Справа № 138/860/26
Провадження №11-сс/801/292/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2026, якою частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський Могилів-Подільського району Вінницької області, українця, громадянина України, неодруженого, дітей немає, особи з інвалідністю ІІІ групи, освіта неповна середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

?26.11.2024 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України у відповідності до ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі та у відповідності до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 16.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2026 до підозрюваного ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладеними обов`язками у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 16.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що надані прокурором докази підтверджують обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення на даній стадії досудового розслідування, а тому до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погодившись із даним рішенням прокурор у кримінальному провадженні прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на думку скаржника, ухвала слідчого судді від 18.03.2026, якою клопотання слідчого задоволено частково та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, як зазначається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання частково та фактично відмовляючи у застосуванні більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не надав належної оцінки обґрунтованості підозри та ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також іншим обставинам, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу.

Крім того, прокурор звертає увагу, що судом не було враховано наявність належних та допустимих доказів, які прямо вказують на обґрунтованість підозри та причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, як убачається з матеріалів провадження, такі докази були долучені до клопотання, однак судом належним чином не оцінені.

Так, серед іншого, у апеляційній скарзі зазначено про наявність заяви потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, протоколу огляду місця події, яким встановлено ознаки проникнення до житла, протоколів допиту потерпілого та свідків, протоколу затримання особи, протоколу допиту підозрюваного, повідомлення про підозру, а також протоколів пред`явлення для впізнання та слідчого експерименту, що, на переконання апелянта, у своїй сукупності підтверджують причетність підозрюваного до вчинення злочину.

Разом з тим, як наголошується в апеляційній скарзі, слідчий суддя не врахував правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу достатнім є існування відомостей, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, а не доведення вини поза розумним сумнівом.

Також, за твердженням скаржника, судом не враховано тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а саме позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що саме по собі є суттєвим фактором при оцінці ризиків, зокрема ризику переховування.

Окрім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставину, що підозрюваний проживає у прикордонній зоні, не є військовозобов`язаним та має можливість безперешкодно перетнути державний кордон, що, у сукупності з тяжкістю можливого покарання, свідчить про реальність ризику його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Більше того, у апеляційній скарзі вказується, що судом залишено поза увагою факт попереднього засудження ОСОБА_8 за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, а також те, що новий злочин, у вчиненні якого він підозрюється, вчинено під час іспитового строку, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та наявність ризику продовження злочинної діяльності.

Крім того, як зазначено в апеляційній скарзі, судом не враховано, що підозрюваному вже відомі адреси проживання свідків, що створює ризик незаконного впливу на них з метою зміни показань.

У зв`язку з викладеним, апелянт вважає, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, є достатніми та обґрунтованими.

З огляду на зазначене, на думку прокурора, застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього та не відповідатиме вимогам кримінального процесуального закону.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки захисника та підозрюваного, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, позицію прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2026 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного підозрюваного та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що ОСОБА_8 , під час дії правового режиму воєнного стану який запроваджено із 05:30 год. 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» вчинив умисне кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

ОСОБА_8 14.03.2026 достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , проживаючий одиноко, відсутній за місцем проживання по АДРЕСА_2 , у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь того ж дня, близько 16:00 години, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, переконавшись, що за його діями не спостерігають стороні особи, з корисливим мотивом, з метою власного незаконного збагачення через хвіртку проник на територію вище зазначеного домоволодіння. Знаходячись на території знайшов підручний засів у вигляді викрутки за допомогою якої приклавши значну фізичну силу відкрив дерев`яну раму вікна через яке проник в середину будинку. Знаходячись у середині будинку, достовірно знаючи місце зберігання господарем коштів з дерев`яної шафи вчинив крадіжку коштів у сумі 20 000 гривень які належали ОСОБА_9 , після чого покинули місце події та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 20 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Відомості про вказану подію внесено до ЄРДР за № 0000111 від 16.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_8 о 18 годині 15 хвилини 16.03.2026 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, після чого 17.03.2026 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Оцінюючи доводи сторін щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції виходить із правових підходів, сформульованих у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що для вирішення питання про застосування запобіжного заходу факти, які викликають підозру щодо причетності особи до злочину, не повинні бути встановлені до такого ступеня переконливості, який необхідний для ухвалення обвинувального вироку або навіть для пред`явлення офіційного обвинувачення.

Водночас, як наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», поняття «обґрунтована підозра» передбачає існування таких фактів чи інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», згідно з якою під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу оцінці підлягає саме наявність обґрунтованої підозри, тоді як встановлення доведеності вини особи не є предметом такого розгляду, оскільки доведення вини віднесено до завдань досудового розслідування, яке здійснюється слідчим у межах кримінального провадження.

Підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 16.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підтверджується наступними зібраними доказами:

-заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 16.03.2026 щодо крадіжки грошових коштів у сумі 20 000 грн.;

-протоколом огляду місця події від 16.03.2026 в ході якого оглянуто домоволодіння було встановлено ознаки проникнення до будинку;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив, про факт викрадення грошових коштів;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, а саме ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 16.03.2026 який розповідає про обставини вчинення ним крадіжки коштів;

-повідомленням про підозру ОСОБА_8 від 17.03.2026; /

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 16.03.2026 який розповідає про те, що він возив ОСОБА_8 для придбання мотоциклу;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 16.03.2026 який продав мотоцикл ОСОБА_8 за кошти у сумі 8 000 грн;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.03.2026 яка розповідає про факт крадіжки коштів;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 17.03.2026 який розповідає про факт розтати коштів ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 17.03.2026 яка розповідає про факт розтрати коштів ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 17.03.2026 яка розповідає про факт розтрати коштів ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 17.03.2026 яка розповідає про факт розтрати коштів ОСОБА_8 ;

-протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 17.03.2026 згідно з якого свідок ОСОБА_11 впізнає ОСОБА_8 як особу яка купувала у нього мотоцикл;

-протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 17.03.2026 згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнає ОСОБА_8 як особу яка витрачала кошти;

-протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 17.03.2026, який демонструє яким чином вчиняв крадіжку.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтована.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, належним чином перевірив як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, так і наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також у повному обсязі врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, після чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Насамперед, із оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя не поставив під сумнів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Навпаки, суд першої інстанції прямо встановив, що на даний час у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому слідчий суддя обґрунтовано виходив із того, що на цій стадії кримінального провадження має оцінюватися саме обґрунтованість підозри, а не доведеність вини особи, що узгоджується як із положеннями кримінального процесуального закону, так і з практикою Європейського суду з прав людини.

Разом із тим, сам по собі факт наявності обґрунтованої підозри, навіть у вчиненні тяжкого злочину, не є достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Власне, саме перевірка цієї обставини і була предметом оцінки слідчого судді.

Посилаючись на ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, прокурор у клопотанні зазначав, що ОСОБА_8 проживає у населеному пункті, розташованому неподалік державного кордону, а також є особою з інвалідністю, що, на думку сторони обвинувачення, дає йому можливість безперешкодно перетнути кордон у період мобілізації та дії воєнного стану.

Однак слідчий суддя обґрунтовано не визнав ці доводи достатніми для висновку про необхідність тримання особи під вартою. Сам факт проживання поблизу кордону та наявності інвалідності ІІІ групи ще не свідчить про реальність наміру підозрюваного залишити місце проживання, переховуватися чи ухилятися від правосуддя. Жодних даних про підготовку до виїзду, спроби уникнути затримання, порушення процесуальної поведінки чи намір залишити територію України матеріали провадження не містять.

Більше того, з ухвали слідчого судді прямо вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 сприяє слідству, не заперечував проти участі у слідчих діях, під час слідчого експерименту щиро каявся за вчинене та просив вибачення у потерпілого. Наведена процесуальна поведінка підозрюваного, навпаки, свідчить не про намір ухилитися від кримінального провадження, а про готовність брати участь у ньому.

Також враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання, що є важливою обставиною при оцінці ризику переховування.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що ризик переховування стороною обвинувачення доведений лише на рівні припущення, а не конкретних фактичних даних.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, то прокурор мотивував його тим, що потерпілий є сусідом підозрюваного, а свідки його односельчанами та знайомими особами.

Проте, як правильно встановив слідчий суддя, сам по собі факт знайомства підозрюваного з потерпілим та свідками, без наведення конкретних даних про спроби тиску, погроз, умовлянь чи інших дій, спрямованих на зміну показань, не може бути достатньою підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_8 після затримання чи повідомлення про підозру намагався контактувати з потерпілим або свідками з метою вплинути на їхню процесуальну поведінку, матеріали клопотання не містять. При цьому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що ризик можливого впливу може бути нейтралізований шляхом застосування цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Водночас слідчий суддя не залишив поза увагою ані характер інкримінованого діяння, ані дані про особу підозрюваного, ані тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, однак правильно виходив із того, що тяжкість можливого покарання не може автоматично зумовлювати застосування тримання під вартою. Навпаки, така обставина повинна оцінюватися у сукупності з усіма іншими даними, що і було зроблено слідчим суддею.

При цьому під час вирішення питання про вид запобіжного заходу суд першої інстанції у повному обсязі врахував вимоги ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, відсутність офіційного місця роботи, а також інші обставини, що характеризують особу.

Окремо взято до уваги те, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю ІІІ групи, має постійне місце проживання, утриманців не має, а також співпрацює зі слідством. Тобто слідчий суддя не формально перелічив зазначені законом критерії, а фактично застосував їх до конкретних обставин цього кримінального провадження.

Колегія суддів також бере до уваги, що ухвалою слідчого судді до підозрюваного не застосовано особисте зобов`язання чи інший мінімальний захід, а обрано саме цілодобовий домашній арешт, тобто такий запобіжний захід, який істотно обмежує свободу пересування особи, забезпечує належний контроль за її поведінкою та є співмірним тим ризикам, які суд визнав доведеними.

Більше того, слідчий суддя дійшов висновку, що виконання процесуальних обов`язків підозрюваного може бути забезпечено саме шляхом застосування домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків згідно зі ст. 194 КПК України. Таким чином, суд першої інстанції фактично дотримався принципу пропорційності, обравши не найсуворіший, а достатній для досягнення мети кримінального провадження захід.

Доводи апеляційної скарги прокурора, по суті, зводяться до повторного викладення обставин, наведених у первинному клопотанні про застосування запобіжного заходу, та до незгоди з оцінкою, яку цим обставинам надав слідчий суддя. Однак самі по собі такі доводи не свідчать про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали. Апелянтом не наведено переконливих даних про те, що слідчий суддя неправильно встановив фактичні обставини, не дослідив істотні матеріали або допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри та перевіривши доведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків, обґрунтовано дійшов висновку про можливість запобігти таким ризикам шляхом застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Отже, підстав вважати, що лише тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, матеріали провадження не містять.

У зв`язку з наведеним апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2026, якою частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 16.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_17 ОСОБА_4