безспірних обставин, які прямо випливають із матеріалів провадження та не потребують складної правової оцінки або встановлення додаткових фактичних даних.

Положення ст.ст.86, 87 КПК України регламентують, що питання допустимості доказів вирішується судом з урахуванням характеру та істотності допущених порушень, а визнання доказу очевидно недопустимим можливе лише у випадку встановлення беззаперечного та явного істотного порушення прав і свобод людини, яке не потребує додаткової оцінки чи дослідження інших доказів у їх сукупності.

Наведені стороною захисту аргументи в клопотанні стосуються, по суті, оцінки наявності підстав для проведення невідкладного обшуку, достатності обґрунтування ризиків знищення майна, своєчасності звернення до слідчого судді, а також належності мотивування ухвали слідчого судді. Такі доводи є предметом правової дискусії та потребують аналізу фактичних обставин, що передували прийняттю відповідних процесуальних рішень, а відтак не свідчать про беззаперечне та очевидне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Із досліджених матеріалів провадження вбачається, що після проведення обшуку слідчим було подано клопотання до слідчого судді, яке розглянуто у встановленому процесуальному порядку та за результатами якого постановлено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку. Вказана ухвала є чинною та постановленою компетентним судом у межах наданих повноважень.

Сам по собі обсяг мотивування ухвали слідчого судді або незгода сторони захисту з її змістом не може автоматично свідчити про її протиправність чи нікчемність. КПК України не містить положень, які б передбачали можливість визнання доказів очевидно недопустимими виключно з підстав оцінки достатності або переконливості мотивів, наведених у судовому рішенні.

Крім цього, твердження сторони захисту щодо відсутності підстав для невідкладного проникнення та недоведеності ризику знищення доказів фактично зводяться до переоцінки обставин, які вже були предметом встановлення з боку слідчого судді.

Також суд зазначає, що стороною захисту не наведено конкретних даних про порушення прав саме обвинуваченого під час проведення обшуку, які б мали характер істотних у розумінні ст.87 КПК України.

Посилання адвокатів на недотримання строків розгляду клопотання або інші процедурні аспекти також не свідчать про автоматичну недопустимість отриманих доказів, оскільки КПК України не встановлює безумовного правила про визнання доказів недопустимими у разі будь-якого формального порушення процесуального порядку, якщо таке порушення не спричинило істотного обмеження чи позбавлення прав учасників провадження.

Таким чином, суд, оцінюючи сукупність наведених доводів, приходить до висновку, що сторона захисту фактично ставить питання про законність та обґрунтованість процесуальних рішень органу досудового розслідування і слідчого судді, однак наведені аргументи не свідчать про наявність безумовних і очевидних підстав для визнання спірних доказів недопустимими в порядку ч.2 ст.89 КПК України.

За таких обставин підстав для задоволення клопотання не встановлено, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.89, 358, 372, 376 КПК України

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання доказів, а саме: протоколу обшуку від 03 липня 2024 року з вилученими в ході його проведення документами та картою пам`яті із відеозаписами, клопотання про надання дозволу на проведення обшуку від 04 липня 2024 року та ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року в справі №757/32394/24, очевидно недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошений о 12:00 годині 16 лютого 2026 року.

Головуючий: суддя ОСОБА_1