Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7501/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/295/26
Категорія ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000699 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ягубець, Христинівського району, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- за ч. 4 ст.186 КК України - на 7 (сім) років позбавлення волі;

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили та приведення його до виконання.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2025 у справі № 295/6261/25 на куртку жовтого кольору та кросівки шкіряні чорно-білого кольору - скасовано.

Питання про речові докази вирішено згідно до ст. 100 КПК України і у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 30.04.2025 приблизно о 22 год 30 хв ОСОБА_7 перебував поблизу зупинки громадського транспорту, що за адресою: вул. Київська, 89, в м. Житомир, де на тротуарі помітив ОСОБА_8 , який в стані алкогольного сп`яніння лежав на асфальтному покритті, оскільки між ним та іншим громадянином виник словесний конфлікт, який переріс в суперечку.

В цей день, час, місці, та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення майна, яке належить ОСОБА_8 , а саме - сумки, яка знаходилась на його тулубі, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 з метою створення сприятливих умов, скориставшись його станом, так як ОСОБА_8 знаходився на землі, наніс удар правою ногою в область тулубу останнього для подолання можливого опору потерпілого.

Після чого, ОСОБА_8 намагався піднятись, однак ОСОБА_7 з метою подолання волі до опору, взявшись за ручку сумки, яка висіла на тулубі ОСОБА_8 , почав шарпати за допомогою неї тіло останнього, внаслідок чого потерпілий впав, та ОСОБА_7 , усвідомлюючи що на зупинці громадського транспорту знаходяться інші громадяни, наніс удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_8 , чим завдав фізичного болю, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого шляхом ривку зірвав з його тулуба шкіряну коричневу сумку вартістю 1 000 грн.

Після чого ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, усвідомлюючи, що за його діями спостерігають інші громадяни, місце вчинення злочину залишив та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 1000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 до апеляційного суду не з`явився, був належним чином повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку смс повідомлення, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд без його участі.

Потерпілий ОСОБА_8 до апеляційного суду не з`явився, був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок

та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши норму ст. 75 КК України.

Вважає, що з урахуванням конкретних обставин справи та даних про нього, вирок в частині призначеного покарання є незаконним, несправедливим та занадто суворим.

Зазначає, що визнав свою вину в скоєному правопорушенні повністю, та щиросердечно розкаявся. Як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні дав правдиві зізнавальні покази, які дійсно співпадають з фабулою пред`явленого йому обвинувачення на досудовому слідстві та погодився з юридичною їх кваліфікацією. Надав викривальні покази щодо скоєного правопорушення.

Посилається на те, що судом в повній мірі не було взято до відома, що він є людиною похилого віку, йому вже за 50 років, повністю відшкодував матеріальний збиток, не враховано думку потерпілого, який просив не позбавляти його волі.

Зазначає, що має проблеми зі здоров`ям, має постійне місце проживання та реєстрацію, у лікаря нарколога та психіатра на обліках не перебуває, має добру характеристику за місцем проживання.

Від прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_7 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не працює, характеризується позитивно за місцем проживання, звертався в Кол-центр з питань розміщення тимчасово евакуйованих осіб щодо можливості поселення внутрішньо переміщених осіб у його будинку.

Крім того, думку потерпілого, який просив не карати суворо обвинуваченого.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 мінімальне покарання за ч.4 ст. 186 КК України очевидно несправедливим внаслідок його суворості, як зазначено в апеляційний скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає, як і підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено підстав можливості призначення йому покарання йому із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки він засуджений до позбавлення волі на строк більше п`яти років, в межах мінімальної санкції ч.4 ст. 186 КК України.

Крім того, а апеляційний суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України, враховуючи особу винного, який неодноразово судимий, в тому числі за аналогічні злочини, однак після звільнення з місць позбавлення волі висновків для себе не зробила, а обставини на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі були враховані судом при призначенні мінімального покарання за санкцією ч.4 ст.186 КК України та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2025 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: