Справа № 729/405/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/92/26
Категорія - ч. 1ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000385 від 20.04.2022, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Київ, громадянин України, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , одружений, працюючий охоронцем в ТОВ «Земля і Воля», раніше не судимий,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 8 ( вісім ) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 ( вісім ) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з часу затримання, а саме з 20.04.2022 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме - з 20.04.2022 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 8321,73 грн. судових витрат по справі за проведення експертиз.

Цивільний позов потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_10 до обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. завданої моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.07.2022 на легковий автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, об`єм двигуна 1197, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 16.09.2021; мотоцикл марки SPARK, модель SP200R-25I, об`єм двигуна 200, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , 2018 року випуску, свідоцтво реєстрації НОМЕР_8 від 10.08.2018, залишено в силі з метою забезпечення виконання цивільного позову.

Арешт майна, який накладений відповідно до постанови керівника Ніжинської окружної прокуратури від 21.04.2022 на предмет схожий на обріз рушниці з номером «57 257», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки, майку сірого кольору з пошкодженням та написом «Reebok», кофту чоловічу темно-синього кольору з білими полосками - скасовано.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 у невстановлений час, день та місці, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 вогнепальну зброю - обріз виготовлений саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки ТОЗ-8 № НОМЕР_9 калібру 5,6 мм, 1956 року виготовлення, шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 282 мм та ложе приклада до залишкової довжини 450 мм та сорок чотири гвинтівочні спортивно-мисливські патрони 5,6 мм кільцевого запалення.

20.04.2022, близько 15 години 10 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з мотиву неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_12 , який на той час знаходився на території подвір`я свого господарства за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, із вікна свого будинку умисно здійснив прицільний постріл із обрізу гвинтівки ТОЗ-8 №57257 калібру 5,6 мм, зарядженою патроном 5,6 мм у потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного кульового проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, розповсюдженого гемоперитонеуму.

Відповідно до наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної експертизи» тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , у вигляді наскрізного кульового проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, розповсюдженого гемоперитонеуму, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_9 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілого ОСОБА_10 своєчасно доставлено до реанімаційного відділення КНП «Бобровицька районна клінічна лікарня», де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вказаний вирок постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню. Вказує, що умисел його підзахисного саме на заподіяння смерті потерпілому є явно не доведений. В даному випадку є непрямий та неконкретизований умисел, отже і відповідальність має наставати за фактичними негативними наслідками. У даному випадку це тяжкі тілесні ушкодження. Також зазначив, що при ознайомленні з матеріалами, йому не відкривали висновок судово-медичної експертизи. Ще звертає увагу суду, що стороною обвинувачення не продемонстровано речові докази у вигляді обріза рушниці та патронів, ні стороні захисту, ні суду. Також обшук, при якому було виявлено обріз рушниці, проведено у спосіб який не відповідає КПК України, а відповідно не законними є і весь наступний об`єм доказів проведений за результатами такого обшуку, зокрема експертиза вогнепальної зброї та боєприпасів. Вважає, що наявність моральної шкоди у потерпілого є не доведеною, оскільки не надавалися будь-які докази щодо цього та не проводилася експертиза наявності моральної шкоди.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, пердбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що 20.04.2022 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 , перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , в приміщенні кухні, обідали та вживали спиртні напої, поминаючи померлу тітку. Близько 15:00 год він почув за вікном кухні нецензурну лайку зі сторони сусіда ОСОБА_10 , з яким тривалий час перебуває у неприязних відносинах та постійно свариться. Відкривши вікно кухні, він запитав у ОСОБА_10 чому він кричить та попросив його заспокоїтися, на що останній почав ще сильніше кричати та висловлюватись в його сторону нецензурними словами. Зробивши декілька зауважень, на які ОСОБА_10 не відреагував, не витримавши образ в свою сторону, взяв до рук рушницю, витягнув ліву руку з вікна кухні та здійснив три постріли. Перший постріл здійснив вгору, подумавши, що ОСОБА_10 злякається та піде додому, другий постріл в землю, а третій раз, перезарядивши рушницю, здійснив постріл в сторону ОСОБА_10 , так як, думав, що останній просто злякається хлопка від пострілу. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_10 вбивати не хотів, а мав намір тільки налякати його та здійснюючи постріли, хотів припинити сварку. Здійснюючи постріл в сторону потерпілого, він не думав, що такими своїми діями може завдати шкоди життю та здоров`ю потерпілого, та не думав про його загибель. Якщо б він мав намір вбити потерпілого, то для цього йому перешкод ніяких не було в подальшому. Після останнього пострілу, він зателефонував ОСОБА_14 , та попросив викликати поліцію, повідомивши йому, що поцілив у ОСОБА_10 і не пам`ятає, чи повідомляв він перед цим йому, що вб`є ОСОБА_10 , а пом`ятає тільки, що просив його, щоб той допоміг заспокоїти сусіда. В доповненнях обвинувачений зазначив, що неприязні відносини з потерпілим склалися протягом багатьох років. ОСОБА_10 є переселенцем і раніше проживав у Луганській області. Під час неодноразових сварок, а потім примирень, в ході яких вони разом розпивали спиртні напої, ОСОБА_10 розповідав про війну в Луганській області 2014 року, вихвалявся тим, що він в підвалі будинку тримав підполковника та говорив: «А ти знаєш скільки я ваших хлопців повбивав». Після таких слів, він вигнав ОСОБА_10 з будинку та більше з ним не спілкувався. Він неодноразово звертався до поліції та СБУ, оскільки зі сторони ОСОБА_10 він відчував небезпеку. А коли війська рф були поблизу м. Бобровиця, думав, що в зв`язку з такими сварками його з дружиною можуть розстріляти першими.

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнав, та пояснив, що вогнепальну зброю та патрони йому подарував товариш. Спочатку він їх зберігав у гаражі, а після повномаштобного вторгнення в Україну військ рф, він привів зброю у робочий стан, приніс до будинку з метою самозахисту. Про те, що на зберігання зброї та патронів необхідний дозвіл він не знав.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 не визнав, вважаючи їх безпідставними. В подальшому матеріальні збитки потерпілому відшкодував.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та визнав себе винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України, його вина у вчиненні вище вказаних кримінальних праовпорушень у повному обсязі підтверджується сукупністю зібраних доказів, які були досліджені у суді першої інстанції.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 ,підтверджується, що 20.04.2022 року він перебував вдома за адресою АДРЕСА_3 , де проживає разом з співмешканкою ОСОБА_15 . По сусідству з ним за адресою АДРЕСА_2 , через паркан, проживає обвинувачений ОСОБА_9 разом з дружиною, з яким він близько двох років перебуває у неприязних відносинах. Цього ж дня, близько 15:00 год. він знаходився у будинку та відпочивав, а його співмешканка була на подвір`ї. Через деякий час вона зайшла до будинку та повідомила йому, що на вулиці їх сусід ОСОБА_9 перебуває в стані алкогольного спяніння, свариться та погрожує його вбити, тому попросила не виходити на вулицю. Порозмовлявши із співмешканкою, він вирішив піти на вулицю покурити. Коли вийшов на вулицю, то побачив, що ОСОБА_9 виглядає з вікна власного будинку та кричить в його сторону нецензурною лайкою та здійснив два постріли з вогнепальної зброї. Після другого пострілу він почув, як обвинувачений сказав, що він влучив, а він після цього впав на землю та втратив свідомість. Що відбувалося в подальшому він не пам`ятає, а прийшов до свідомості вже в лікарні. Заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі. В доповненнях зазначив, що неприязні відносини між ними склалися з тих причин, що обвинуваченому не подобається, що він з Луганської області. Під час спілкування з обвинуваченим, він ніколи не підтримував російську агресію;

показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона разом з співмешканцем ОСОБА_10 проживають по сусідству з обвинуваченим ОСОБА_9 та його дружиною, з якими неодноразово сварилися та примирялися. 20.04.2022 року до них підходила дружина обвинуваченого миритися і тому зустрівшись з обвинуваченим близько 11:00 год. вони привіталися з обвинуваченим, так як, вважали, що їх сім`ї вже помирилися. Повернувшись додому із цвинтаря, де вони разом із співмешканцем прибирали могилу її чоловіка, ОСОБА_10 пішов до будинку відпочивати, а вона залишилась на подвір`ї. Близько 15:00 год. побачила за парканом сусідку ОСОБА_16 , яка висловлювалась в їх сторону нецензурною лайкою, а ОСОБА_9 в цей час відкрив вікно будинку та сказав, що застрелить ОСОБА_10 , після чого здійснив два постріли в сторону річки. Після того, як ОСОБА_9 здійснив постріли, вона зайшла до будинку та попросила свого спімешканця ОСОБА_10 , щоб той не виходив на вулицю, бо ОСОБА_9 погрожував його застрелить. Однак, він її не послухав, та вийшов на вулицю палити. Після того, як він вийшов на вулицю, вона почула крики, вийшла за ним та побачила у вікні ОСОБА_9 . Коли вийшла з будинку почула, як пролунав постріл, після чого ОСОБА_10 впав, а ОСОБА_9 з вікна кричав, що поцілив. Через деякий час, їй зателефонувала донька та зять ОСОБА_14 , який повідомив їй, що йому телефонував ОСОБА_9 та повідомив, що поцілив у ОСОБА_10 . Вони викликали невідкладну допомогу та працівників поліції. Коли приїхала невідкладна допомога ОСОБА_10 був без свідомості. Після того, як ОСОБА_10 забрали до лікарні, ОСОБА_9 з вікна викрикував, що все рівно його вб`є;

показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він знайомий з обвинуваченим, а ОСОБА_15 є зятем. Йому відомо, що обвинувачений та потерпілий тривалий час перебувають у неприязних відносинах. Здебільшого конфлікти починались коли вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, а також з того приводу, що потерпілий ОСОБА_10 був з Луганської області. В більшості випадків, до конфліктів між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підбурювала дружина ОСОБА_16 20.04.2022 року не пам`ятає о котрій годині, йому зателефонував ОСОБА_9 та просив заспокоїти ОСОБА_10 , інакше він його вб`є. Через деякий час він знову зателефонував та повідомив, що підстрелив ОСОБА_10 , який упав та лежить у дворі. Після чого, свідок зателефонував тещі ОСОБА_15 , яка повідомила йому, що не може викликати швидку допомогу, тому він на її адресу викликав швидку та поліцію. Коли приїхав на місце злочину, швидка вже забрала ОСОБА_10 , після чого приїхали працівники поліції, а ОСОБА_9 в свою чергу жалкував, що не вбив ОСОБА_10 ;

показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Щодо подій, які відбувалися 20.04.2022 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їй нічого не відомо, так як її в цей день не було вдома. Про відносини обвинуваченого та потерпілого вона нічого не знає. 10.06.2022 року вона була запрошена працівниками поліції в якості понятої під час проведення слідчої дії, а саме слідчого екперименту за участю потерпілого ОСОБА_10 . Під час слідчого есперименту потерпілий ОСОБА_10 відтворив всі події, які відбувалися 20.04.2022 року. Пізніше був складений протокол, який відповідав тим подіям про які розповідав потерпілий та був нею підписаний;

покзаннями свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Зазначила, що 20.04.2022 року чула, що між ними відбувся конфлікт, але сам момент пострілу не чула, не знає з приводу чого він відбувся та не бачила нічого. 21.04.2022 року вона приймала участь під час огляду місця події за адресою проживання ОСОБА_15 за адресою АДРЕСА_3 ;

показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Щодо подій, які відбувалися 20.04.2022 року йому нічого не відомо. На запрошення працівників поліції 20.04.2022 року він приймав участь у якості понятого, під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_9 АДРЕСА_2 . Все, що вказно в протоколі відповідало дійсності та вказаний протокол ним був підписаний.

Свідок ОСОБА_20 , яка пояснила, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Щодо подій, які відбувалися 20.04.2022 року між обвинуваченим та потерпілим їй нічого не відомо. 10.06.2022 року вона була запрошена працівниками поліції під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 . Під час слідчого експерименту потерпілий відтворив події, які відбувалися 20.04.2022 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_9 , після чого протокол був нею підписаний.

Окрім показань потерпілого, свідків, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується письмовими доказами, які були надані стороною обвинувачення та дослідженими судом першої інстанції.

Данними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.04.2022, відповідно до якого 20.04.2022 старший слідчий в СВ Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області прийняв усну заяву від ОСОБА_15 про те, що близько 15:10 год. 20.04.2022 за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження.

З даних протоколу огляду місця події від 20.04.2022 та фототаблиці до нього, а саме домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , де було виявлено потерпілого ОСОБА_10 .

Під час проведення слідчого експерименту, що зафіксовано відеозаписом від 10.06.2022 за участю потерпілого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого він розповів та відтворив події, які відбувалися 20.04.2022 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 , вказав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 , розповів та показав яким чином ОСОБА_9 здійснював постріли в його сторону.

Даними протоколу огляду від 21.04.2022 та фототаблицями до нього, а саме домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено футболку синього кольору, светр сірий чоловічий, светр чоловічий чорного кольору з візерунком, на яких містилися сліди РБК.

Даними протоколу слідчого експерименту та відеозаписом від 10.06.2022 за участю свідка ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого вона повідомила, що за вищевказаною адресою проживає разом з ОСОБА_10 . Вказала, що по сусідству продживають ОСОБА_9 з дружиною ОСОБА_21 , з якими близько 2 років є конфліктні відносини. 20.04.2022 близько 15 год. вона перебувала на вулиці, у цей час по сусідству за парканом-сіткою була сусідка ОСОБА_16 , яка сварилася на ОСОБА_10 . У цей час ОСОБА_9 відкрив вікно будинку та з кімнати через вікно здійснив два постріли в сторону річки, що знаходиться за будинком, при цьому сказав, що вб`є ОСОБА_10 . Запитавши ОСОБА_9 навіщо йому вбивати ОСОБА_10 , пішла до будинку. У цей час ОСОБА_10 перебував у будинку і не чув пострілів ОСОБА_9 . Свідок розповіла ОСОБА_10 , що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, здійснює постріли зі зброї та погрожує його вбити. Свідок сприйняла погрози ОСОБА_9 як реальні. Вказала, що він не вперше здійснював постріли, а восени 2021 року ОСОБА_9 здійснив постріл близько в 4 метрах від свідка, коли вона обрізала шипшину і перебував у стані алкогольного сп`яніння. Далі ОСОБА_10 не послухав співмешканку та вийшов на подвір`я покурити. Вказала на те, що з будинку почула крик та вийшовши на вулицю біля будинку, ОСОБА_15 побачила, що ОСОБА_10 стоїть обличчям до будинку ОСОБА_9 . З вікна в цей час виглядав ОСОБА_9 , який обзивав ОСОБА_10 нецензурними словами та зі зброї здійснив один прицільний постріл в ОСОБА_10 . Після чого, закричав, «попав, попав» з емоціями радості, сказав «шкода, що не в голову» та сховався. ОСОБА_15 побоюючись, що ОСОБА_9 може її також вбити, обійшла через інший вихід будинку та підійшла до потерпілого. При цьому свідок показала місце, як саме стояв потерпілий та де він впав після пострілу. Свідок вказала, що того дня ОСОБА_10 був одягнений в футболку, 2 светри, вітровку, на яких були сліди крові та слід від пострілу, після чого речі були вилучені. Вказала, що коли ОСОБА_9 стояв біля вікна в будинку, то остання бачила в руках ОСОБА_9 зброю невеликого розміру. Свідок зазначила, що на час проведення слідчого експерименту обстановка на подвір`ї не змінилась. На запитання слідчого чи міг вказаний постріл бути випадковим, свідок відповіла, що ні, оскільки до цього ОСОБА_9 здійснив постріл та чекав на ОСОБА_10 . Вказала, що після пострілу ОСОБА_9 дзвонив ОСОБА_14 та повідомив, що влучив в ОСОБА_10 . Також пояснила, що після пострілу ОСОБА_9 не виходив та не надавав жодної допомоги потерпілому. Також чула, як в присутності працівників поліції, ОСОБА_9 сказав «Що я через цього буду в тюрмі сидіти? Я все одно його вб`ю»;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 21.04.2022 за участю підозрюваного ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого він розповів та показав, що 20.04.2022 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом з жінкою, ОСОБА_16 , де поминали тітку. Вказав, що крім дружини з ним в будинку нікого не було. ОСОБА_9 вказав, що близько 15 год. почув крики сусіда за вікном. Відкрив вікно кухні та почув, що на вулиці на території власного подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться сусід ОСОБА_10 , який свариться. ОСОБА_9 зазначив, що тривалий час перебуває у складних відносинах з ОСОБА_10 та подібні ситуації сварок відбуваються не вперше. Також додав, що сусід постійно зловживає алкогольними напоями. Відкривши вікно, ОСОБА_9 спитав сусіда ОСОБА_10 чому він кричить, попросив його заспокоїтися, на що ОСОБА_10 почав ще сильніше кричати та висловлюватись в його сторону нецензурною лайкою. ОСОБА_9 вказав, що після почутих в його сторону образ від ОСОБА_10 , не витримав та стоячи біля відкритого вікна в приміщенні кухні власного будинку, взяв до рук рушницю дрібнокаліберну (змін до якої не вносив та, яка була йому подарована товаришем), яка належала йому та здійснив два постріли. При цьому, ОСОБА_9 показав місце, звідки здійснювались постріли, приміщення кухні та показав, що вікно кухні виходить на річку і на сусідський сарай. ОСОБА_9 вказав, що перший постріл він здійснив в сторону сараю та річки, при цьому показав напрямок стрільби. ОСОБА_9 вказав на місці де перебував ОСОБА_10 на момент першого пострілу. Далі вказав, що під час другого пострілу ОСОБА_10 знаходився близько в 6-7 метрах від вікна кухні, з якого він здійснював постріли. ОСОБА_10 стояв правіше за огорожею, та показав вказане місце. ОСОБА_9 вказав, що другий постріл здійснив в сторону цегли, що знаходиться на землі, подвір`я сусіда. Також вказав, що не цілився в потерпілого ОСОБА_10 , та сказав, що не висловлював погроз вбивством останньому. ОСОБА_9 вказав, що зрозумів, що з другого пострілу влучив в ОСОБА_10 та побачив, що після влучення потерпілий зігнувся, не падав, схопився за бік та пішов в дім. При цьому підозрюваний слідів крові не бачив. Вказав, що потерпілий був вдягнутий у світер та джинси. Також ОСОБА_9 вказав, що під час здійснення пострілів біля нього нікого не було, жінка ОСОБА_9 знаходилась у спальні;

