УХВАЛА

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 203/94/18, 991/2/23

провадження № 13-5зво26

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянула заяву ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами вироку Вищого антикорупційного суду від 01 березня 2023 року, ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 червня 2023 року та постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Касаційний кримінальний суд) від 15 серпня 2024 року щодо неї і

в с т а н о в и л а:

Як убачається з наданих матеріалів, вироком Вищого антикорупційного суду від 01 березня 2023 року ОСОБА_19 засуджено за частиною третьою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі частини першої статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України звільнено ОСОБА_19 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 червня 2023 року вирок Вищого антикорупційного суду від 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_19 залишено без зміни.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями засуджена ОСОБА_19 та її захисник - ОСОБА_20 звернулися до Касаційного кримінального суду з касаційними скаргами, в яких просили скасувати судові рішення щодо ОСОБА_19 та закрити кримінальне провадження.

Постановою Касаційного кримінального суду від 15 серпня 2024 року касаційну скаргу з доповненнями засудженої ОСОБА_19 та касаційну скаргу її захисника ОСОБА_20 залишено без задоволення, а вирок Вищого антикорупційного суду від 01 березня 2023 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 червня 2023 року щодо ОСОБА_19 - без зміни.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні від 11 грудня 2025 року в справі «Бурковський та інші проти України» (заява № 30753/24 та 5 інших заяв) констатував порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з надмірною тривалістю кримінальних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту для звернення зі скаргою на надмірну тривалість провадження.

Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_19 звернулася до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та постанови Верховного Суду від 15 серпня 2025 року, якою зазначені судові рішення було залишено без зміни. У заяві ОСОБА_19 вказувала на порушення норм кримінального процесуального законодавства, які, на її думку, були допущені на досудовому розслідуванні щодо неї та при розгляді кримінального провадження в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, просила скасувати судові рішення та передати кримінальне провадження щодо неї на новий розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра.

Ухвалою судді Великої Палати від 13 січня 2026 року заяву ОСОБА_19 про перегляд судових рішень щодо неї за виключними обставинами було залишено без руху та встановлено заявниці строк для усунення недоліків.

12 лютого 2026 року на адресу Великої Палати від ОСОБА_19 на виконання ухвали судді Великої Палати від 13 січня 2026 року надійшло її звернення з виправленими недоліками, вказаними в ухвалі Верховного Суду.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) Велика Палата має право переглянути судові рішення та за наявності для цього підстав втручатися в них у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Повторний розгляд справи може бути адекватним способом поновлення прав заявника, порушення яких визнано рішенням ЄСПЛ, у тому випадку, якщо рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що оскаржені рішення національних судів були предметом перевірки міжнародної судової установи і суперечать Конвенції.

Натомість у справі «Бурковський та інші проти України» ЄСПЛ не оцінював судові рішення щодо ОСОБА_19 за результатами кримінального провадження на національну рівні та не робив висновку про порушення права на справедливий судовий розгляд під час розгляду та вирішення по суті кримінальної справи № 203/94/18, 991/2/23. Позиція ЄСПЛ стосувалася питання «розумного строку» та ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим.

Так, ЄСПЛ не вбачав жодних фактів або аргументів, здатних виправдати загальну тривалість провадження на національному рівні. З огляду на свою практику з цього питання, Суд вважав, що у цій справі тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку» (7 років та 5 днів, 3 інстанції), при цьому заявниця не мала у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту для звернення зі скаргою на надмірну тривалість провадження. Тому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції.

Таким чином, у рішенні ЄСПЛ від 11 грудня 2025 року в справі «Бурковський та інші проти України» вкотре йдеться про системну проблему, яка вирішується шляхом вжиття заходів загального характеру, і не міститься приписів щодо конкретних заходів індивідуального характеру, спрямованих на відновлення прав заявниці, на користь якої воно постановлене, окрім виплати їй грошової компенсації державою-відповідачем.

До того жварто зазначити, що наразі негативних наслідків через констатовані ЄСПЛ порушення ОСОБА_19 не зазнає, суд першої інстанції звільнив її від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_19 ЄСПЛ присудив заявниці справедливу сатисфакцію - 900 євро на відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Отже, в рішенні ЄСПЛ констатувалися лише такі порушення, які не вплинули й не могли вплинути на загальну справедливість судового розгляду та ухвалених судових рішень, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання їх незаконними. Відтак повторний розгляд справи не може бути адекватним способом поновлення прав заявниці.

Таким чином, скасуваннявироку Вищого антикорупційного суду від 01 березня 2023 року, ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 червня 2023 року та постанови Касаційного кримінального суду від 15 серпня 2024 року щодо ОСОБА_19 не є належним заходом для усунення допущених Україною міжнародних зобов`язань, про які йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Бурковський та інші проти України» від 11 грудня 2025 року.

Зважаючи на викладене, немає правових підстав для відкриття провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд вищевказаних судових рішень щодо неї у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а її твердження про протилежне є неспроможними.

Ураховуючи наведене, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 слід відмовити.

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами вироку Вищого антикорупційного суду від 01 березня 2023 року, ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 13 червня 2023 року та постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 серпня 2024 року щодо неї.

Заяву ОСОБА_19 із усіма доданими до неї матеріалами повернути заявниці.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_11
ОСОБА_3 ОСОБА_12
ОСОБА_4 ОСОБА_13
ОСОБА_5 ОСОБА_14
ОСОБА_6 ОСОБА_15
ОСОБА_7 ОСОБА_16
ОСОБА_21 ОСОБА_17
ОСОБА_9 ОСОБА_18
ОСОБА_10