Єдиний унікальний номер справи 185/2343/26
Провадження № 1-кп/185/1133/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у період воєнного стану в залі в м.Павлограді Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000344 від 31 жовтня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новопідгороне Межівського району Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, заміжньої, непрацюючої, раніше не судимої, яка зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),

обвинуваченої ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

27 жовтня 2025 у вечірній період часу обвинувачена ОСОБА_3 разом зі своєю матір`ю потерпілою ОСОБА_6 знаходилась у кухонній кімнаті приміщення житлового будинку за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , - де після спільного розпиття алкогольних напоїв, під час розмови між ними, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла словесна сварка. Цього ж дня, обвинувачена ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні кухонної кімнати вищевказаного житлового будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з необережності, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, не маючи наміру на спричинення тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті потерпілій, стоячи навпроти потерпілої ОСОБА_6 , яка є її матір`ю, в присутності малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесла потерпілій ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область лобної ділянки ліворуч, в результаті чого остання, не втримавши рівновагу, впала на тверде покриття підлоги та вдарилась об поріг лівою потилично-скроневою частиною голови, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження: дві забиті рани у лобній ділянці ліворуч, синець у лівій параорбітальній ділянці, крововилив у м`які покривні тканини голови ліворуч (відповідно ранам); субдуральний крововилив ліворуч; набряк речовини головного мозку, м`яких мозкових оболонок; дистрофічні зміни нейронів кори головного мозку, які у сукупності являють собою єдиний комплекс внутрішньочерепної травми, яка перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, чим вчинила фізичне домашнє насильство відносно потерпілої ОСОБА_6 , від чого остання померла.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

18.02.2026 року між прокурором Межівського відділу Шахтарської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченою у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.

Згідно даної угоди обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою винуватість в повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченій за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на звільненні обвинуваченої від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою вину у скоєнні злочину, що їй інкримінований, у вчиненому щиро розкаялась. Їй цілком зрозумілі її права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості вона буде обмежена в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст.394, 424 КПК України. Вона повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, а також вид покарання, який буде застосований до неї в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором вона уклала добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просила суд затвердити укладену між нею та прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор просила затвердити укладену з обвинуваченою угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 з призначенням їй покарання узгодженого сторонами в угоді.

Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченою угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності. Судом була досліджена письмова згода потерпілого, що була надана прокурору, щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою, з запропонованим видом та розміром покарання останній погоджується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином. Потерпілий ОСОБА_8 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачена ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 18.02.2026 року, яка укладена між прокурором Межівського відділу Шахтарської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченою у цьому провадженні, ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , і призначення обвинуваченій ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати відсутні.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 лютого 2026 року між прокурором Межівського відділу Шахтарської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , та обвинуваченою у цьому провадженні, ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000344 від 31 жовтня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк відраховувати з моменту проголошення вироку, тобто з 16.03.2026 року.

Речові докази:

- сліди РБК, які були вилучені шляхом змиву за допомогою марлевого тампону, поміщені до паперового експертного конверту, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а саме:

- обвинуваченою, її захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення її наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1