Справа № 645/1400/26
Провадження № 1-кп/645/336/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року місто Харків

Немишлянського районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000019 від 02.01.2026 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, військовослужбовця ВЧ № НОМЕР_1 на посаді радіотелефоніста 1 стрілецького спеціалізованого взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону, фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше судимого: 22.04.2013 року вироком Московського районного суду міста Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підстави ст. 75 КК України 2001 р. Від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на 3 року; 02.05.2018 року вироком Московського районного суду міста Харкова за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України 2001 р., позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 21.01.2019 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ч.1ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України 2001 р., позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців.; 30.06.2022 року вироком Октябрьского районного суду міста Полтава за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190,ч.1 ст. 70 КК України 2001 року позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнення: 04.06.2025 року з Темнівської ВК Харківської обл. (№100) ухвала суду; умовно-дострокове, для проходження військової служби за контрактом в/ч. А-1302

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 02.01.2026, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою суду від 20.02.2026 року кримінальне провадження призначене до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У відношенні ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 03.01.2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів - до 27.02.2026 року, з визначенням розміру застави в розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 грн. (сто тридцять три тисячі сто двадцять гривень) 00 копійок.

У судовому засіданні прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на обставини встановлені під час досудового розслідування та на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, існує, оскільки ОСОБА_5 може залишити та змінити своє фактичне місце проживання або перетнути державний кордон України, у зв`язку із можливістю вільно пересуватися країною на підставах проходженням служби в лавах ЗСУ та усвідомлюючи, що покарання за вчинене ним діяння передбачає позбавлення волі в строк від 7 до 10 років. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, існує у зв`язку з тим, що підозрюваному відома адреса місця проживання свідків зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження шляхом психологічного тиску на них, їх знайомих та родичів. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення існує на тій підставі, що ОСОБА_5 не маючи офіційного джерела доходу, обравши за свій прибуток дохід від реалізації викраденого майна, не маючи сім`ї, може продовжити вчиняти аналогічного характеру кримінальні правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання, з підстав викладених вище та просив його задовольнити.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, у повному обсязі визнав свою провину, наміру ухилятися від суду та впливати на свідків не має. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою домашній арешт або особисте зобов`язання, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави до мінімально визначеного КПК України..

Обвинувачений підтримав позицію захисника та заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання захисника про запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід або зменшення розміру застави.

Потерпілий не заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Заслухавши позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши клопотання прокурора та додані до нього документи, клопотання захисника, суд приходить до наступного.

Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду на сьогодні на думку суду продовжує існувати, оскільки ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, суд вбачає ймовірність можливості обвинуваченого незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема, оскільки обвинуваченим отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких містяться дані свідків, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, що обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження.

Суд вважає також доведеним ризик вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачений раніше був судимий, в тому числі за злочини проти власності.

Крім того, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту від найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочався, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Доводи захисника не спростовують зазначених вище висновків суду.

Відповідно до положень ч. 8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжений та діє на час постановлення ухвали.

В даному випадку, враховуючи введення на території України воєнного стану, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну норму ч.8 ст. 176 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ст. 407 КК України, оскільки наявні встановлені ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Відповідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 КК України, суд не визначає розмір застави.

За вказаних підстав, суд дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 23 квітня 2026 року включно без визначення застави.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід або зменшення розміру застави - суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 201, 314, 315, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід або зменшення розміру застави - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 23 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Встановити строк дії ухвали до 23 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немишлянський районний суд м. Харкова протягом 5 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 23.02.2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1