ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 755/8679/24

провадження № 51- 735 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого

(у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисника

(у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000795 від 05 березня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який є внутрішньо переміщеною особою, проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_6 .

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 05 березня 2024 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_6 було визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту наркотичного засобу у великих розмірах, психотропної речовини й особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчиненому повторно, з огляду на таке.

05 березня 2024 року в невстановлений час, не пізніше 18:30, маючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, та реалізуючи цей умисел, ОСОБА_6 отримав від невстановленої особи особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, обіг якої заборонено, в особливо великих розмірах, чим незаконно придбав та зберігав її при собі з метою подальшого збуту.

Цього ж дня, о 18:30 за адресою: бульв. Перова, 8, м. Київ, працівниками УКР ГУНП у м. Києві було затримано ОСОБА_6 , який повідомив, що зберігає при собі 14 паперових коробок з умістом прозорих зіппакетів із кристалічною речовиною білого кольору, у складі якої містилася особливо небезпечна психотропна речовина - PVP, обіг якої заборонено, загальною масою відповідно до висновків експерта від 06 березня 2024 року № СЕ-19/111-24/14835, від 23 квітня 2024 року № СЕ-19/111-24/16416 становила 71, 485 г, що є особливо великим розміром. Зазначену особливо небезпечну психотропну речовину в період часу з 20:40 до 21:15 було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_6 .

Крім того, 05 березня 2024 року в період часу з 22:02 до 23:07 за місцем проживання ОСОБА_6 , у квартирі АДРЕСА_3 , під час проведення обшуку було виявлено та вилучено прозорі пакети з умістом речовин світлого, помаранчевого та зеленого кольорів рослинного походження, якими згідно з висновком експерта від 02 квітня 2024 року № СЕ-19/111-24/15525-НЗПРАП є: особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, обіг якого заборонено, загальною масою в перерахунку на висушену речовину 335,37 г, що є великим розміром; особливо небезпечна психотропна речовина - 4-ММС (4- метилметкатинон), обіг якої заборонено, загальною масою 261,084 г, що є особливо великим розміром; психотропна речовина - амфетамін, обіг якої обмежено, загальною масою 107,333 г, що є особливо великим розміром; особлива небезпечна психотропна речовина - PVP, обіг якої заборонено, загальною масою 456,431 г, що є особливо великим розміром. Вилучені речовини ОСОБА_6 незаконно придбав і зберігав за місцем проживання з метою їх збуту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції -без зміни.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Водночас стверджує, що цей суд, усупереч положенням статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), в оскаржуваній ухвалі не навів переконливих мотивів можливості застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК.

На обґрунтування своїх доводів прокурор указує на те, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, не врахував:

- ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії особливо тяжких злочинів;

- вчинення обвинуваченим злочину в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та підвищеної суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення;

- невизнання ОСОБА_6 під час досудового розслідування в ході допиту його як підозрюваного своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні;

- відсутності обґрунтованих підстав для урахування обставини, що пом`якшує покарання - вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки обвинувачений є внутрішньо переміщеною особою та з трьох років його виховував лише батько;

- даних про особу обвинуваченого, який є працездатним, проте не був працевлаштований та існував за рахунок незаконного збуту психотропних речовин і наркотичних засобів в особливо великих розмірах, що підтверджується їх кількістю, яку було вилучено під час обшуку за його місцем проживання.

Ураховуючи зазначене вище, прокурор уважає, що викладені апеляційним судом в ухвалі обставини й призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК жодним чином не свідчать про можливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, що у свою чергу не сприятиме меті покарання.

Натомість з огляду на тяжкість та обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, на думку прокурора, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого може сприяти вчиненню ним нових злочинів, у тому числі тяжких і особливо тяжких.

Разом з тим, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, сторона обвинувачення вказує на неможливість урахування одних і тих самих обставин як під час визначення обвинуваченому виду та розміру покарання, так і для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Крім того, прокурор, посилаючись на зміст постанови Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653, наполягає на перекваліфікації дій ОСОБА_6 за епізодом незаконного придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі прокурора доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653, указує на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 в частині вчинення незаконного придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені доводи сторони обвинувачення, колегія суддів дійшла таких висновків.

16 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 21 грудня 2023 року № 3528-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування».

Положеннями вказаного Закону рекомендовано Кабінету Міністрів України внести зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770.

На виконання цих вимог згаданого Закону постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», яка набрала чинності 16 серпня 2024 року, унесено зміни до вказаного вище Переліку, зокрема в списку № 1 таблиці І виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а в списку № 1 таблиці ІІ назву викладено в такій редакції: «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено позицією: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу».

Водночас, як видно з вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК, ОСОБА_6 вчинив 05 березня 2024 року, тобто до набрання наведеним вище Законом чинності.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 лютого 2025 року у справі № 552/4770/19 (провадження № 51-1524 кмо 24), зміни, унесені постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст. 5 КК та ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії в часі.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів не бачить підстав для задоволення касаційної скарги прокурора в частині перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 з огляду на зміст постанови Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування під час призначення ОСОБА_6 покарання положень, передбачених ст. 69 КК, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

За приписами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, установивши, що ОСОБА_6 визнав свою винув повному обсязі, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК та вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися. У цій частині судові рішення в касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

При цьому, місцевий суд, визначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання згідно з вимогами статей 50, 65 КК, урахував:

- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке належить до категорії особливо тяжких злочинів;

- дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який не працює, неодружений, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий;

- обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин;

- відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 67 КК.

Крім іншого, посилаючись на положення ст. 69 КК, місцевий суд зазначив, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої кримінальним законом за вчинений злочин, може бути лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині послатися на ч. 1 ст. 69 КК. Дот того ж необхідно враховувати не лише мету й мотиви, якими керувалася особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Зважаючи на зазначене та беручи до уваги:

- наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого, який в судовому засіданні висловив щирий жаль з приводу вчиненого ним злочину, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, оскільки обвинувачений з трьох років виховувався в неповній сім`ї, лише з батьком, у зв`язку із смертю матері та є внутрішньо переміщеною особою;

- дані про особу обвинуваченого, а саме його молодий вік (на момент вчинення кримінального правопорушення йому було 19 років);

- ступінь тяжкості, обставини та наслідки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, роль обвинуваченого при вчиненні протиправних дій, посткримінальну поведінку та ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд першої інстанції дійшов переконання, що враховані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, та виснував про можливість призначити ОСОБА_6 згідно із ч. 1 ст. 69 КК покарання за ч. 3 ст. 307 КК, нижче від найнижчої межі, установленої в санкції цієї статті, у виді позбавлення волі, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

При цьому суд першої інстанції також урахував показання обвинуваченого, який визнав свою вину й підтвердив це під час судового розгляду, а також, щиро розкаюючись у вчиненому злочині, зазначив, що стати на шлях вчинення кримінальних правопорушень його спонукав збіг тяжких обставин, зокрема те, що він не міг влаштуватися на нормальну роботу, а коли працював, то йому часто не платили.

Водночас суд зауважив, що саме таке покарання вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Зважаючи також на вказані вище обставини, суд не знайшов підстав для застосування стосовно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК.

Переглядаючи вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції погодився із вказаними у вироку висновками місцевого суду про наявність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що такі висновки суду першої інстанції про наявність низки обставин, які пом`якшують покарання, ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Крім того, мотивуючи своє рішення та урахувавши судову практику Верховного Суду, суд апеляційної інстанції також вказав, що збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати в неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки. Переліку вказаних обставин законом не визначено. Судова практика визнає ними, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів. Ці обставини нерідко стимулюють девіантну поведінку особи.

З огляду на зазначене апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, адже обвинувачений ОСОБА_6 у зв`язку зі смертю матері з трьох років виховувався в неповній сім`ї, лише з батьком, та є внутрішньо переміщеною особою, а тому визнав неспроможними доводи прокурора про виключення цієї обставини, яка пом`якшує покарання.

Суд апеляційної інстанції визнав непереконливими доводи в апеляційній скарзі прокурора про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки наданими матеріалами провадження підтверджено, що ОСОБА_6 добровільно допомагав слідству, зокрема повідомляв факти та обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Доводи касаційної скарги прокурора про відсутність обґрунтованих підстав для урахування обставини, яка пом`якшує покарання, у цьому провадженні, а саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що згадана пом`якшуюча обставина була слушно взята до уваги судами попередніх інстанцій, про що в судових рішеннях наведені відповідні висновки, які узгоджувалися з наявними в матеріалах кримінального провадження доказами на підтвердження цієї обставини (довідка від 07 листопада 2019 року, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , дані про особу ОСОБА_6 , надані сектором кримінального аналізу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, згідно з якими він разом із сестрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували на вихованні батька; а. п. 91 - 95, 153,155).

У частині доводів прокурора в касаційній скарзі про те, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування не визнавав своєї вини, колегія суддів зауважує, що така позиція сторони обвинувачення, зважаючи на наведені у вироку мотиви місцевого суду з огляду на положення ч. 1 ст. 22 КПК (зокрема, що обвинувачений в судовому засіданні визнав вину в повному обсязі, зазначав, що намагався працевлаштуватися з метою допомогти сім`ї та, працюючи неофіційно, у тому числі на СТО, столяром, будівельником (а. п. 157) не отримував заробітну плату) та враховані судами попередніх інстанцій дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, передбачених ст. 66 КК, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого

злочину, відсутність обставин, визначених ст. 67 КК,у цілому не спростовує вказаних в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо застосування положень ст. 69 КК.

