ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1140/26 Справа № 214/7991/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21 березня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000307 від 26.05.2021 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21 березня 2026 року.

Доводи апеляційної скарги:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року про продовження застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . Постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний із триманням під вартою. Визначити заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 60560 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що в оскарженій ухвалі суду першої інстанції нічого не вказано щодо застави та її застосування або без її визначення.

Звертає увагу, що КПК України не містить заборони визначати заставу за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, а ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює право суду, а не його обов`язок не визначати заставу.

Звертає увагу, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджуються, доказів їх наявності не надано, як і доказів незаконного тиску на свідків, які відсутні у сторони обвинувачення.

Звертає увагу, що суд при вирішенні питання про застосування застави не прийняв до уваги низку обставин, які сприяли задоволенню клопотання сторони захисту повністю або частково. Такими обставинами є те, що обвинувачений ОСОБА_8 не має судимості, скоїв злочин, в якому обвинувачується, в неповнолітньому віці, тривалий час утримується під вартою (більше 4 років). Наголошує, що розгляд справи проводиться так довго, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_8 . Свідки події відсутні.

Звертає увагу, що суддею розгляд справи не проводиться, а тільки продовжується автоматично запобіжний захід тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Вважає, що внесення розумного розміру застави надасть можливість ОСОБА_8 поправити своє здоров`я та вилікувати руку.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні при апеляційному розгляді захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в ній.

Прокурор в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції просив залиши без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

З огляду на те, що категорія обвинувачення та характер апеляційної скарги захисника обвинуваченого не тягнуть за кримінальним процесуальним законом обов`язкової участі обвинуваченого в судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про місце та час судового розгляду, заяв та клопотань від якого на адресу суду не надходили.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, а саме у вчинені умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, що спричинило переривання вагітності та смерть потерпілої, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід тримання під вартою без застосування застави.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу тримання під вартою строком до 21 березня 2026 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які в сукупності давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені п. 1 ч.1 ст. 177 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризику передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України при наявності обґрунтованого обвинувачення та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Зазначив, що є дійсним ризик переховування обвинуваченого від суду.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 зможе переховуватись від суду, оскільки він не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштований та не має законного джерела для свого утримання, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, суд взяв до уваги, що стороною захисту не було надано відомостей про наявність у власності чи користуванні обвинуваченого житлового приміщення, за адресою якого обвинувачений міг би перебувати у разі обрання альтернативного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, судом першої інстанції прийнято до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, на які посилається сам обвинувачений, та обґрунтовано зроблено висновок, що продовжують існувати ризик переховування від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його тяжкість, колегія суддів вважає цілком ймовірним, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який не працевлаштований та не має законного джерела для свого утримання, не має міцних соціальних зв`язків.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризик переховування від суду на даний час не зменшився, навіть з урахуванням стадії судового розгляду, та продовжує існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На даний час у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявленого ризику.

Інші доводи не вказують на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. На даний час, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи сторони захисту щодо обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Як встановлено під час судового засідання ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тілесного ушкодження, а саме умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, що спричинило переривання вагітності та смерть потерпілої. Крім того обвинувачений, вчинивши кримінальне правопорушення, не звернувся до правоохороних органів, а втік з місця скоєння злочину, що свідчить про його байдуже ставлення до заподіяного.

Колегія суддів апеляційної інстанції виходить з того, що визначаючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що обвинувачений може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку з вище зазначеним колегія суддів приходить до висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої особи та не створить необхідні умови для встановлення істини у вказаній кримінальній справі.

Тож, суд належним чином врахував положення ч. 4 ст. 183 КПК України, та з урахуванням характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, даних про його особу, обгрунтовано вважав за недоцільним визначати йому розмір застави, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. З таким висновком суду 1-ї інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків, які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри / обвинувачення відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Таким чином апеляційна скарга захисника обвинуваченого, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21 березня 2026 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4