Справа № 646/8951/25
Провадження № 1-кп/645/229/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Харків

Колегія суддів Немишлянського районного суду м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судових засідань ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000110 від 22.01.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, ч.2 ст.113, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.2 ст.258 КК України,-

встановила:

На розгляді Немишлянського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000110 від 22.01.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.2 ст.258, ч.2 ст.15, ч.2 ст.113, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, ч.2 ст.258 КК України.

Під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначений запобіжний заход востаннє продовжено ухвалою колегії суддів Немишлянського районного суду міста Харкова від 03.02.2026 року на строк до 03.04.2026 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти продовження запобіжного заходу заперечував, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 щодо клопотання заперечував, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, просила застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави. Також зазначила, що ОСОБА_7 є зовсім молодою людиною, він співпрацював зі слідством, давав показання, визнавав провину, жодного вибухового пристрою він не використовував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_9 проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави, зазначив, що обвинувачений має постійне місце мешкання, розкаявся, не має наміру приховуватись від суду та знищувати докази по справі.

Судова колегія, вислухавши учасників судового розгляду, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора з наступних підстав.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення , ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються.

Так, ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинувачених у вигляді їх можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи реальність та невідворотність покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованих злочинів судом може бути призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі відносно ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років, розуміючи неможливість на даний час повного контролю кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України, при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, можуть переховуватись від суду.

За обставин даного кримінального провадження, є підстави вважати, що обвинувачені можуть знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

Також обставини інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про можливість обвинуваченими вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При вирішенні питання про продовження до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім встановлених ризиків кримінального провадження, колегія суддів, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Кримінальні правопорушення, у скоєнні яких обвинувачуються обвинувачені, кваліфікуються як злочини проти основ національної безпеки України, внаслідок чого існує суспільний інтерес. А враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції», в якому вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, тому наявність саме суспільного інтересу може свідчити про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес, і обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час вирішення клопотань, зокрема сторони захисту, колегією суддів вивчена можливість застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме: тримання під вартою.

У зв`язку з тим, що одне із кримінальних правопорушень, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , є ч. 2 ст. 258 КК України, до них може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - на 60 днів.

Вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, колегія суддів враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів, відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність інкримінованого діяння, не визначає у даному кримінальному провадженні розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 28 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 28 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали - до 28 травня 2026 року.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той саме строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3