Справа №591/1437/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/842/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

установив:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволено частково та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 квітня 2026 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 грн та встановленням обов`язків, передбачених ч. ст. 194 КПК України у разі її внесення.

Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшилися, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 вказує на те, ухвала суду першої інстанції не містить посилання на докази, які свідчать про існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість запобігти таким ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Зазначає, що відомості, які стали підставою для реєстрації кримінального провадження за ч. 2 ст. 310 КК України не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування, обвинувачення ОСОБА_7 пред`явлено лише за ч. 3 ст. 307 КК України, при цьому жодного факту збуту канабісу матеріали кримінального провадження не містять, а його зберігання для власного вживання не утворює склад злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 307 КК України. Звертає увагу на те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, дружину, дітей, постійне місце проживання, приймав участь в обороні міста, за межі України не виїжджав, раніше не судимий, що дає законні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.

Відповідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що під час досудового слідства ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 307 КК України та 28 листопада 2025 року слідчим суддею йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2026 року до 22 лютого 2026 року. Цими судовими рішеннями було встановлено наявність обґрунтованої підозри.

У подальшому, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 подано до суду для розгляду по суті та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року суд частково задовольнив клопотання прокурора і продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 17 квітня 2026 року та визначив заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України в разі її внесення.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено «канабіс» в особливо великих розмірах 3858,206 гр.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри (обвинувачення) за ч. 3 ст. 307 КК України, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити правопорушення. Такий стандарт є нижчим, ніж стандарт доведення вини поза розумним сумнівом, необхідний для постановлення обвинувального вироку (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», від 13 листопада 2007 року, п. 48).

На стадії судового розгляду після надходження обвинувального акта до суду, перевірка обґрунтованості підозри (обвинувачення) при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу не означає вирішення питання доведеності вини чи правильної юридичної кваліфікації дій особи. Оцінка доказів у їх сукупності з точки зору достатності для постановлення вироку належить до повноважень суду першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Разом із тим апеляційний суд зобов`язаний перевірити, чи не є обвинувачення очевидно необґрунтованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування у обвинуваченого вилучено наркотичні засоби у кількості, що істотно перевищує розміри, характерні для особистого вживання, при цьому наркотичні засоби були розфасовані у окремі пакети та коробки, що є обставиною, яка об`єктивно може свідчити про можливу мету подальшого збуту.

Частина 3 ст. 307 КК України охоплює не лише безпосередній збут наркотичних засобів, але й їх незаконне придбання чи зберігання з метою збуту. Встановлення факту реалізації наркотичних засобів конкретним особам не є єдиною можливою формою доведення наявності мети збуту, яка може підтверджуватися сукупністю непрямих доказів, зокрема кількістю речовини, способом її фасування, наявністю засобів для зважування чи пакування, іншими даними.

Таким чином, доводи захисту про відсутність зафіксованих фактів безпосереднього збуту фактично спрямовані на оспорювання правильної юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та оцінку доказів з точки зору їх достатності для постановлення обвинувального вироку, що виходить за межі апеляційного перегляду ухвали про продовження запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України є очевидно необґрунтованим або таким, що не підтверджується жодними фактичними даними.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час звернення прокурора з відповідним клопотанням не зменшилися та є актуальними.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів у особливо великих розмірах, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від де`яти до дванадцяти років. З огляду на характер інкримінованого діяння, спосіб його вчинення та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, існує об`єктивна ймовірність того, що, перебуваючи на волі, він може ухилятися від судового розгляду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Є актуальним і ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, враховуючи фактичні обставини його вчинення, зокрема, розмір вилученого наркотичного засобу, відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходів, що в сукупності свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, враховуючи початкову стадію судового розгляду, апеляційний суд не убачає, оскільки а інший, більш м`який, запобіжний захід не зможе запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам.

Крім того, апеляційний суд враховує, що строк тримання під вартою, на який його продовжено, не виходить за межі розумного з урахуванням складності кримінального провадження, обсягу доказів та стадії судового розгляду.

Інші підстави, зазначені захисником у поданій апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Водночас, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, з огляду на стан його здоров`я, позитивні характеристики, відсутність судимостей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, із покладенням обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК, в тому числі щодо здачі на зберігання до відповідного органу паспортів обвинуваченого, що дають право виїзду за межі України, і який на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України, суд, -

постановив:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 8 год. 20 хв. 26 лютого 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4