ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 683/327/25

Провадження № 11-кп/820/78/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року у об`єднаному кримінальному провадженні №0000068, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2025 року, №0000079 від 14 лютого 2025, №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 січня 2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, громадянина України, особи з інвалідністю ІІІ групи, без місця реєстрації, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 263 КК України та ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року про виправлення описки та про роз`яснення вироку, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України у виді 6 років позбавлення волі;

-за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 03 червня 2025 року, із зарахуванням у цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 23 січня 2025 року по 02 червня 2025 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 9550,80 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року діє режим воєнного стану, 02 грудня 2024 року близько 13 години, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , побачив належну потерпілому ОСОБА_9 бензопилу марки «Stihl» моделі «MS-180» помаранчево-білого кольору, яка знаходилась під лавкою у коридорі житлового будинку, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказану бензопилу марки «Stihl» моделі «MS-180», яку в подальшому продав, а грошові кошти використав на власні потреби, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3366 грн. 67 коп.

Крім того, ОСОБА_7 16 грудня 2024 року близько 16 години, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , побачив шкатулку блакитного кольору, у якій знаходились грошові кошти, та мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080W» чорного кольору.

Надалі, 17 грудня 2024 року близько 01 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, усвідомлюючи, що в Україні діє правовий режим воєнного стану, реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до дитячого намету, розташованого у центрі спальної кімнати, звідки таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав металеву шкатулку блакитного кольору з грошовими коштами в сумі 3120 грн. та мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080W» чорного кольору вартістю 263 грн. 33 коп., які належали ОСОБА_10 , заподіявши останній матеріальну шкоду на загальну суму 3383 грн.33 коп.

Також ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що в Україні діє правовий режим воєнного стану, 24 грудня 2024 року у вечірній час (точного часу не встановлено), зайшов у під`їзд житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , де виявив велосипед марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору та скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, умисно, повторно, таємно шляхом вільного доступу викрав велосипед марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 7410 грн.

Крім того, ОСОБА_7 14 лютого 2025 року біля 09 години, перебуваючи неподалік будинку №21 по вул. Івана Франка в м.Старокостянтинів Хмельницької області, у посадці «Берізки», знайшов на землі поліетиленовий пакет, всередині якого при огляді виявив 34 військових боєприпаси стрілецької вогнепальної зброї калібу 5,45 мм.

Після цього, всупереч вимогам чинного законодавства, а саме: Постанови Верховної ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», відповідно до якої громадяни набувають права власності на придбану ними вогнепальну мисливську нарізну зброю (мисливські карабіни, гвинтівки, комбіновану зброю з нарізними стволами) з відповідного дозволу, що надається органами внутрішніх справ за місцем проживання особам, які досягли 25-річного віку; п.2, п.4, п.9, п.15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.10.1992 №576; п.2.1, п.2.3, п.2.6, п.8.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, ОСОБА_7 умисно незаконно, не маючи на це відповідного дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, достовірно розуміючи, що вищезазначені предмети є бойовими припасами, привласнив їх, придбавши таким чином, помістив до кишені куртки та незаконно зберігав їх для подальшого перенесення до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 14 лютого 2025 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку №21 по вул. Івана Франка в м.Старокостянтинів Хмельницької області, у посадці «Берізки», був зупинений ДОП СП відділу поліції №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 та ДОП СП відділу поліції №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , під час спілкування з якими повідомив про факт зберігання ним 34 військових боєприпасів стрілецької вогнепальної зброї калібру 5,45 мм та в період часу з 10 години 20 хвилин по 10 годину 29 хвилин 14 лютого 2025 року добровільно видав працівникам поліції вказані боєприпаси, які є військовими боєприпасами до стрілецької вогнепальної зброї 5,45 мм, проміжними патронами до автоматів (АК-74, АКС-74, АКС-74У) ручного кулемета РКК-74 та іншої зброї калібру 5,45х39 мм, які ОСОБА_7 незаконно придбав, переносив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року виправлено описку, допущену при написанні вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року: четвертий абзац резолютивної частини вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року читати як: «Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 червня 2025 року, зарахувавши в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 20 лютого 2025 року по 02 червня 2025 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» про роз`яснення вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, скасувати ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року про виправлення описки та про роз`яснення вироку.

Зазначає, що суд розглянув три обвинувальних акти у об`єднаному провадженні, по двом з яких на стадіях затримання, досудового розслідування захисником був адвокат ОСОБА_8 , а по одному обвинувальному акту захисником був адвокат ОСОБА_14 . Захисники, відповідно до доручень Центру з надання безоплатної допомоги здійснювали діяльність окремо. Захисник ОСОБА_8 був категорично проти об`єднання третього обвинувального акту до спільного розгляду судом, оскільки слухання справи вже тривало та таке об`єднання порушило право на захист обвинуваченого.

Вказує, що за епізодом крадіжки від 02.12.2024 року сторона захисту обвинувальний вирок не оскаржує, але звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_9 заяву до поліції про крадіжку бензопили марки «Stihl» не подавав, крадіжку бензопили ОСОБА_7 простив та примирився з ним, покарання до обвинуваченого просив не застосовувати.

Посилається на те, що за епізодом крадіжки від 16.12.2024 року питання належності викраденого майна іншій особі судом було полишено поза увагою, невірно зазначено об`єкт та об`єктивну сторону складу даного кримінального правопорушення, не з`ясовано позицію реально потерпілої особи щодо викраденого майна, не було допитано квартиронаймача ОСОБА_10 .

Зазначає, що за епізодом крадіжки від 24.12.2024 року у потерпілої ОСОБА_11 не було жодного документа про придбання нею велосипеда марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)». Крім того, потерпіла в день події до поліції про крадіжку велосипеда не зверталася.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити повністю, з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяв або клопотань з приводу участі в апеляційному розгляді від потерпілих не надходило, поважних причин неявки вони не повідомляли. Згідно з частиною 4 статті 405 КПК України, неприбуття потерпілих не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор не визнав доводів апеляційної скарги захисника, просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, думку прокурора за апеляційними доводами, перевіривши матеріали кримінального провадження, заяву ОСОБА_7 , що йому надали працівники, які потім і провели його затримання, доручивши Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Хмельницькому, провести перевірку вказаної заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України, кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України.

Згідно з вимогами статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

При цьому висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_9 ) не оспорюються, але захисник звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_9 заяву до поліції про крадіжку бензопили марки «Stihl» не подавав, що не відповідає дійсності, оскільки така заява потерпілого ОСОБА_9 міститься у матеріалах провадження, як і власноручно написана потерпілим у той же день 06.01.2025 року заява про надання добровільної згоди на проведення огляду за місцем його проживання (т.1 а/п 110, 111), тоді як ті обставини, що потерпілий ОСОБА_9 крадіжку бензопили ОСОБА_7 простив та примирився з обвинуваченим, покарання до обвинуваченого просив не застосовувати, не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого та не є підставою для закриття провадження.

З урахуванням наведеного, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_15 кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_9 , доведеність його вини й кваліфікація злочинних дій в цій частині, в апеляційному порядку не перевіряються.

Натомість, в апеляційній скарзі захисник оскаржує доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України (за епізодами крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) та ч.1 ст. 263 КК України, просить скасувати вирок, а справу направити на новий судовий розгляд.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого та його захисника, у тому числі і зазначені захисником в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли та спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами.

На обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції проаналізував показання як самого обвинуваченого, так і покази потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколи слідчих (розшукових) дій, висновки експертиз та інші письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції по епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 повністю визнав свою вину та показав, що ОСОБА_10 знав з дитинства та був знайомий з її сином, 16 грудня 2024 року біля 16 години він прийшов до ОСОБА_10 та попросився переночувати. У квартирі знаходився також внук ОСОБА_10 , який показував йому шкатулку, у якій були грошові кошти. Також він бачив, що перед сном дитина поставила шкатулку в середину намету, який знаходився посередині кімнати. 17 грудня 2024 року вночі, коли усі інші мешканці квартири спали, він викрав шкатулку з грошовими коштами і телефон, який знаходився на тумбочці у кімнаті, після чого залишив квартиру. Грошові кошти він витратив на власні потреби, а телефон у нього вилучили працівники поліції.

По епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_11 . ОСОБА_7 спочатку свою вину визнавав, вказуючи, що 24 грудня 2024 року він у вечірній час зайшов у під`їзд багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_3 , на п`ятому поверсі виявив та взяв велосипед чорно-синього кольору, вийшов з ним на вулицю та поїхав в сторону «Болгарського містечка». Цієї ночі він ночував у підвалі і велосипед був біля нього, а на наступний день він продав вказаний велосипед на базарі за 300 грн., які витратив на власні потреби. Однак, в подальшому ОСОБА_7 заперечив свою вину у вчинені крадіжки велосипеда, вказуючи, що непричетний до вчинення даного кримінального правопорушення, посилаючись на відсутність доказів у справі, що це саме він викрав велосипед.

Також обвинувачений ОСОБА_7 не визнав вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і на підставі ст.63 Конституції України відмовився давати показання по даному епізоду, лише вказав, що патрони йому дали самі працівники поліції, за що заплатили йому 500 грн.

Колегія суддів уважає, що незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався положень закону, судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану (за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), а також у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні узгоджених між собою, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, яким суд надав відповідну оцінку.

Згідно зі ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

В контексті принципу доведення вини поза розумним сумнівом колегія суддів акцентує увагу на тому, що показання потерпілих, свідків, письмові докази, не можуть оцінюватись відокремлено один від одного. Навіть якщо один із доказів не повною мірою підтверджує вину особи у вчиненні злочину, аналіз цього доказу у взаємозв`язку із іншими доказами може свідчити про доведеність такої вини.

Колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами захисника ОСОБА_8 про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України (за епізодами крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), ч.1 ст. 263 КК України, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та здобутими під час досудового розслідування і дослідженими у суді доказами.

По епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується, зокрема:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 січня 2025 року: потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що у період часу з 16 години 16 грудня 2024 року по 08 годину 20 хвилин 17 грудня 2024 року невстановлена особа, перебуваючи за місцем її проживання у квартирі АДРЕСА_2 , викрала шкатулку блакитного кольору, у якій знаходились грошові кошти в сумі 3120 грн., мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080W» чорного кольору, та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note8T» блакитного кольору (Т.1 а/п 137-138);

- протоколом огляду місця події від 03 січня 2025 року та фототаблицею, що є додатком до цього протоколу, де зафіксовано обстановку на місці події у квартирі АДРЕСА_2 , зокрема, приміщення кімнати, де зафіксовано іграшкову дитячу палатку, всередині якої знаходилась шкатулка із грішми, а також тумбочку, на якій лежав телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080W» чорного кольору (Т.1 а/п 140-147);

- протоколами огляду місця події від 04 січня 2025 року та фототаблицею, що є додатком до цього протоколу було виявлено на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку №2 по вул. Стельмаха в м. Старокостянтинів ОСОБА_7 , який добровільно видав працівникам поліції металеву шкатулку блакитного кольору, яка в середині була пустою, та телефон марки «Samsung» моделі «GT-E1080W» чорного кольору (Т.1 а/п 153-159);

- заявою ОСОБА_7 від 04 січня 2025 року про добровільну видачу викрадених ним

вищезазначених речей (Т.1 а/п 152);

- протоколом огляду металевої шкатулки блакитного кольору та телефону марки «Samsung» моделі «GT-E1080W» чорного кольору від 16 січня 2025 року (Т.1 а/п 174-180);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21 січня 2025 року та переглянутим у судовому засіданні місцевого суду відеозаписом цієї слідчої дії, згідно яких в ході проведення слідчого експерименту із ОСОБА_7 , як підозрюваним, останній у присутності понятих на місці події у квартирі АДРЕСА_2 вказав на місце у житловій кімнаті, де стояла дитяча іграшкова палатка, всередині якої знаходилась металева блакитна шкатулка із грішми в сумі 3120 грн., а також вказав на тумбочку у цій кімнаті, на поверхні якої лежав мобільний телефон марки «Samsung», які він викрав, скориставшись тим, що мешканці квартири спали (Т.2 а/п 4-8, 121).

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 шкатулки з грішми в сумі 1320 грн. та мобільного телефону.

Доводи захисника про безпідставне врахування показань потерпілоїОСОБА_10 , яка лише погодилась, щоб ОСОБА_7 заночував в квартирі її сина, власника квартири, а також і власника викрадених шкатулки з грішми та телефону, тобто ОСОБА_10 не є реально потерпілою, не заслуговують на увагу, оскільки належність квартири, в якій проживала потерпіла ОСОБА_10 , іншій особі, не свідчить, що викрадені шкатулка з грішми в сумі 3120 грн. та мобільний телефон їй не належать.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що потерпілаОСОБА_10 повідомила обставини викрадення вказаного майна та грошових коштів, у своїй заяві зазначила, що викрадене майно належить їй, а також надала дозвіл на огляд квартири (т.1 а/п 139).

По епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_11 вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 в суді першої інстанції;

- протоколом прийняття усної заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06 лютого 2025 року від потерпілої ОСОБА_11 , яка була попереджена про відповідальність за ст.383 КК України та повідомила, що 24 грудня 2024 року у період часу з 07 години до 20 години невстановлена особа викрала належний їй велосипед марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору, який знаходився у загальному коридорі поряд з її квартирою АДРЕСА_4 (Т.2 а/п 44);

- протоколом огляду місця події від 08 лютого 2025 року та фототаблицею, що є додатком до цього протоколу, зафіксовано обстановку на місці події у загальному коридорі біля квартири АДРЕСА_4 , де потерпіла ОСОБА_11 зберігала належний їй велосипед марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору (Т.2 а/п 55-61);

- висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/123-25/2237-ТВ від 12 лютого 2025 року про ринкову вартість бувшого у використанні велосипеда марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору (Т.2 а/п 67-70);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 лютого 2025 року, під час впізнання свідок ОСОБА_16 вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка 26 грудня 2024 року пропонувала їй придбати велосипед марки «Asimut» синього кольору спортивного типу (Т.2 а/п 73-75).

Так, потерпіла ОСОБА_11 в суді першої інстанції показала, що їй належав велосипед марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору, який вона придбала у 2021 році за 8000 грн. Вказаний велосипед вона зберігала у загальному коридорі поряд зі своєю квартирою АДРЕСА_4 . 24 грудня 2024 року біля 19 години вона залишила вказаний велосипед біля квартири, а наступного ранку о 08 годині 30 хвилин виявила, що велосипед відсутній. Одразу заяви до поліції вона не писала, бо подумала, що велосипед могла десь залишити її дитина. Лише 06 лютого 2024 року від працівників поліції вона дізналась, що встановлено особу, яка викрала її велосипед, і тоді ж вона написала відповідну заяву про вчинення злочину.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо критичної оцінки доводів захисника щодо не причетності ОСОБА_17 до викрадення велосипеда у потерпілої ОСОБА_11 , зважаючи на встановлені обставини, вищезазначені докази, зокрема, протокол пред`явлення особи впізнання за фотознімками від 12 лютого 2025 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 вказала саме на ОСОБА_7 , як на особу, яка пропонувала їй 26 грудня 2024 року придбати у нього спортивний велосипед марки «Asimut» синього кольору.

Доводи захисника, що потерпіла ОСОБА_11 звернулась до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення лише 06 лютого 2025 року, ніяким чином не свідчать про непричетність ОСОБА_7 до вчинення даного злочину та не є підставою для скасування вироку.

Стосовно доводів апелянта про відсутності доказів належності велосипеда марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору саме потерпілій ОСОБА_11 , то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки на підставі досліджених доказів у своїй сукупності, не виникає сумнівів, що власником викраденого обвинуваченим велосипеда є ОСОБА_11 , яка в усній заяві про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06 лютого 2025 року, будучи попереджена про відповідальність за ст.383 КК України, повідомила, що 24 грудня 2024 року у період часу з 07 години до 20 години невстановлена особа викрала належний їй велосипед марки «Asimut» моделі «Scorpion GFRD (Shimano)» чорно-синього кольору, який знаходився у загальному коридорі поряд з її квартирою АДРЕСА_4 .