Висновком експерта № 58 від 28.06.2022 року встановлено, що згідно записів у наданій медичній документації у громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мались наступні тілесні ушкодження: наскрізне вогнепальне кульове проникне поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, перелом 11-го ребра справа. Ускладнення: розповсюджений гемоперитонеум. По механізму спричинення дані тілесні ушкодження, відповідно опису лікаря, могли утворитись внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. Наскрізне вогнепальне кульове проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, перелом 11-го ребра справа, виникли внаслідок єдиноразової травматичної дії внаслідок пострілу, тому всі вищевказані ушкодження є наслідком однієї єдиної травматичної дії і оцінюються в комплексі. Отже, весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, відповідно до п. 2.1.1, 2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Відповідно записів у наданій медичній документації, експерт вважає, що всівищезазначені тілесні ушкодження виникли одномоментно, 20.04.2022 року, що не суперечить даті вказаній у фабулі постанови про призначення даної експертизи. По механізму спричинення дані тілесні ушкодження, відповідно опису лікаря, могли утворитись внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. Встановлення з якого саме виду зброї був спричинений постріл входить в компетенцію балістичної експертизи. Також експерт вважає, що при заподіянні пострілу в бік громадянина ОСОБА_10 , останній знаходився повернутий передньою поверхнею тіла та можливо частковим правим боком, до дії травмуючої сили. Згідно медичної документації у гр. ОСОБА_10 виявлено етанол в крові в концентрації - 4,08 г/л, становить тяжке отруєння акоголем. Тілесні ушкодження на тілі у ОСОБА_10 могли утворитись у час та за обставин на які потерпілий посилався у ході слідчого експерименту;

Даними протоколу повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 30.04.2024 за участю обвинувачено ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого він розповів та показав, що 20.04.2022 року він знаходився вдома в приміщенні кухні, а саме сидів під вікном, яке було відкрите на провітрювання. Під час цього почув образи в свій бік від свого сусіда, який перебував у себе на подвір`ї. З сусідом у нього були неприязні відносини, ще до цього моменту. Після того, як сусід почав його ображати, обвинувачений відкрив вікно більше, але повністю відкрити не міг, так як йому перешкоджав вазон з квіткою, який знаходився на підвіконні. Після того, як ОСОБА_9 побачив сусіда, який знаходився на території свого подвір`я, вирішив налякати його, щоб той сховався до будинку, дістав рушницю з обрізаним стволом та патронами до неї, зарядив один патрон, так як рушниця однозарядна. Він зробив один постріл вгору, після чого сусід не вгамувався та продовжив ображати нецензурною лайкою ОСОБА_9 . Обвинувачений перезарядив рушницю, після чого в нього у пачці патронів залишилось близько 45 штук та виконав ще один постріл в землю під вікном. Сусід продовжував нецензурно виражатись, ОСОБА_9 знову перезарядив рушницю та тримаючи її в лівій руці, хотів зробити постріл в купу цегли, яка знаходилась на території подвір`я сусіда, коли той стояв за нею. Проте після того, як він виконав постріл, зрозумів, що влучив в сусіда, або ж міг потрапити в нього рикошетом. Після того, як сусід скрутився, ОСОБА_9 злякався та закрив вікно.

Даними протоколу повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 17.05.2024 за участю свідка ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого вона повідомила, що інформацією з приводу обставин події які трапилися 20.04.2024 року вона не володіє, оскільки в цей час спала,

Під час повторного проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 17.05.2024 за участю свідка ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого вона розповіла обставини події, які відбулися 20.04.2022 року.

Даними протоколу повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 17.05.2024 за участю потерпілого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого він розповів обставини події, які відбулися 20.04.2022 року за його участі та ОСОБА_9 .

Згідно повідомлення Ніжинського ГУНП в Чернігівській області про те, що ОСОБА_9 в ІТС «ІПНС» не значиться як власник зброї. В секторі контролю за обігом зброї Ніжинського РВП не обліковується, а також інформація про оформлення дозволу на право придбання, зберігання будь-якої зброї у СКОЗ відсутня.

Даними протоколу обшуку від 20.04.2022 за адресою: АДРЕСА_2 та фототаблицями до нього, флеш картою з відеозаписом, який проведений на підставі постанови керівника Ніжинської окружної прокуратури про проведення обшуку житла чи іншого володіння особи від 20.04.2022 року. Під час проведення обшуку виявлено та вилучено предмет схожий на обріз рушниці з номером НОМЕР_9 , гільзу з написом П, предмети схожі на набої калібром 5,6 мм в кількості 43 штуки.

Постановою про визнання речових доказів від 20.04.2022, відповідно до якої предмет схожий на обріз рушниці з номером «57 257», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки визнано речовими доказами.

Даними постанови про накладення арешту від 20.04.2022, відповідно до якої накладено арешт на предмет схожий на обріз рушниці з номером «57 257», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки, майку сірого кольору з пошкодженням та написом «Reebok», кофту чоловічу темно-синього кольору з білими полосками.

