ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 303/11355/23

провадження № 51-3042 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 (фактичне місце

проживання -

АДРЕСА_2 ),

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця с. Савчене Крижопільського району

Вінницької області, який зареєстрований за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

та проживає:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області вироком від 19 лютого 2024 року, залишеним без зміни ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2025 року, засудив за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК:

- ОСОБА_8 до покарання, із застосуванням ст. 69 КК, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

- ОСОБА_7 до покарання, із застосуванням ст. 69 КК, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Судові рішення стосовно ОСОБА_7 у касаційному порядку не оскаржуються.

За обставин, детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони 09 вересня 2023 року приблизно о 23:15, перебуваючи на площі Кирила та Мефодія в м. Мукачево Закарпатської області, діючи групою осіб, без будь-яких причин, умисно нанесли ОСОБА_9 численні удари (не менше чотирьох) руками, ногами та гранітною цеглиною (по типу бруківка) в голову, спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, подав касаційну скаргу, в якій просить їх змінити, призначивши його підзахисному покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції:

- призначив ОСОБА_8 суворе покарання, не врахувавши при цьому його неповнолітній вік, відсутність судимостей, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому шкоди та відсутність претензій з боку останнього, що, на його думку, дає підстави для застосування положень статей 104, 75 КК;

- безпідставно не врахував думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та засуджений ОСОБА_7 підтримали доводи касаційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК у касаційному порядку не оспорюються.

У поданій касаційній скарзі захисник покликається на невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, безпідставне незастосування положень статей 104, 75 КК, проте ці доводи Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів з огляду на таке.

Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання й пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_8 , із застосуванням приписів ст. 69 КК, урахував:

- характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення;

- повне відшкодування потерпілому заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди та відсутність претензій з його боку;

- наявність обставин, що пом`якшують покарання - вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують;

- дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_8 є неповнолітнім, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем навчання характеризується посередньо, примирився з потерпілим,

тобто дотримався вимог статей 50, 65-67 КК.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства,не знайшовши при цьому підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 104, 75 КК.

Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 370, 404, 405, 407, 412-414, 419 КПК, належним чином перевірив, зокрема, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , які за своїм змістом є аналогічними до доводів, викладених у його касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи захисника ОСОБА_10 про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та, навівши відповідні обґрунтування, дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування приписів ст. 75 КК, з чим погоджується й колегія суддів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів касаційного суду вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій достатньо аргументованими, а призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням положення ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців - справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Також це покарання не буде становити надмірний тягар для засудженого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів зважає на доводи касаційної скарги захисника про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій позиції потерпілого щодо призначення ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, однак це не є безумовною підставою для скасування чи зміни судових рішень, оскільки думка потерпілого щодо міри покарання може бути врахована, проте вона не є вирішальною.

Що стосується доводів захисника про зміну судових рішень та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі статей 104, 75 КК, то Суд зазначає про таке.

За вимогами ч. 1ст. 104 КК звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів касаційного суду, враховуючи конкретні обставини справи, характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також дані про його особу, які вже були враховані судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні обвинуваченому покарання, не знаходить підстав для зміни судових рішень та призначення засудженому покарання із застосуванням положень статей 104, 75 КК.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не зазначив, а тому вона не підлягає задоволенню.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3