Номер провадження: 11-сс/813/1083/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000083, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2026 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною володіння, користування та розпорядження, на речі, вилучені 30.03.2026 під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме мобільний телефон «iPhone 17 Pro», мобільний телефон марки «Iphone 8».

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що вилучене в ході затримання особи майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що воно могло бути знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилається на наступне:

-стороною обвинувачення не доведено, що вилучений мобільний телефон відповідає ознакам речових доказів, визначених ст. 98 КПК України;

-клопотання прокурора про арешт майна не містить належним чином обґрунтованих та вмотивованих підстави, мети та завдання (необхідності) арешту майна.

На підставі наведеного захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Крім того, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2026 року, яке обґрунтовано тим, що лише 17.04.2026 представник власника майна отримав оскаржувану ухвалу та ознайомився з мотивами прийняття такого рішення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату та час апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, із заявами та клопотаннями до апеляційного суду не зверталась.

Прокурор ОСОБА_10 надіслала на адресу апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , в який просила залишити ухвалу слідчого судді без змін та провести апеляційний розгляд без її участі. Крім того, долучила супровідний лист, згідно з яким вилучений у підозрюваного ОСОБА_6 мобільний телефон направлений на експертизу за експертною спеціальністю 10.9.

Відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та представника власника майна майна, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення - (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п. 9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

В свою чергу, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею 15 квітня 2026 року з повідомленням сторін кримінального провадження та за їх участі, тобто для власника майна та його представника строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали).

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, повний текст ухвали доставлено до електронної скриньки представника власника майна 17.04.2026 року (а.с. 69).

21.04.2026 року, тобто в межах 5-ти денного строку на апеляційне оскарження з моменту отримання копії ухвали, апеляційна скарга подана до Одеського апеляційного суду.

Колегія суддів погоджується з доводами представника власника майна, наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, щодо наявності поважних причин, у зв`язку з якими апеляційні скарги подано з пропуском строку. Так, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України. Такий висновок сформульовано у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470кмо18).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000083, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи представника власника майна, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст.2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів справи убачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

За версією органу досудового розслідування, військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вимагає неправомірну вигоду в сумі 3000 доларів США від ОСОБА_11 за зняття з розшуку громадянина України та подальшого оформлення відстрочки за станом здоров`я. Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_11 , пояснив що, в ході особистої зустрічі із службовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 повідомив останньому про знайомого громадянина України ОСОБА_12 , який перебуває у розшуку ТЦК, після чого ОСОБА_6 висунув вимогу у наданні ОСОБА_11 йому неправомірної вигоди у розмірі 3000 доларів США за зняття ОСОБА_12 з розшуку в електронній системі «Оберіг» як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за станом здоров`я.

30.03.2026, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 реалізуючи свій протиправний намір на одержання неправомірної вигоди у розмірі 3000 доларів для себе від ОСОБА_11 за зняття ОСОБА_12 з розшуку в електронній системі «Оберіг» як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, за станом здоров`я, надав вказівку ОСОБА_11 передати грошові кошти у розмірі 3000 доларів США у якості неправомірної вигоди для себе ОСОБА_13 , яка прибула до зазначеного місця на власному транспортному засобі «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та не була обізнана про злочинний умисел ОСОБА_14

30.03.2026 о 15:00 год. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та проведено його особистий обшук, в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон «iPhone 17 Pro» та мобільний телефон марки «Iphone 8».

Постановою слідчого від 31.03.2026 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с. 29-30).

31.03.2026 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке погоджено з прокурором спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , про накладення арешту із забороною володіння, користування та розпорядження, на речі вилучені 30.03.2026 під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон «iPhone 17 Pro», мобільний телефон марки «Iphone 8».

Клопотання мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому має суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

15.04.2026 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси постановлено оскаржену ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вищевказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя дійшов висновку, що накладення арешту на вилучені під час затримання ОСОБА_6 мобільні телефони потрібно для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження, підтвердять або спростують причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги та долучені до скарги документи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

З урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що версія органу досудового розслідування стосовно того, що вилучені під час затримання ОСОБА_6 мобільні телефони «iPhone 17 Pro» та «Iphone 8» визнані у якості речових доказів у кримінальному провадженні, мають суттєве значення для подальшого розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру, дійсно потребує перевірки, яку можливо забезпечити шляхом застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що мобільні телефони, які були вилучені під час затримання ОСОБА_6 , відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК, тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України, вони можуть бути речовими доказами та потребують детального дослідження в ході досудового розслідування.

Крім того, на теперішній час у сторони обвинувачення існує необхідність проведення ряду слідчих дій, зокрема, комп`ютерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», на підтвердження чого прокурор надала супровідний лист про направлення вилучених мобільних телефонів на експертне дослідження.

Відтак, потреба у накладенні арешту на майно обумовлена необхідністю проведення експертизи, за наслідком якої буде встановлена необхідність його подальшого утримання стороною обвинувачення як доказу у провадженні чи можливістю повернення володільцю як такого, що не містить на собі відомостей, важливих для з`ясування обставин вчинення злочину.

На даному етапі досудового розслідування колегія суддів враховує, що інформація, яка міститься на вилучених телефонах, ймовірно може мати значення для досудового розслідування у провадженні. В свою чергу, доступ до такої інформації та її подальша належна процесуальна фіксація можливі лише за результатами проведення експертного дослідження. Відтак, потреба у накладенні арешту на це майно обумовлена необхідністю проведення експертизи, за наслідком якої буде встановлена необхідність або його подальшого утримання як доказу у провадженні, або можливість повернення володільцю як такого, що не містить на собі відомостей, важливих для з`ясування обставин вчинення злочину.

Колегія суддів також звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказані речі.

Апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді про арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Частиною 3 ст.170 КПК визначено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності/володіння на вилучені речі завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника/володільця, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено під час досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а володілець/власник цього майна або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК, у разі встановлення відсутності подальших підстав для арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на вищевказані мобільні телефони, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника/володільця, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права володіння/власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги представника володільця майна, який разом з цим є підозрюваним у кримінальному провадженні, щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 113, 116, 117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Задовольнити клопотання представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2026 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000083, внесеного до ЄРДР 16.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4