У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2026 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного за ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 410, ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2026 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.03.2026. Визначено ОСОБА_7 заставу 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 832 000 грн. У разі звільнення під заставу покладено на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати до слідчого у справі щовівторка о 10 год. 00 хв., або за іншим графіком, який погоджено із слідчим; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, тобто м. Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, а також військовими службовими особами ГУДП ГШ ЗСУ, Командування сил Логістики ЗСУ, Командування Повітряних сил ЗСУ, військових частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (окрім виняткових службових питань); повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_9 , задовольнити. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 березня 2026 року з визначенням застави в розмірі 6 606 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 20 002 968 грн.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого у справі щовівторка о 10 год. 00 хв.; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, тобто м. Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, а також військовими службовими особами ГУДП ГШ ЗСУ, Командування сил Логістики ЗСУ, Командування Повітряних сил ЗСУ, військових частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (окрім виняткових службових питань); повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Прокурор зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 створив та здійснював безпосередню організацію та координацію механізму безпідставного виділення, подальшого привласнення та документального прикриття незаконного використання паливно-мастильних матеріалів, внаслідок чого було завдано майнову шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 21 701 343 грн. Такий розмір шкоди є особливо значним і свідчить про масштабність протиправної діяльності та наявність у співучасників суттєвих фінансових ресурсів. Відтак, визначення застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів є очевидно неспівмірним із сумою завданих збитків та не відповідає реальному фінансовому масштабу кримінального правопорушення.

На думку апелянта, фактично визначений судом розмір застави не здатний виконати свою процесуальну функцію, оскільки не є достатнім стримуючим фактором для підозрюваного з огляду на характер обвинувачення, можливу тяжкість покарання та обсяг спричиненої шкоди. Такий розмір застави не забезпечує належного балансу між правом особи на свободу та необхідністю гарантувати ефективність кримінального провадження.

Просить врахувати, що тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та загроза призначення суворого покарання об`єктивно підвищують ризик ухилення від органів досудового розслідування та суду. За таких обставин, визначення мінімально допустимого або близького до мінімального розміру застави суперечить цілям запобіжного заходу.

Захисник в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

Зазначає про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Захисник не погоджується із позицією прокурора про те, що в першу чергу призначення застави як запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, а не є способом забезпечення відшкодування позову у кримінальному провадженні.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у 6 606 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 20 002 968 грн.

Слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні кримінальних правопорушень є обґрунтованою та підтверджується доданими до клопотання матеріалами, зокрема, повідомленням 7 управління ДВКР СБ України про вчинення кримінального правопорушення від 14.02.2024 № 802/17/7-508; аудиторським звітом військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2025 №520/2/аз; зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.09.2025 з вих. №370/10204 щодо виявлення істотних порушень порядку ведення обліку та списання пального з боку військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ; актом службового розслідування проведеного за наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.09.2025 №473; відповідями на запити з військової частини НОМЕР_4 ; відповідями на запити з військової частини НОМЕР_6 ; протоколом тимчасового доступу до речей і документів ГУДП ГШ ЗСУ від 26.09.2025; протоколом обшуку проведеного в період 26.09.2025-04.10.2025 у військовій частині НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколами огляду мобільних телефонів ОСОБА_10 (вилучених під час обшуку 29.01.2025, 01.08.2025 та 26.09.2025), ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (вилучених під час обшуку 26.09.2025); протоколом огляду службового ноутбуку Dell Vos7203501, модель P90F, яким користувався ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка водія-кранівника військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_12 ; протоколом допиту командира технічної роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка помічника начальника служби ПММ військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка техніка складу авіаційного пального військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідка діловода служби ПММ військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка начальника відділення з бойової підготовки військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_20 ; довідкою Управління Південного офісу Держаудиту в Миколаївській області від 15.01.2026; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_10 .

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжкого та особливо тяжкого злочину, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що існують заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення аналогічного правопорушення.

Слідчий суддя вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Частково задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Слідчий суддя вважав за доцільне визначити підозрюваному заставу в межах, встановлених у ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_21 підтримав апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №000032 від 15.02.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.4 ст. 425, ч. 3, ч. 4 ст. 410 КК України.

26.02.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 410, ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, тобто у вчиненні нетяжких та особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років та у вчиненні нетяжкого злочину.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

В рішенні ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України», в якому суд зазначив: «зосереджуючись на розмірі шкоди, як стверджувалося, завданої заявницею, не здійснивши ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі її спроможність сплатити визначений розмір застави, і відсутність задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі, національні суди не дотрималися зобов`язання навести відповідне та достатнє обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. Отже, було порушено це положення».

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Ноймайстер проти Австрії» суд дійшов до наступних висновків: «Як сума гарантії, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції повинна бути оціненою переважно стосовно обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, намагання прив`язати суму гарантії від затриманої особи виключно до суми збитку приписуваного йому не відповідає ст. 5 (3) Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а скоріше для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні.

Тож її сума повинна бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які повинні надати заставу, іншими словами, перспектива втрати застави чи дій проти гарантів у разі його неявки до суду буде виступати в якості достатнього стримуючого фактора, щоб розсіяти будь-яке бажання з його боку переховуватись від правосуддя».

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення. На думку колегії суддів, ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, які встановлені слідчим суддею, під час апеляційного розгляду встановлено, що висновки слідчого судді в частині обґрунтування ризиків, які виправдовують обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є вмотивованими.

Прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до 15 років. Він підозрюється у вчиненні злочинів, вчинених під час особливого періоду та воєнного стану, що дає підстави стверджувати про можливість переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та суду. Тобто, є доведеним існування ризику, зазначеного у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, як зазначає сторона обвинувачення, свідками у кримінальному провадженні є службові особи та військовослужбовці, досудове розслідування триває, встановлюється повне коло причетних осіб, аналізуються додаткові епізоди, проводяться експертизи, перевіряється обсяг документального прикриття. Тому є підстави стверджувати, що існуває ризик знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином (ризики, зазначені у п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Оцінивши в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, його репутацію, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ані слідчим суддею, ані колегією суддів під час апеляційного розгляду апеляційної скарги не встановлено.

Щодо визначення розміру застави. Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 183 КПК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, слідчий суддя визначив менший розмір застави, ніж просив слідчий у поданому клопотанні.

Як слідує з доводів прокурора, апелянт просить визначити розмір застави на суму, яка дорівнює сумі вірогідній шкоді, завданій внаслідок вчинення інкримінованого злочину.

Проте, колегія суддів наголошує, що вірогідний розмір завданих збитків не є підставою для визначення розміру застави. При визначенні розміру застави слід враховувати, щоб підозрюваний мав можливість його сплатити. Застава повинна бути оціненою переважно стосовно підозрюваного і його активів, а не можливих розмірів збитків. Розмір застави не має бути оцінений з погляду потенційних завданих збитків.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, застави - 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України. Саме в цьому розмірі застава здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту стосовно незаконності оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407 ч. 3, 409, 422, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3