Стосовно посилань у касаційній скарзі прокурора на неможливість урахування одних і тих самих обставин як під час визначення обвинуваченому виду та розміру покарання, так і для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів звертає увагу на те, що місцевий суд не призначав ОСОБА_6 більш м`якого виду покарання, ніж передбачено нормою КК, оскільки відповідно до положень ст. 69 КК призначив покарання, нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 3 ст. 307 КК, урахувавши при цьому пом`якшуючі обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, на думку Верховного Суду, застосовуючи до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК, суди попередніх інстанцій дотрималися вимог кримінального закону. Тому доводи прокурора в касаційній скарзі в цій частині є необґрунтованими.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, зважаючи на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З огляду на принципи співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Прояв індивідуалізації покарання полягає в призначенні винній особі конкретного виду та розміру міри державного примусу, який повинен бути співмірним характеру вчинених нею дій, їх небезпечності й даним про її особу, а також відповідати його ознакам і цілям, що сформульовані в ст. 50 КК. Пропорційність покарання цим складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Підлягають також врахуванню такі об`єктивні та суб`єктивні чинники, як, зокрема, цінність тих суспільних відносин, на які посягає винний, тяжкість наслідків (їх характер і обсяг), спосіб посягання, форма й ступінь вини, мотиви та цілі при вчиненні кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання призначається за кримінальне правопорушення, однак застосовується до конкретної особи, тому врахування судом даних, які всебічно характеризують особу винного, також є гарантією призначення справедливого покарання та умовою досягнення мети, яка перед ним поставлена. Таке врахування припускає

з`ясування судом і оцінку не лише тих властивостей, рис, якостей і особливостей особи винного, які пов`язані із вчиненим кримінальним правопорушенням, а й інших даних, які його всебічно характеризують.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та й невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З огляду на приписист. 419 КПК ухвала суду апеляційної інстанції має містити мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, крім іншого, прокурор зазначав вимогу про те, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через м`якість, і просив скасувати вирок місцевого суду й постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 307 КК у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім зазначеного, прокурор в апеляційній скарзі також наводив обґрунтування про те, що:

- встановлені судом дані, які характеризують особу ОСОБА_6 , не дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів;

- санкцією ч. 3 ст. 307 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна;

- кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив з корисливих мотивів, забезпечував своє життя фінансово за рахунок незаконного збуту психотропних речовин і наркотичних засобів у особливо великих розмірах, займався незаконною діяльністю до його затримання кілька місяців поспіль.

Тож, перевіряючи наведені вище доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Доводи прокурора про призначення явно несправедливого покарання через м`якість апеляційний суд визнав безпідставними.

Колегія суддів не бачить підстав визнати наведені висновки суду апеляційної інстанції вмотивованими й обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги прокурора в цій частині та залишаючи без змін вирок місцевого суду, апеляційний суд погодився з розміром покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного ОСОБА_6 місцевим судом на підставі ст. 69 КК, яке є нижчим від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 307 КК, однак при цьому не врахував усіх доводів прокурора та обмежився перерахуванням обставин, що були враховані судом першої інстанції, а саме вказав ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, і про відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Водночас суд апеляційної інстанції не врахував належним чином того, що відповідно до положень ст. 12 КК ОСОБА_6 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

До того ж, поза належною увагою апеляційного суду залишилося також те, що:

- кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив з корисливих мотивів;

- вчинений ним злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, які він зберігав з метою збуту, у тому числі в особливо великому розмірі, що також свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину;

- за рахунок незаконного збуту психотропних речовин і наркотичних засобів у великих та особливо великих розмірах ОСОБА_6 забезпечував фінансово своє життя та займався незаконною діяльністю до його затримання кілька місяців поспіль.

З огляду на вказане висновок апеляційного судупро обґрунтованість призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням положень, передбачених ст. 69 КК, є вмотивованим.

Разом з тим, висновок суду апеляційної інстанції про те, що покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, Верховний Суд вважає необґрунтованим, зробленим без урахування особливостей правозастосування норм кримінального закону й КПК, та без належного урахування обставин цього кримінального провадження, у зв`язку із чим призначене засудженому покарання є недостатньо співмірним із санкцією, передбаченою положеннями ч. 3 ст. 307 КК.

Вказані порушення, на думку колегії суддів, є такими, що перешкодили суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК), а це у свою чергу призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого, що відповідно до вимог пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК є підставами для скасування судового рішення.

Отже, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 436, пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен належним чином урахувати наведене вище, зокрема обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, доводи апеляційної скарги прокурора, і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 412, 419, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3