ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5270/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/450/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Гороховатка Борівського району Харківської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, зі слів одруженого та маючого малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає: АДРЕСА_2 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, на ОСОБА_8 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України, звільнено ОСОБА_8 від основного та додаткового покарань за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. закрито.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи №838/17 від 03 жовтня 2017 року у розмірі 1186 грн. 44 коп.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 січня 2025 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2024 року по справі щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, залишено без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задоволено частково, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд мотивував своє рішення тим, що апеляційний суд, вирішуючи питання про можливість здійснення апеляційного розгляду за наявності заяви захисника ОСОБА_7 , а також зафіксованого в апеляційній скарзі засудженого бажання брати участь в апеляційному розгляді, ухвалив за можливе розглянути справу за відсутності засудженого та його захисника, пославшись в своїй ухвалі на те, що обвинуваченого та його захисника належним чином повідомлено про розгляд справи та від них надійшли заяви про розгляд справи без них, що не відповідає дійсності, у зв`язку з чим ухвала апеляційного суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2017 року близько о 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ- 21213», р.н НОМЕР_1 , на якому рухався по вулиці Танкопія з боку проспекту Петра Григоренка в напрямку проспекту Льва Ландау в м. Харкові. Зупинившись біля перехрестя з проспектом Льва Ландау та маючи намір його перетнути, водій ОСОБА_8 відновив рух керованого ним автомобіля «ВАЗ- 21213», виїхав на головну дорогу перехрестя, не переконавшись в безпеці своїх дій, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 16.11 та дію дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, де вказано:

- п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п.16.1 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі,

і допустив зіткнення з мотоциклом «Дукаті» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який в цей час рухався по проспекту Льва Ландау з боку вулиці Киргизька в напрямку вул. Олімпійська.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждали:

- водій мотоцикла - ОСОБА_11 якому, згідно висновку судово-медичної експертизи №1041-А/17 від 02 жовтня 2017 року, спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, у вигляді забито-рваної рани у області правого плечового суглобу, вивиху лівого плеча, забито-рваної рани правої нижньої кінцівки, садна на грудної клітці, імпресійного перелому головки лівої плечової кістки, часткового пошкодження сухожилля підлопаткового м`яза, пошкодження суглобової губи лопатки, теносиновіт довгої головки двоголовкового м`яза лівого плеча;

- пасажир мотоциклу - ОСОБА_10 , якому, згідно висновку судово-медичної експертизи №1057-А/17 від 02 жовтня 2017 року, спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я, у вигляді закритих переломів велико- і малогомілкової кісток правої гомілки.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 виразилися в тому, що він, перебуваючи біля перехрестя нерівнозначних доріг та намагаючись виїхати з другорядної дороги на головну, під час відновлення руху керованого ним автомобіля «ВАЗ-21213» не впевнився в безпеці своїх дій, виїхав на перехрестя, не надавши дорогу мотоциклу «Дукаті» під керуванням ОСОБА_11 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, чим створив небезпеку для руху і допустив зіткнення свого автомобіля з мотоциклом «Дукаті», спричинивши водію мотоцикла та його пасажиру тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , відповідно до висновку автотехнічної експертизи №838/17 від 03 жовтня 2017 року перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд, доручивши суду першої інстанції повторно розглянути по справі клопотання про призначення додаткової судової автотехнічної експертизи.

В обґрунтування своїх доводів посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом не було надано оцінки його показанням щодо його версії щодо порушення правил ПДР та послідовності дій учасників ДТП, а саме того, що його дії відповідали ПДР, а можливе їх порушення мало наслідком недотримання швидкісного режиму водієм мотоцикла ОСОБА_11 , що судом не перевірялось та не досліджувалось, як наслідок не оцінювалося у вироку. На переконання обвинуваченого, висновки проведеної автотехнічної експертизи №83817 віл 03 жовтня 2017 року зазначають не тільки про порушення ПДР ОСОБА_8 , але також і про порушення іншими учасником ДТП водієм ОСОБА_11 вимог п.12.4, 12.03 ПДР. Вони не спростовують його доводів про відсутність його провини, в т.ч. внаслідок неповноти експертного дослідження, покладеного в основу обвинувачення. Вважає, що експерт не досліджував послідовність дій учасників ДТП, які вплинули або могли вплинути на характер дій іншого учасника такої пригоди, у зв`язку з чим, обвинувачений просив допитати експерта, з метою надання відповідних роз`яснень. З висновком експертизи., він категорично не погоджувався на всіх етапах досудового розслідування, проте, слідчий зазначав, що допит експерта на даному етапі не передбачений, у зв`язку з чим відмовляв у його допиті, з можливістю ставлення цього питання в суді, однак судом в задоволенні його клопотання було відмовлено.

27 лютого 2026 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0000971 від 02 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та з яким попередньо узгоджена позиція, зазначив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином, 01 серпня 2017 року, тобто минуло 8 років 6 місяців та 4 дні, перебіг строку давності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України, не переривався і не зупинявся, що свідчить про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України та віднесення на рахунок держави процесуальних витрат.

У зв`язку із поданим клопотанням, просять не розглядати раніше подану апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_8 , оскільки сторона захисту просить суд застосувати до ОСОБА_8 положення п.2 ч.1 ст.49 КК України при остаточному вирішенні справи.

Звертається увага на те, що стороні захисту відомо, що наведені у клопотанні підстави не є реабілітуючими.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судове засідання Харківського апеляційного суду від 02 березня 2026 року не з`явився, про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а саме шляхом телефонограми від 10 лютого 2026 року (арк.146).

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що ОСОБА_8 відомо про апеляційний розгляд, правова позиція між ними узгоджена, та йому роз`яснені наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, які не є реабілітуючими.

Відповідно до ч.4 ст.405 КК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Зі змісту ч.4 ст.401 КПК України вбачається, що обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища.

У зв`язку з викладеним, вислухавши думку прокурора та захисника ОСОБА_7 , які вважали можливим провести судове засідання за відсутністю обвинуваченого, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , однак, з обов`язковою участю його захисника, з урахуванням доводів, які містяться в клопотанні захисника ОСОБА_7 , в яких йдеться про покращення процесуального становища обвинуваченого, та наявних відомостей у матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав клопотання та просив закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а також думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту, дослідивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст.7, ст.26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.3 ст.288 КПК України, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд має закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадку обов`язкової згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні 01 серпня 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за яке передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином.

Таким чином, з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст.49 КК України, строки притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного кримінального правопорушення складають три роки, а отже минули 01 серпня 2020 року.

Матеріалами кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення до закінчення цього строку чи ухилявся від досудового розслідування або суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що захисником ОСОБА_7 обвинуваченому ОСОБА_8 роз`яснені наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема те, що ці підстави є нерабілітуючими.

З огляду на відсутність даних про ухилення від слідства та суду, про притягнення до кримінальної відповідальності, а також й будь-яких заперечень обвинуваченого проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, з огляду на наведені обставини та те, що ухвалений вирок стосовно ОСОБА_8 не набрав законної сили, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, вирок суду - скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з урахуванням того, що обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності, згідно зі ст.49 КК України, а також невідкладності розгляду такого клопотання, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не проводив судове провадження, що включає в себе, відповідно до п. 24 ст.3 КПК України, й апеляційне провадження в повному обсязі, в загальному порядку, колегія суддів не надає оцінки доводам поданої апеляційної скарги обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для задоволення клопотання сторони захисту, тому обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю за нереабілітуючих підстав, потерпілий має право звернутися до суду першої інстанції з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З урахуванням сформованої правової позиції, колегія суддів приходить до висновку, що процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення автотехнічної експертизи №838/17 від 03 жовтня 2017 року підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. 129, 284, 285, 286, 288, 404, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000971 від 02 серпня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи №838/17 від 03 жовтня 2017 року у розмірі 1186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) грн. 44 коп. віднести на рахунок держави.

Роз`яснити потерпілим (їх представникам) право звернення з цивільним позовом до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді :