Справа № 299/328/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/130/26, за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.02.2026.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби без застосування електронного засобу контролю, на строк 60 днів, а саме до 04.04.2026 включно, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 22.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052.

Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у проваджені СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052, відомості про яке 22.01.2026 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що у листопаді 2025 року ОСОБА_7 , проживаючи на території м. Мукачева Закарпатської області, та будучи обізнаним, як місцевий житель, про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв за грошову винагороду у невстановленому досудовим розслідуванням розмірі, у незаконному переправленні через державний кордон України поза пунктами пропуску громадянина України ОСОБА_8 , мешканця АДРЕСА_2 , який достовірно знаючи про Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України

-2-

чоловічої статі віком від 23 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою уникнення мобілізації мав намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема до Угорщини.

Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідування особою плану, до обов`язків ОСОБА_7 входила зустріч ОСОБА_8 у м. Мукачеві на легковому автомобілі марки «Volkswagen Passat B7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та забезпечення безпечного маршруту його перевезення в обхід постів Державної прикордонної служби України в селище Вилок Берегівського району, що знаходиться в безпосередній близькості до лінії державного кордону України з Угорщиною.

29.11.2025 близько 20 год на виконання злочинного плану, ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat B7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув на територію стоянки ресторану «McDonalds», який знаходиться за адресою: м. Мукачево, вул. Лавківська, 1 М, де на нього вже очікував ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_8 на виконання вказівки ОСОБА_7 , сів до салону вищевказаного автомобіля, на якому вони вирушили у напрямку селища Вилок Брегівського району, а під час руху ОСОБА_7 за його вказівкою в автомобілі отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 5000 євро за сприяння у незаконному перетині державного кордону України.

Прибувши цього ж дня близько 21 год на околицю вул. Ласло Коложварі (Маяковського) в селищі Вилок Берегівського району, ОСОБА_7 надав вказівку вийти з транспортного засобу та очікувати на особу, яка здійснить його безпосереднє незаконне переправлення через державний кордон України до Угорщини, що останній і зробив, а ОСОБА_7 поїхав у невідомому напрямку.

На околиці вул. Ласло Коложварі (Маяковського) в селищі Вилок Берегівського району, ОСОБА_8 зустріла особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, яка надала вказівку ОСОБА_8 рухатися за нею в пішому порядку, надавши при цьому інструкції щодо напрямку руху до державного кордону України.

Надалі ОСОБА_8 , у супроводі особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, надала вказівку останньому рухатися за ним в пішому порядку, надавши при цьому інструкції щодо напрямку руху до державного кордону України.

Надалі, ОСОБА_8 у супроводі особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, околицею селища Вилок Берегівського району прибули до річки Тиса, де на них вже очікувала особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та за допомогою надувного човна втрьох переплили річку Тиса на інший берег в напрямку с. Тисобикень Берегівського району.

Після успішного подолання річки особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, продовжила здійснювати супровід ОСОБА_8 заздалегідь розробленим маршрутом через лісисту місцевість та дамбу, яка знаходиться у безпосередній близькості до державного кордону України.

Однак, 30.11.2025 о 00 год 40 хв особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_8 були виявлені військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 на відстані 50 метрів до лінії кордону в напрямку 91 прикордонного знаку та затримані за спробу його незаконного перетину поза пунктом пропуску.

02.02.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

-3-

Необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З урахуванням наведеного слідчий вважав, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк 60 днів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя вказав на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 09 років, разом з тим не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення. Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини немає, а зазначені у клопотанні доводи є виключно припущеннями слідчого. Діяння, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , згідно повідомлення йому про підозру, мали місце у листопаді 2025 року, з цього часу минув значний проміжок часу, а відтак доводи клопотання про можливість підозрюваного переховуватися від слідства чи суду, впливати на свідків, спотворювати або приховувати докази позбавлені логічного змісту.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 04.02.2026 скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, сторона обвинувачення, вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Слідчий суддя не врахував достатньою мірою обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка на даний час повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, тяжкість кримінального правопорушення у якому останній підозрюється, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким можливо запобігти лише шляхом застування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та захисника, неявка яких, не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді та не подавали заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги. Також приймається до уваги заява прокурора про можливість розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання,

-4-

так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.02.2026 відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у проваджені СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052, відомості про яке 22.01.2026 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02.02.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

04.02.2026 ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби без застосування електронного засобу контролю.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного,

-5-

обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні заступника начальника СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх обставин для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо останнього такого запобіжного заходу та свідчили про недостатність застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний період доби. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя поклав на ОСОБА_7 й певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних дій, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

-6-

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах справи. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний період доби та покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, втім недостатньої їх вагомості для застосування до цього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останньої ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, домашній арешт цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.

При цьому апеляційний суд враховує, відсутність в матеріалах судового провадження даних про недотримання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків. Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення. Зазначені посилання не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали, у зв`язку з чим до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24. 07. 2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

-7-

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Цим вимогам Конвенції та кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді від 04.02.2026 щодо ОСОБА_7 відповідає в повній мірі.

Наявність ризиків незаконного впливу на свідків, чи перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб, а також можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано запобіжний захід, який на думку колегії суддів є співмірним із наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою такою, що відповідає вимогам ст. 196 КПК України і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги прокурора не вбачає.

Також враховується і те, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні закінчено, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, направлено до Виноградівського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки слідчого судді; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.02.2026 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді