У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , власника майна ОСОБА_11 , представника власника майна ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001982 від 20.10.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.1 ст.255 Кримінального кодексу України та за №0000806 від 17.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.1 ст.255, ч.1 ст.309 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту майна на грошові кошти, а саме: 18000 грн; 4900 доларів США; 865 євро, на які накладено арешт слідчим суддею Печерського районного суду м.Києва на підставі ухвали від 11.11.2020 року.

Вказані кошти були вилучені під час проведення обшуку в домоволодінні ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , та належать їй на праві власності. Вказані кошти, як стверджує ОСОБА_11 , жодного відношення до кримінального провадження не мають, є її особистими заощадженнями, які вона разом з чоловіком накопичили протягом кількох років.

У судовому засіданні ОСОБА_11 та її представник адвокат ОСОБА_12 підтримали заявлене клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Решта учасників провадження підтримали клопотання власника майна про скасування арешту, просили таке задоволити з огляду на наведені у ньому мотиви.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до частини 6статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 11.11.2020 року було накладено арешт у кримінальному провадженні №0001982 від 20.10.2018 року на грошові кошти на загальну суму 18000 грн, 4900 доларів США, 865 євро, які є приватною власності належить ОСОБА_11 .

Представник власника майна зазначає, що згідно зі ст.170 КПК України, арешт майна допускається лише з метою забезпечення збереження речових доказів, спецконфіскації або конфіскації. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказані кошти отримані внаслідок вчинення злочину або є об`єктом злочинних дій. А відсутність у власника документів, що підтверджують походження коштів (квитанцій, виписок за минулі роки), не є автоматичним доказом їхнього злочинного походження. Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язок доведення «брудного» походження грошей покладено на прокурора.

Арешт особистих заощаджень на тривалий час позбавляє ОСОБА_11 засобів для існування та порушує ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини (право на мирне володіння майном).

Окрім того зазначає, що будинок на території якого проводився обшук за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_11 , яка фактично проживає за вищевказаною адресою.

В матеріалах провадження не проведено будь-яких слідчих дій щодо вилучених грошових коштів та відсутні будь-які посилання на ч.1 ст.98 КПК України без обґрунтування, за яким із критеріїв зазначеної статті грошові кошти мають значення речового доказу для даного кримінального провадження.

Сторона захисту просить суд звернути увагу на те, що на даний час судове розслідування по кримінальному провадженні №0001982 від 20.10.2018 року триває, проте ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні не має статусу підозрюваної та жодним чином не відносяться до нього.

Згідно з протоколом Першим Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя зазначає, що стороною кримінального провадження з боку обвинувачення на даній стадії судового розгляду справи у кримінального провадженні №0001982 від 20.10.2018 року не доведено, що є необхідність у забезпеченні кримінального провадження, як арешт на майно, що накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 11.11.2020 року на грошові кошти на загальну суму 18000 грн, 4900 доларів США, 865 євро, які є приватною власності належить ОСОБА_11 .

З урахуванням викладеного та беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження №0001982 від 20.10.2018 року є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Київ від 11.11.2020 року у справі №754/44072/20, на грошові кошти в розмірі 18000 гривень (вісімнадцять тисяч гривень), 4900 доларів США (чотири тисячі дев`ятсот доларів США) та 865 євро (вісімсот шістдесят п`ять євро), які було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та які належать ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1