Справа № 343/251/26
Провадження № 11-сс/4808/86/26
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 119 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчої СВ відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, внесеному 20.06.2025 в ЄРДР за №0007000, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Строк дії ухвали про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 закінчується о 21.48 год 06 квітня 2026 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У разі залишення в силі ухвали слідчого судді визначити ОСОБА_8 альтернативну міру запобіжного заходу у вигляді застави.

Зокрема, вказує, що ОСОБА_8 вважає себе непричетним до інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 119 КК України. Він, 04.02.2026 року під час сварки між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розводив їх, припиняв сварку, ОСОБА_11 , який був його товаришем, ударів не наносив.

Самовільне залишення військової частини, пояснює тим, що ОСОБА_8 , будучи призовником, через тяжкі захворювання визнаний ЛКК непридатним для проходження військової служби та знятий з військового обліку. На час повномасштабного вторгнення знаходився за кордоном. З наміром пройти чергове медичне обстеження та підлікуватись прийняв рішення повернутись в Україну, де на пункті пропуску був затриманий працівниками ТЦК та СП і направлений у військову частину. У військовій частині його стан здоров`я погіршився, посилились головні болі. Коли в черговий раз був на прийомі у лікарні, лікуючий лікар повідомив, що йому не зможуть надати належне лікування у поліклініці військової частини. Так як стан його здоров`я був незадовільний, він прийняв рішення не повертатись до військової частини і поїхав додому в с. Княжолука Калуського району, де проживав по місцю реєстрації з мамою та продовжив відновлювати здоров`я. Наміру ухилятись від військової служби не мав, хотів відновити здоров`я, допомогти матері, яка є похилого віку, а весною повернутись на військову службу. Про те, що відносно нього є зареєстроване кримінальне провадження за ч. 5 ст. 407 КК України, дізнався тільки 04.02.2026 року, коли з`явився до Долинського відділення поліції для надання пояснень, у зв`язку з подіями, за яких потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження.

Сторона захисту стверджує, що жоден ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. ОСОБА_8 не вчиняв спроб переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у нього також немає наміру вчиняти інші правопорушення, у зв`язку з чим відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з цим, вважає жодним чином необґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, та в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

Крім того, слідчим суддею не оцінено в сукупності всі обставини, зазначені в ст. 178 КПК України, зокрема, вік та поганий стан здоров`я ОСОБА_8 , наявність у нього міцних соціальних зв`язків, те, що останній проживає разом з матір`ю, яка є літньою людиною, потребує сторонньої допомоги та страждає низкою захворювань.

Вважає, що до підозрюваного можливо застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, у помірному для підозрюваного розмірі, яка в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив доводи і вимоги апеляційної скарги захисника, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділенням поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0007000 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 119 КК України.

06 лютого 2026 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 119 КК України, а саме, у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, а також у вбивстві, вчиненому через необережність.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 відповідно до ст. 12 КК України є тяжким (ч. 5 ст. 407 КК України) та нетяжким (ч. 1 ст. 119 КК України) злочинами, відповідно за вчинення тяжкого злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів.

Слідчий суддя задовольнив дане клопотання та застосував до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 21.48 год. 06 квітня 2026 року.

Дослідивши клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив підстави для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 119 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Разом з цим, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 119 КК України, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину, усвідомлює неминучість покарання за його вчинення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі дії, спрямовані на встановлення усіх обставин кримінальних правопорушень, та підозрюваному відомі анкетні дані свідків, а також останні є жителями одного населеного пункту, тому вказане свідчать про можливість у випадку необхідності використання ним цих відомостей з метою впливу на показання останніх; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення .

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя достатньо врахував обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, що передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні; дані про особу підозрюваного його вік, стан здоров`я, вчинення злочинів у воєнний час, майновий стан, те, що він не має стійких соціальних зв`язків, оскільки розлучений, ніде не працює, раніше, в порядку ст. 89 КК України, не судимий.

Зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, проживає разом з матір`ю похилого віку, яка потребує його допомоги, враховуючи стадію досудового розслідування, не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкості злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів зауважує, що положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями п. 2 ч. 4 ст. 183, абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не визначив розмір застави, оскільки йому інкримінується вчинення злочину, який спричинив загибель людини та злочину, передбаченого ст. 407 КК України.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які свідчать про необхідність скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5