27.03.2026 Справа № 756/69/26
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/69/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2026 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 31.10.2025 у кримінальному провадженні №0000249 від 27.01.2024 стосовно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,

прокурор ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вищевказана скарга захисника ОСОБА_4 , котрий просить скасувати повідомлення про підозру від 31.10.2025 ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 190 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_4 посилається на те, що, на його думку, повідомлення про підозру ОСОБА_3 є небґрунтованим та таким, що суперечить положенням КПК України, оскільки не містить відомостей на підтвердження наявності в діях його підзахисного об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Зі змісту скарги вбачається, що, на думку сторони захисту, матеріали кримінального провадження свідчать, що відносини між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали інвестиційний та господарський характер і були пов`язані з реалізацією науково-дослідного та дослідно-конструкторського проєкту у сфері оборонних технологій під умовною назвою «Тризуб». Така діяльність за своєю природою є високоризиковою, передбачає поетапні випробування, можливість технічних невдач і не гарантує досягнення кінцевого результату, що є загальновідомим фактом у сфері R&D, особливо в умовах військових інновацій. Невдача або часткове досягнення технічних характеристик не може автоматично свідчити про злочинний умисел, оскільки в іншому випадку будь-який інноваційний або дослідний проєкт, який не завершився комерційним успіхом, міг би бути криміналізований, що суперечить принципу ultima ratio кримінального права та загальним засадам правової визначеності. Твердження сторони обвинувачення про фіктивність проєкту «Тризуб» не витримує перевірки з огляду на фактичні дані, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Сторона захисту посилається на те, що окремого значення для оцінки добросовісності дій підозрюваного набуває факт проведення у листопаді 2023 року досліджень за участю представників військової частини та профільного науково-дослідного інституту. Залучення військової частини та НДІ до досліджень можливостей застосування розроблюваних технічних рішень у сфері оборонних технологій об`єктивно свідчить про те, що проєкт сприймався як реальний і перспективний, а не як формальне прикриття для заволодіння коштами. Сам факт такої взаємодії з державними структурами є несумісним з версією про початковий шахрайський умисел.

У скарзі зазначається, що як неодноразово зазначав ОСОБА_3 у своїх поясненнях, фактичним інвестором проєкту був ОСОБА_9 , тоді як ОСОБА_8 виконував функції платного посередника. На початковому етапі саме ОСОБА_9 особисто передав ОСОБА_3 3 000 доларів США готівкою для організаційних та підготовчих витрат, пов`язаних з реалізацією проєкту. Із цієї суми 1 000 доларів США були одразу передані ОСОБА_8 на покриття його витрат, що свідчить про комерційний характер його участі та виключає його позицію як безкорисливого потерпілого. Надалі кошти, отримані в межах інвестиційних домовленостей, використовувалися для закупівлі комплектуючих, проведення випробувань та організаційних витрат, що підтверджується перепискою, долученою до матеріалів кримінального провадження, у якій прямо зазначено, що кошти «пішли на комплектуючі» та «стали частиною бойового лазера». За таких обставин твердження про привласнення коштів не підтверджується жодним об`єктивним доказом.

На думку сторони захисту, в діях ОСОБА_3 відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 190 КК України (об`єктивна та суб`єктивна сторона його складу), а тому, враховуючи те, що більшість доказів, здобутих стороною обвинувачення, є недопустимими, тому повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 190 КК України є необґрунтованим, оскільки не містить достатніх доказів на його обгрунтування, отже підлягає скасуванню.

У судовому засіданні захисники підозрюваного ОСОБА_3 - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , кожен окремо, скаргу підтримали в повному обсязі з наведених у ній підстав та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 повністю заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на те, що орган досудового розслідування зібрав достатню кількість доказів, що в сукупності дають підстави стверджувати про наявність обґрунтованої підозри. Процедуру повідомлення про підозру, що передбачено положеннями КПК України, дотримано, а тому вважав, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судової справи, матеріали кримінального провадження №0000249 від 27.01.2024, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 10 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000249 від 27.01.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України, в рамках якого 31.10.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 190 КК України.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями Глави 22 КПК України: порядок вручення повідомлення про підозру, передбачений ст. 278 КПК України; випадки повідомлення про підозру, передбачені ст. 276 КПК України; зміст повідомлення про підозру - ст. 277 КПК України.

Аналіз зазначених норм кримінального процесуального закону дає підстави вважати, що при розгляді скарги на повідомлення про підозру підлягає з`ясуванню виключно дотримання під час повідомлення про підозру положень Глави 22 КПК України.

У ході розгляду скарги слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 31.10.2025 за формою та змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України, містить у собі відомості, передбачені вказаною статтею, в тому числі містить зміст підозри та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 . Під час вручення повідомлення про підозру було дотримано вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинення кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Разом із тим, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з урахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

До такого висновку слідчий суддя приходить з огляду на наступне.

Так, системний аналіз положень ст. 94 КПК України дає підстави стверджувати, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка доказів, наданих слідчому судді, здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності для доведення вини чи невинуватості особи, тобто з метою вирішення обвинувачення по суті, а лише в тій мірі, щоб встановити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

До того ж, згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 22.05.2014, «Гюзель Ердагез проти Туреччини» від 21.10.2008, «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «K.F. проти Німеччини» від 27.11.1997, «Волох проти Польщі» від 02.11.1996 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення (зокрема у рішеннях по справах «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988 та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 23.10.1994).

Тобто, на стадії досудового розслідування слідчий суддя може оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх об`єму, що є достатнім для засудження особи.

Обставини вчинення підозрюваною особою конкретних дій, наявність у діях складу кримінального правопорушення, доведеність винуватості особи чи спростування цього, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового провадження кримінального провадження.

Тобто, перед слідчим суддею не ставиться питання доведеності поза розумним сумнівом винуватості підозрюваного ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише вирішується питання щодо обґрунтованості підозри.

Як встановлено в ході судового розгляду, на час повідомлення ОСОБА_3 про підозру існували достатні факти та відомості, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_3 ймовірно причетний до вчинення інкримінованого правопорушення.

Зі змісту скарги вбачається, що як на підставу для скасування слідчим суддею повідомлення про підозру захисник ОСОБА_4 вказує про відсутність у діях ОСОБА_3 складу інкримінованого злочину, що свідчить про необґрунтованість повідомлення про підозру, проте дані доводи свого підтвердження в результаті судового розгляду не знайшли та були спростовані стороною обвинувачення.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що стороною обвинувачення в ході повідомлення про підозру ОСОБА_3 було дотримано вимоги Глави 22 КПК України, а доводи сторони захисту про необгрунтованість повідомлення про підозру, з огляду на відсутніть складу інкримінованого злочину за ч. 5 ст. 190 КК України (об`єктивної та суб`єктивної сторони) є такими, що підлягають вирішенню судом відповідно до ст. 368 КПК України під час ухвалення судового рішення при вирішенні обвинувачення по суті, тобто в результаті судового провадження кримінального провадження в суді першої інстанції, а тому скарга захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 3, 9, 22, 26, 111, 276-279, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 31.10.2025 у кримінальному провадженні №0000249 від 27.01.2024 стосовно ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1