Висновком експерта № СЕ-19/125-22/2073-БЛ від 17.05.2022 року підтверджується, що 43 патрони, що надані для дослідження є боєприпасами придатними до стрільби, є 5,6 мм гвинтів очними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення до нарізної спортивно-мисливської зброї відповідного калібру, а саме гвинтівок, карабінів, пістолетів та револьверів.

Висновком експерта № СЕ-19/125-22/2076-БЛ від 19.05.2022 року підтверджується, що наданий на експертизу предмет, який вилучений під час обшуку 20.04.2022, за місцем проживання ОСОБА_9 є вогнепальною зброєю-обрізом, виготовленим саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки ТОЗ-8 № НОМЕР_9 калібру 5,6 мм, 1956 року виготовлення, шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 282 мм та ложе приклада до залишкової довжини 450 мм. Наданий на дослідження обріз придатний до проведення пострілів. Деталі необхідні для проведення пострілів в наявності та взаємодіють правильно. Частини обріза виготовленого саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки ТОЗ-8 № НОМЕР_9 калібру 5,6 мм, 1956 року виготовлення, що наданий на дослідження, виготовлені промисловим способом, проте в конструкцію ствола та ствольної коробки саморобним способом було внесено наступні зміни: ствол укорочений до довжини 282 мм; на лівій стороні ствольної коробки виготовлені два отвори з подальшим нарізанням різьби М4, а ложе приклада вкорочено саморобним способом до довжини 450 мм та до його торцевої частини прикручено саморобний тильник. Надана на дослідження гільза, що вилучена під час обшуку 20.04.2022, за місцем проживання ОСОБА_9 є частиною боєприпасу - гільзою 5,6 - мм гвинтівочного спортивно-мисливського патрона кільцевого запалення до нарізної спортивно-мисливської зброї відповідного калібру, а саме: гвинтівок, карабінів, пістолетів та револьверів. Надана на дослідження гільза, що вилучена під час обшуку 20.04.2022, за місцем проживання ОСОБА_9 , стріляна з обрізу гвинтівки ТОЗ-8 №57257 калібру 5,6 мм, наданого на дослідження.

Апеляційний суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115, ч.1ст.263 КК України є вірною, оскільки обвинувачений визнаний винним у придбанні, зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів до неї без передбаченого законом дозволу та закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Щодо доводів апелянта про те, що умисел його підзахисного саме на заподіяння смерті потерпілому є явно не доведений, а у даному випадку є непрямий та неконкретизований умисел, а це на його думку є завдання тяжких тілесних ушкоджень, то це питання було предметом розгляду суду першої інстанції, який дав на них вичерпну відповідь, з чим також погоджується апеляційний суд, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кримінальна відповідальність настає за закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, виконавши всі дії, які особа вважає необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Згідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

У Постанові Верховного суду від 17.09.2020 року у справі № 286/4163/19 наведено ознаки розмежування злочинів, передбачених частиною 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 121 КК України.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Так, умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, при цьому замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При цьому, якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство. Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба в врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Суд оцінив докази, що мали значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема, у судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим у кримінальному провадженні 20.04.2022 року за місцем проживання відбувся конфлікт з мотиву неприязних відносин з боку обвинуваченого ОСОБА_9 до потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з вікна свого будинку умисно здійснив два попереджувальні постріли, а потім прицільний постріл із обрізу гвинтівки у потерпілого, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Сам обвинувачений не заперечує, що хоча і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілого та наполягав на версії, що йому нічого не завадило б довести свій злочинний намір, направлений на вбивство, якщо би він у нього був.

За встановлених судом фактичних обставин про прямий умисел обвинуваченого ОСОБА_9 на замах на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 свідчить: знаряддя злочину, характер та локалізація тілесних ушкоджень потерпілого, а саме заподіяння обвинуваченим прицільного пострілу з невеликої відстані в бік потерпілого із обрізу гвинтівки ТОЗ-8 №57257 калібру 5,6 мм, зарядженою патроном 5,6 мм, що є вогнепальною зброєю, яку він після двох пострілів у повітря та в землю, перезарядив, тобто привів зброю у бойову готовність, щоб здійснити постріл в бік потерпілого, що обгрунтовано свідчить про цілеспрямованість та усвідомленість вчинених дій, необхідних для здійснення пострілу, зайняв максимально зручне для проведення пострілу положення, висунувшись з вікна для кращої видимості, а також з огляду на висновок судово-медичного експерта, щодо характеру пострілу та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, а саме наскрізне вогнепальне кульове проникаюче поранення черевної порожнини, де розташовані життєво важливі органи, що створює реальну можливість заподіяння смерті, як на місці так і через незначний проміжок часу в наслідок пострілу з вогнепальної зброї; поведінка обвинуваченого, що передувала злочину, дістав зброю, яка зерігалася на кухні, неодноразово перезаряджав її, здійснював постріли та погрожував, що вб`є потерпілого, що пітвердила в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 , яка сприйняла постріли, як реальну загрозу, здіснюючи простріли чекав на ОСОБА_10 , який був у будинку, а після здійснення прицільного пострілу з емоціями радості казав, що попав та жалкував, що не в голову та говорив, що всерівно його вб`є, а під час сварки телефонував свідку ОСОБА_22 , якого просив заспокоїти потерпілого, інакше він його вб`є. Після вчинення злочину допомоги не надавав.

Даних про те, що потерпілий застосовував фізичну силу або вчиняв протиправні дії, зокрема 20.04.2022 року, які б могли становити загрозу обвинуваченому чи іншим шляхом порушували його права, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, неодноразові попередження обвинуваченим про наміри вбити потерпілого, приведення зброї у бойову готовність та подальший прицільний постріл в бік потерпілого обгрунтовано свідчить про цілеспрямованість та усвідомлення вчинених обвинуваченим дій, необхідних для здійснення пострілу (перезарядив рушницю), також з огляду на висновок судово-медичного експерта щодо характеру пострілу та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, вказують про наявність умислу саме на заподіянння смерті потерпілому, спонукальною причиною якого послугували неприязні відносини.

Окрім того, колегія суддів не може залишити поза увагою, поведінку обвинуваченого після здійснення прицільного пострілу у бік потерпілого, після якого він зателефонував свідку ОСОБА_14 та з радістю повідомляв йому, що він поцілив у потерпілого та висловлював жаль після приїзду поліції, що не вбив потерпілого, а також після того, як потерпілого забрала швидка допомога з пораненням, кричав у бік співмешканки потерпілого ОСОБА_23 , що всерівно його вб`є.

Таким чином, колегія суддів ставиться критично до доводів апелянта про відсутність у нього намірів на вбивство потерпілого, та його реальну можливість вбити потерпілого після пострілу, а метою його пострілів було припинення сварки, оскільки, як вказав сам обвинувачений в своїх показаннях, після пострілу в потерпілого він злякався, зателефонував свідку ОСОБА_14 та повідомив, що поцілив у потерпілого, тобто вважав, що він його вбив та думав, що ОСОБА_14 викличе поліцію, а в подальшому був невдоволений, що не вбив потерпілого.

Таким чином, вибір знаряддя злочину, яким заподіяно тілесні ушкодження, їх локалізація і характер, а саме в ділянку життєво важливих органів, та поведінка обвинуваченого до та після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті потерпілого ОСОБА_10 і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Неспроможними є доводи захисника стосовно того, що речові докази у виді обріза рушниці та патронів не були продемостровані стороною обвинувачення і цих доказів не бачили ні сторона захисту, ні суд з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 733/249/16 від 03.03.20 у справі № 755/27711/13-к обумовлено, що предмет після огляду визнається речовим доказом і долучається до кримінального провадження мотивованою постановою, якою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні суду першої інстанції була дослідженна постанова від 20.04.2022 року про визнання предметів речовими доказами, а саме предмета схожого на обріз рушниці та предметів схожих на патрони, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ніжинського РВП. З вказаною постановою сторона захисту була ознайомлена, як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні. Жодних зауважень або клопотань щодо ознайомлення з речовими доказами, які зберігаються у порядку, передбаченому відповідними нормативними актами не висловлювала.

У пунктах 17 - 19 постанови Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №520/2703/17 зазначаено, що ст. 290 КПК України забезпечує реалізацію одного з елементів права на справедливий суд, а саме права на достатні час і можливості, щоб відстоювати свою позицію під час судового розгляду. Це право передбачає можливість отримати доступ до матеріалів, які сторона має намір використати в суді. Крім того, сторона захисту має право на доступ також до матеріалів, які сторона обвинувачення не має наміру використовувати, що дасть можливість використати їх стороні захисту для відстоювання своєї позиції і обґрунтування своїх доводів. Для цього стаття 290 КПК передбачає відповідну процедуру відкриття матеріалів після завершення досудового розслідування, а також на наступних етапах провадження. Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо якісь матеріали не будуть або будуть не в повному обсязі відкриті на стадії завершення досудового розслідування, тільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації, і сторона не отримала доступу до таких матеріалів або не мала достатнього часу і можливостей підготуватися до їх використання або надання відповідних заперечень. Таким чином, порушення вимог ст. 290 КПК, якщо таке встановлено, має оцінюватися з погляду того, наскільки воно вплинуло на здатність сторони обґрунтовувати свою позицію і спростовувати позицію опонента.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог процесуального законодавства при виконанні стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК, які б вплинули на допустимість доказів у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про те, що обшук, при якому було виявлено обріз рушниці проведений у спосіб, який не відповідає КПК України, то апеляційний суд також вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Обшук в житлі ОСОБА_9 , проведено як невідкладний в порядку передбаченому ст. 233 КПК України. В подальшому проведення такого обшуку було погоджено постановою керівника Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_24 , а не слідчим суддею, підсудність якого станом на 20.04.2022 року була визначена за Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання у встановлені законом строки слідчим суддею повноважень, передбачених ст.ст. 140, 163, 164, 170, 173, 189, 233, 234, 235, 245, 247, 248 та 294 цього Кодексу такі повноваження виконує керівник відповідного органу прокуратури з у рахуванням вимог глави 37 цього Кодексу за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором; Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохоронних органів в умовах воєнного стану» від 3 березня 2022 року. Набрав чинності 08.03.2022 року.