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за епізодом крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_11 .

По епізоду незаконного придбання, носіння та зберігання бойових припасів вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 14 лютого 2025 року, а також переглянутим у судовому засіданні місцевого суду відеозаписом цієї слідчої дії, з якого вбачається, що на території парку «Берізки» по вул. Франка, неподалік будинку №21 в м. Старокостянтинів, ОСОБА_7 в присутності понятих добровільно видав працівникам поліції предмети, зовні схожі на набої (боєприпаси) калібру 5,45 мм в кількості 34 штуки, які він зберігав у лівій кишені куртки у поліетиленовому пакеті. При цьому ОСОБА_7 стверджував, що вказані патрони він знайшов і ніс їх додому, щоб «розібрати» (Т.2 а/п 217-218, Т.3 а/п 1);

- висновком судової експертизи зброї №СЕ-19/123-25/2738-БЛ від 21 лютого 2025 року, згідно якого вилучені у ОСОБА_7 14 лютого 2025 року в ході огляду місця події 34 патрони є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 5,45 мм проміжними патронами до автоматів (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручного кулемета РКК-74, та іншої зброї калібру 5,45х39 мм, надані на експертизу 34 патрони придатні для стрільби (Т.2 а/п 223-228);

- показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дільничних офіцера поліції ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області;

- письмовою заявою ОСОБА_7 від 14 лютого 2025 року, у якій він власноруч підтвердив, що добровільно видає працівникам поліції набої калібру 5,45 мм, які він знайшов в парку по вул. Франка в м. Старокостянтинів зранку 14 лютого 2025 року (Т.2 а/п 216).

Так свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дільничні інспектори ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області в судовому засіданні показали, що 14 лютого 2025 року зранку вони вдвох здійснювали чергування по вул. Франка в м. Старокостянтинів в парку «Берізки», де збираються наркозалежні особи. Під час чергування вони зустріли ОСОБА_7 , якого знали як раніше судиму особу. На запитання чи є у ОСОБА_7 при собі заборонені речі, останній повідомив, що має патрони. Тоді вони викликали слідчо-оперативну групу і в ході огляду місця події ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції патрони, які знаходились у кишені його одягу. Також ОСОБА_7 пояснив, що знайшов патрони біля паркану військової частини за годину перед тим, як його зупинили, та ніс їх додому, бо хотів розібрати.

Таким чином, наведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - придбання, носіння та зберігання ОСОБА_7 бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Судом апеляційної інстанції перевірено у встановленому законом порядку заяву обвинуваченого ОСОБА_7 , що 14 лютого 2025 року патрони йому надали працівники поліції, які потім і провели його затримання, а саме ДОП СП ВП ХРУП ГУЕН в Хмельницькій області ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за що заплатили йому 500 грн.

22 березня 2026 року старшим слідчим в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованому у м. Хмельницькому ОСОБА_18 винесена постанова про закриття кримінального провадження №0001414 від 31.08.2025 року за фактом можливих неправомірних дій працівників поліції стосовно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, за відсутністю події вказаного кримінального правопорушення.

Також колегія суддів звертає увагу, що ці доводи перевірялись і судом першої інстанції, який констатував, що жодних доказів, які б свідчили про те, що працівники поліції надали ОСОБА_7 вказані патрони, матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції захисник посилався на те, що ОСОБА_7 добровільно видав патрони працівникам поліції, в зв`язку із чим не підлягає кримінальній відповідальності, тоді як сам ОСОБА_7 на підставі ст.63 Конституції України відмовився давати показання по даному епізоду, лише вказав, що патрони йому дали самі працівники поліції, за що заплатили йому 500 грн.

На думку колегії суддів, висновки місцевого суду не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно нього та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 263 КК України.

Сама по собі незгода сторони захисту з оцінкою судом першої інстанції цих доказів та їх значення для висновку про винуватість, не свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального закону.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази спростовують доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого до інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України (за епізодами крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) та за ч.1 ст. 263 КК України, оскільки вони не знайшли підтвердження як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду.

Доводи захисника, що суд неправомірно об`єднав три обвинувальних акти в одне провадження, є необґрунтованими.

Згідно зі ч.1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 334 КПК України у разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у провадженні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України (справа №683/327/25, провадження №1-кп/683/173/2025, головуюча суддя ОСОБА_19 ).

Також до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (справа №683/869/25, провадження №1-кп/683/233/2025, головуюча суддя ОСОБА_19 ).

Оскільки у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обвинувачується одна і та ж особа - ОСОБА_7 , тому суд на підставі ст.217,334 КПК України об`єднав вказані кримінальні провадження в одне провадження.

Колегія суддів вважає, що об`єднання матеріалів кримінальних проваджень, не порушує права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доводи захисника щодо незгоди з оскаржуваним вироком, про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Таким чином, перевіривши доводи сторони захисту щодо наявності підстав для скасування вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції,колегія суддів знаходить їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону, захисником не зазначено та під час апеляційного розгляду не встановлено жодної з підстав, передбачених статтями 412, 415 КПК України для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника, що суд в ухвалі про виправлення описки у вироку по суті змінив своє рішення, оскільки вніс зміни до резолютивної частини вироку, змінивши обвинуваченому ОСОБА_7 строк його тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.1ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, прізвища особи тощо) або які мають технічний характер.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання судового рішення в цілому.

Як вбачається з ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року, при написанні вироку було допущено описку, а саме, у четвертому абзаці резолютивної частини вироку помилково зазначено, що строк попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню ОСОБА_7 у строк покарання, слід рахувати з 23 січня 2025 року, тоді як вірною датою є 20 лютого 2025 року, оскільки на досудовому слідстві ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2025 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання (по епізодах крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), в подальшому ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (по епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_11 ).

Згідно рапорту слідчого СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_20 від 20 лютого 2025 року ОСОБА_7 було фактично затримано 20 лютого 2025 року о 17 годині 05 хвилин у приміщенні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області на виконання ухвали слідчого судді від 20 лютого 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на зазначене, суд постановив внести виправлення у четвертий абзац резолютивної частини вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року, виклавши його у наступній редакції «Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 червня 2025 року, зарахувавши в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк його попереднього ув`язнення з 20 лютого 2025 року по 02 червня 2025 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

При цьому у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважали за необхідне виправити вказану описку у вироку.

Отже, при постановлені вказаної ухвали місцевий суд в повній мірі дотримався положень ст.379 КПК України, підстав для її скасування у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, як того просить захисник, відсутні, оскільки вказана описка є очевидною,має істотний характер і її виправлення не призвело до зміни змісту вироку.

Доводи захисника про скасування ухвали про відмову у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» про роз`яснення вказаного вироку, колегія суддів також вважає неспроможними, оскільки захисником не наведено жодних аргументів, чому він не погоджується з вказаною ухвалою.

Так, 17 червня 2025 року начальник Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» на підставі ч.1 ст.380 КПК України звернувся до суду із клопотанням, у якому просив роз`яснити вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року, а саме з якої дати слід рахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 20 лютого 2025 року чи з 23 січня 2025 року, оскільки згідно наявного в матеріалах особової справи ОСОБА_7 протоколу затримання, фактичне затримання ОСОБА_7 мало місце 20 лютого 2025 року.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» про роз`яснення вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року.

На обґрунтування судом зазначено, що з урахуванням виправлення описки ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року, допущеної при написанні вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року, зміст вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року містить чіткий та зрозумілий висновок по суті предмету судового розгляду, його текст складності для розуміння не викликає, а резолютивна частина цього судового рішення містить чіткий і зрозумілий висновок, тому розширеному тлумаченню шляхом роз`яснення не потребує.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок та ухвали суду. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалене законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку та ухвал суду про виправлення описки та про роз`яснення вироку не встановлено, апеляційних підстав для скасування або зміни вказаних судових рішень, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2025 року про виправлення описки та про роз`яснення вироку, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3