Справа № 215/8008/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року колегія суддів Тернівського районного суду м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника малолітньої потерпілої - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у закритомусудовому засіданні в режимі відеоконференції з захисником ОСОБА_7 з власних засобів зв`язку, в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження № 0000961 від 08.10.2024 р. у відношенні ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 152 ч. 4, 152 ч. 6, 301-1 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою від 21.01.2026 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, обвинуваченому ОСОБА_6 , було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 21.03.2026р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з призначенням слідуючого судового засідання за межеми його дії.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечує проти клопотання прокурора, просив змінити тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - на цілодобовий домашній арешт, так як він співпрацював зі слідством, має міцні соціальні зв`язки, матір.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , підтримує свого підзахисного, просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з електронними засобами контролю, його поведінка після відкриття кримінального провадження свідчила, що він не намагався переховуватися, впливати на потерпілу, або свідків, або вчиняти інші кримінальні правопорушення, має міцні соціальні зв`язки, має матір, працював.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 , підтримала прокурора, ризики продовжують існувати.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, попередню ухвалу суду від 21.01.2026 р., вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він хоча й раніше не судимий, працював, має міцні соціальні зв`язки, але обвинувачується у скоєнні в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, тому він може переховуватися від суду, впливати на свідків і малолітню потерпілу, які підлягають допиту в суді, чим він може перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Він не є неповнолітнім, особою похилого віку, або особою з інвалідністю, тому може утримуватися в слідчому ізоляторі.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та суд при продовженні строку його дії, а також посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає від прокурора надання доказів того, що обвинувачений має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, не перебуваючи під вартою. Суд вважає, що прокурор довів вказані у клопотанні ризики.

У матеріалах провадження відсутні дані чи докази, які б свідчили про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого - з метою переховування, тиску на малолітню потерпілу та свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому, не перебуваючи під вартою. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені на цей час, в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 14.05.2026р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Головуючий:

Судді: