Справа № 159/70/26
Провадження № 1-кп/159/315/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про арешт майна

17 лютого 2026 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001307 від 03.11.2025 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 ОСОБА_3 через свого представника адвоката ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_4 з метою забезпечення цивільного позову.

В обґрунтування клопотання зазначила, що в провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальна справа № 159/70/26 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Потерпілою ОСОБА_3 було подано цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в загальному розмірі 1093072, 25 гривень. У зв`язку з значним розміром суми цивільного позову та з метою його забезпечення просить суд, накласти арешт на майно, яке належить обвинуваченому.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається без повідомлення учасників судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.01.2026 до суду надійшов, затверджений прокурором Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_6 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001307 від 03.11.2025 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2026 у справі призначено підготовче судове засідання на 09.02.2026.

09.02.2026 до суду надійшла позовна заява потерпілої ОСОБА_3 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення та клопотання потерпілої ОСОБА_3 про арешт майна.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 10.02.2026 клопотання повернуто з наданням строку в сімдесят дві години для усунення недоліків, допущених при його подачі.

16.02.2026 до суду надійшло клопотання про арешт майна з належним чином усунутими недоліками.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до частини 6 статті 170 КПК України, застосування арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можливе за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. У разі задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно з частиною 8 статті 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Відтак, застосування арешту майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), допускається, зокрема, щодо майна обвинуваченого та за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Суд зазначає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що узгоджується із завданнями кримінального провадження, визначеними статтею 2 КПК України.

Суд, при вирішенні питання щодо можливості накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільного позову), враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесне ушкодження, розмір матеріальної шкоди завданої даним правопорушенням, розмір визначеної потерпілою моральної шкоди та дійшов висновку, що у разі доведення вини, на нього може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, за рахунок майна, яке йому належить.

В судовому засіданні досліджені додані до клопотання матеріали: копії медичної документації, копії документів, які підтверджують витрати потерпілої ОСОБА_3 на лікування, розрахунок вартості транспортного засобу, що у своїй сукупності свідчать про завдання останній матеріальної шкоди вчиненням кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання, вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_4 на праві приватної власності належить:

- земельна ділянка з кадастровим номером: :01:001:0605 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.0731 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право (в державному реєстрі прав) 33364255, дата державної реєстрації права ( в державному реєстрі прав) 24.09.2019;

- земельна ділянка з кадастровим номером: :07:000:0233 для ведення особистого селянського господарства площею 1.0961 га, що розташована за адресою: Сенчицька сільська рада, Зарічненський район, Рівненська область, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 32362451, дата державної реєстрації права ( в державному реєстрі прав) 11.07.2019.

Згідно з частиною 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За змістом частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для обвинуваченого, третіх осіб.

Отже, враховуючи, що існують об`єктивні підстави вважати, що незастосування арешту зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливого цивільного позову, арешт майна на цьому етапі є цілком законним і необхідним заходом для забезпечення дієвості кримінального провадження, а пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Також суд відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, суд вважає, що обмеження, яких зазнає обвинувачений, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у його право власності.

Відповідно до частини 2 статті 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять даних про те, що земельна ділянка з реєстраційним номером: 222; площа 1.0287 га, адреса: Рівненська область, належить саме обвинуваченому ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту саме на це майно з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для часткового задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 175 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001307 від 03.11.2025 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером: :01:001:0605 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.0731 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право (в державному реєстрі прав) 33364255, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 24.09.2019, яка належить ОСОБА_4 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером: :07:000:0233 для ведення особистого селянського господарства площею 1.0961 га, що розташована за адресою: Сенчицька сільська рада, Зарічненський район, Рівненська область, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 32362451, дата державної реєстрації права ( в державному реєстрі прав) 11.07.2019, яка належить ОСОБА_4 .

Заборонити відчужувати арештоване майно, залишивши право користування та розпорядження ним.

В іншій частині вимог клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1