Провадження №: 1-кп/336/912/2026
УХВАЛА

23 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за № 002898 від 30.03.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебував на посаді номера обслуги 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2026 в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження, що зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 002898 від 30.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 4 ст. 408 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Прокурор в судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Заявив, що підстав для закриття, зупинення провадження не вбачається. У справі є всі необхідні для розгляду в судовому засіданні матеріали, обвинувальний акт складено відповідно до норм кримінального процесуального законодавства. Вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Також прокурор вважав, що судове провадження слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Захисник та обвинувачений не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вислухавши думки учасників судового провадження по викладених у ст.315 КПК України питаннях, вивчивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки про отримання обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, клопотання сторони обвинувачення, потерпілої, захисника та обвинуваченого, обговоривши їх у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Обвинувальний акт складений у відповідності з вимогами чинного КПК України. Підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою ст.284 КПК України, для закриття кримінального провадження чи для направлення клопотання для визначення підсудності, а також для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України не встановлено.

Суд дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Кримінальне провадження необхідно здійснювати суддею одноособово.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання, в якому просив суд продовжити відносно обвинуваченого термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване наступним:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді номер обслуги 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, 23.08.2023, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце несення служби підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався у населеному пункті АДРЕСА_2 , внаслідок чого службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд та незаконно перебував за межами військової частини до 07.10.2024.

07.10.2024 солдат ОСОБА_5 , самостійно прибув до слідчого ТУДБР у м. Мелітополі із зізнанням, повідомивши про викладені вище обставини вчинення кримінального правопорушення.

Дії військовослужбовця ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України, а саме самовільне залишення військовослужбовцем місця служби, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

07.10.2024 у кримінальному провадженні № 0002898 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та вручене останньому.

Підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними під час досудового розслідування належними та допустимим доказами у їх сукупності.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця служби, сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинувачуваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він обвинувачується, є особливо тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачуваного.

Ураховуючи наведене, з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та для виконання завдань кримінального провадження, прокурор просить суд - задовольнити клопотання та продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник просив призначити більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказав на необґрунтованість клопотання та відсутність ризиків, вказаних прокурором. Підкреслив наявність міцних соціальних зв`язків підзахисного, надати згоду власника житла на даний час не може.

Обвинувачений не заперечував проти клопотання прокурора.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ст. 183 ч. 1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Положеннями ч.4 ст.199 КПК України, визначено, що суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що згідно обвинувального акту останній обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційних джерел доходів не має, в зв`язку з чим існує ризик переховування обвинуваченого від органів досудового слідства та суду, ризик перешкоджати кримінальному провадженню, або вчинення іншого кримінального злочину. Також суд враховує, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, зможе впливати на свідків цього кримінального провадження, з метою зміни їх показань задля уникнення кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що ризик впливу на свідків залишається на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Свідки у даному кримінальному провадженні не допитані.

Отже, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли, а інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, стороною захисту суду не надано та не зазначено про їх існування.

Крім того, Верховною Радою України 16 серпня 2022 року ухвалений Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексів України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», реєстр №7431.

Військовий злочин, вчинений військовослужбовцем під час дії правового режиму воєнного стану, свідчить про його максимальний ступінь суспільної небезпеки, а відтак до такого військовослужбовця може бути застосовано виключно запобіжний захід - тримання під вартою.

Зазначеним Законом статтю 176 Кримінального процесуального кодексу України доповнено частиною сьомою, відповідно до якої «Під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176», тобто тримання під вартою.

Також суд враховує лист Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», в якому вказано, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, тому є всі підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України - під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.. 117 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 408 КК України.

Керуючись ст. 27, 76-178, 183-184, 193-197, 314, 331, 369-376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 00002898 від 30.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, на 03.03.2026 на 11 годину 30 хвилин (резервні дати: 16.03.2026 о 14-35, 30.03.2026 о14-00, 07.04.2026 о 14-00, 13.04.2026 о 14-00, 14.04.2026 о14-00, 15.04.2026 о 12-00).

Розглядати кримінальне провадження суддею одноособово.

Проводити відкрите судове засідання за участю прокурора, захисника, обвинуваченого, свідків.

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, на строк 60 днів, а саме з 23.02.2026 по 23.04.2026 включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Викликати для участі в судовому засіданні прокурора, захисника, обвинуваченого, свідків.

Головуючий суддя ОСОБА_1