Статтею 615 КПК України визначено лише дві підстави виконання керівником прокуратури повноважень слідчого судді, а саме: наявність воєнного стану та відсутність об`єктивної можливості виконання слідчим суддею повноважень.

У вищевказаній статті не закріплено жодних критеріїв, які визначають конкретні ознаки поняття відсутності об`єктивної можливості слідчого судді виконувати свої повноваження.

За таких обставин прийняття рішення про застосування положень статті 615 КПК України залежить від різних законодавчо не закріплених факторів, зокрема, обставин, часу, обстановки подій, ходу досудового слідства, відомостей, здобутих у ході розслідування тощо, за яких унеможливлено звернення з відповідним клопотанням та його своєчасний розгляд слідчим суддею.

В самій нормі ст. 615 КПК України закріплено мету її застосування - своєчасна фіксація кримінального правопорушення, вилучення предметів, які мають значення для провадження, тобто недопущення втрати слідів кримінального правопорушення. Оціночне визначення законодавцем підстав застосування ст. 615 КПК України пов`язане з неможливістю юридично формалізувати обставини, за яких необхідно виконувати приписи зазначеної статті та покладає прийняття відповідного рішення на керівника прокуратури, у тому числі з урахуванням ним наявних підстав для використання положень даної норми.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 КПК України в умовах воєнного стану положення цієї статті застосовуються з урахуванням особливостей, визначених ст. 615 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів, ураховуючи значну віддаленість до Золотоніського районного суду Черкаської області з м. Ніжин та неможливість безперешкодного доїзду до суду в зв`язку з російською агресією, а також необхідності швидкого здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні, вважає, що вказана вище постанова винесена керівником прокуратури у відповідності до ст. 615 п. 2 ч. 1 КПК України та є вмотивованою, тому підстав визнавати її, а також протокол обшуку, постанову про визнання речових доказів та визначення місця їх зберігання від 20.04.2022 року недопустимими доказами колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що обшук, під час якого було виявлено обріз рушниці та боєприпаси, був проведений у спосіб, передбачений КПК України, а весь наступний об`єм доказів, здобутий за результатами такого обшуку є законним.

Щодо доводів апелянта про не доведення наявності моральної шкоди також апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, вважаючи на характер та обсяг завданої шкоди потерпілому, який пов`язаний з фізичними стражданнями потерпілого, перенесеними травмами, тривалим лікуванням, порушенням звичного способу життя та можливістю активно працювати та заробляти кошти на своє проживання, колегія суддів суду першої інстанції з врахування майнового стану обвинуваченого, враховуючи добровільне відшкодування ним матеріальної шкоди, дійшла висновку про необхідність задоволення позову частково та стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч ) гривень, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Доводи сторони захисту на те, що потерпілим не надано висновку судово-психологічної експертизи для підтвердження завданої моральної шкоди також не заслуговує на увагу, оскільки 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика ОСОБА_25 про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз і внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Крім того, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права.

Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Таким чином, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, таке визначення виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Таким чином, визначений судом розмір моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілого, як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до закону та не призведе до її збагачення.

Щодо доводів захисника про те, що йому не відкривали висновок судово-медичної експертизи, то ці докази також є безпідставними, оскільки доступ до нього був наданий згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 18.07.2022 року підозрюваному ОСОБА_9 та його захиснику ОСОБА_8 , які підтвердили своїми підписами доступ до матеріалів кримінального провадження та будь-яких зауважень не надали. Таким чином, будь-які сумніви про те, що стороні захисту не надавався висновок судово-медичної експертизи при відкритті матеріалів кримінального провадження у колегії суддів відсутні. Окрім того, даний висновок був досліджений в судовому засіданні суду першої інстанції та роз`яснений експертом ОСОБА_26 . Колегія суддів, також звертає увагу на той факт, що до відкриття матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 була пред`явлена підозра, на обґрунтування якої також зазначався висновок експерта.

Зрештою доводи апеляційної скарги аналогічні до доводів, висловлених обвинуваченим та його захисником під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, та були ретельно перевірені судом, який з дотриманням вимог КПК України проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши у вироку достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Підстав для скасування вироку через зазначені апелянтом доводи, колегія суддів не знаходить.

Призначене ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу обвинуваченого, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року відносно ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4